OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Birhanu Legese Gurmesa

Birhanu Legese Gurmesa (Waliso, Oròmia, 11 de setembre de 1994) és un atleta i corredor de fons etíop.
Nascut i criat a Woliso, a uns 100 km al sud-oest d'Addis Abeba, Birhanu Legese va començar com a velocista, guanyant títols en 100 metres i 200 metres.
El 2012 va córrer curses de 10 quilòmetres, i va quedar segon a la Great Ethiopian Run i, en el seu debut internacional, va guanyar la Corrida de Houilles a França.
El 2013, amb 18 anys va acabar segon als 10 km a Taroudant, al Marroc amb un temps de 27:34, el tercer temps de 10 km en carretera més ràpid del món el 2013.
El 2015, Legese va aconseguir la victòria a la Mitja Marató de Berlín (59:45) abans de guanyar la Mitja Marató de Delhi en un temps de 59:20, el tercer temps més ràpid del món aquell any.
També va guanyar la Mitja Marató de Ras Al Khaimah als Emirats Àrabs Units el 2016 (1:00:40), i a Nova Delhi novament el 2017 (59:46).
El gener de 2018, Legese va fer el seu debut en marató a la Marató de Dubai, acabant sisè amb un temps de 2:04:15.
El març de 2019, amb 24 anys va aconseguir la seva victòria més gran fins a aquest moment guanyant la seva primera marató a la Marató de Tòquio amb un marge de dos minuts, marcant 2:04:48 malgrat les condicions de fred i pluja. Al setembre d'aquell any, Legese va acabar segon a la Marató de Berlín amb un temps de 2:02:48 per passar al tercer lloc de la llista mundial de tots els temps, només darrere d'Eliud Kipchoge i Kenenisa Bekele.
Va defensar amb èxit el seu títol a la Marató de Tòquio 2020 guanyant la cursa amb un temps de 2:04:15.

## Referències

* ↑ «Birhanu Legese». World Athletics [Consulta: 9 octubre 2023].
* ↑ Joubert, Emilie «Les résultats de la corrida de Houilles, le 30 décembre 2012». Le Pape Info, 02-01-2013 [Consulta: 9 octubre 2023].
* ↑ «After steady rise, marathon ace Legese sets sights on Olympic glory». World Athletics. [Consulta: 9 octubre 2023].
* ↑ «El debutante Legese vence a los favoritos en el Medio de Berlín». La Vanguardia, 29-03-2015 [Consulta: 9 octubre 2023].
* ↑ «New Delhi: Ethiopia’s Birhanu Legese and Andahmlak Belihu took first and second position respectively in the Elite category (Men’s) for Delhi Half Marathon on Sunday». India Sports, 19-11-2017 [Consulta: 9 octubre 2023].
* ↑ «Legese y Aga ganan el Maratón de Tokio Dominio etíope en una carrera disputada bajo la lluvia». Mundo Deportivo, 03-03-2019 [Consulta: 9 octubre 2023].
* ↑ «Bekele, ganador del Maratón de Berlín 2019: rozó el récord del mundo El etíope se queda a dos segundos de batir el registro histórico de Kipchoge». Las Províncias, 29-09-2019 [Consulta: 9 octubre 2023].
* ↑ «El etíope Birhanu Legese y la israelí Lonah Chemtai ganan el maratón de Tokio restringido por el coronavirus». Radiotelevisió Espanyola (RTVE), 01-03-2020 [Consulta: 9 octubre 2023].
# Blackmore's Night

Blackmore's Night és un conjunt de música folk rock/new age que s'inspira en la música del Renaixement; l'encapçalen Ritchie Blackmore (guitarra elèctrica i acústica) i Candice Night (instruments d'època, lletrista i cantant).

## Història

La història del conjunt comença el 1990, quan la Candice treballava a Nova York en una emissora de ràdio de música rock i on, per raons de feina, conegué en Ritchie, integrant de Deep Purple en aquells moments. Esdevingueren parella sentimental i s'adonaren que compartien interès pel Renaixement. Després de plegar de Deep Purple el 1993, i havent gravat el 1995 l'àlbum Stranger in Us All com a Rainbow (amb la Candice fent els cors), en Ritchie decidí apropar la música renaixentista al públic modern. L'efervescent personalitat de Candice i el seu talent com a cantant en feu l'elecció perfecta per a imatge del grup. En el 1997 tot estava a punt per llançar el conjunt, amb el nom del conjunt tret del joc de paraules format pels cognoms d'ambdós, i amb una formació estable integrada per la parella, a la que s'afegirien músics fent de bolos quan convingués.
L'àlbum del debut, Shadow of the Moon fou un èxit immediat, especialment a Europa. Els àlbums següents, Fires at Midnight sobretot, es van caracteritzar per un increment de música rock a la guitarra sense perdre, però, una base de Folk rock. Amb el pas del temps, Candice Night ha augmentat la seva participació, tant com a cantant com tocant un ampli ventall d'instruments del Renaixament.
El grup actua a fires i festivals renaixentistes, i també fa concerts en solitari en locals escaients a l'ambientació del grup. Així, fan gires per castells d'Europa, on toquen en ambients històrics, per a una audiència sovint vestida d'època. Una mostra de la popularitat del grup és que ha inspirat un conjunt que l'imita, el Renaissance Night.

## Obres
### Discografia

* Shadow of the Moon (1997)
* Under a Violet Moon (1999)
* Fires at Midnight (2001)
* Past Times with Good Company (2002), en directe
* Ghost of a Rose (2003)
* All Because Of You (2004), single
* Beyond the Sunset: The Romantic Collection (2004), recopilatori
* All For One (2004), recopilatori editat al Japó
* I'll Be There (Just Call My Name) / Old Mill (2005), single
* The Village Lanterne (2006), Gener
* Winter Carols (2006), Octubre
* Paris Moon (2007), en directe
* Secret Voyage (2008)
* Autumn Sky (2010)

### Videografia

* Castles and Dreams (2005)
* Paris Moon (2007)

## Músics

* Ritchie Blackmore - guitarres, mandolina, domra
* Candice Night - cantant, trompa, flauta
* Bard David of Larchmont - teclats
* Sisters of the Moon: Lady Madeline i Lady Nancy - cors
* Squire Malcolm of Lumley - percussió
* Sir Robert of Normandie- baix
* Tudor Rose - violí, flauta

## Enllaços externs

* Plana web oficial del conjunt (anglès)
* Plana web de Candice Night (anglès)
* Club de fans alemany (alemany)(anglès)
# Bertrand Larada

Bertrand Larada (Montrejau, 1581 - 1635 a 1637) fou un escriptor occità. Fill d'una família gascona que ocupava càrrecs consulars, estudià a Tolosa de Llenguadoc, on va aprendre lleis a casa d'un procurador, i hi fou deixeble de Pierre Ronsard i amic de Pèire Godolin.
És autor de Margalide Gascoue (1604), compost amb gran cura i temàtica barroca Meslanges (1604), La Muse Piranese i La Muse Gascoue (1607), influïdes per Pèire Pau i Loïs Belaud de la Belaudièra. Escriu en forma gascona central i ortografia francesa, influït per Sal·lusti de Bartas. Després deixà d'escriure en gascó i el 1610 fou coronat als Consistori del Gai Saber per un cant reial en francès.

## Referències

* ↑ Jean-François Courouau, Bertrand Larade, La Margalide Gascoue et Meslanges (1604), Section Française de l'Association Internationale d'Etudes Occitanes, Toulouse, 1999, p. 20
* Robèrt Lafont i Christian Anatole (1973) Història de la literatura occitana Dopesa, Barcelona.
# Bellinzona

Bellinzona (en llombard Belinzona, en italià Bellinzona, en francès Bellinzone, en alemany arcaic Bellenz i Bilitio en llatí) és la capital del cantó de Ticino de Suïssa. La ciutat es troba a l'est del riu Ticino, als peus dels Alps. S'estén al llarg de la vall del riu, envoltada pel massís de Sant Gottard. Està situada a l'est del cantó i és una important cruïlla de camins cap als passos alpins de Sant Gottard, de Lucomagno, del San Bernardino i de la Novena. La ciutat és famosa pels seus tres castells (Castelgrande, Montebello i Sasso Corbaro), restaurats per l'arquitecte Aurelio Galfetti, que l'any 2000 foren declarats Patrimoni de la Humanitat per la UNESCO.
El desembre de 2007, la ciutat tenia 17.111 habitants. En aquest cens, el 30,6 per cent eren estrangers, en la seva majoria italians. L'àrea metropolitana de Bellinzona té una població de 47.128 habitants, repartits en 16 municipis. En 2017 11 viles del districte (Camorino, Giubiasco, Gnosca, Gorduno, Gudo, Moleno, Monte Carasso, Pianezzo, Preonzo, Sant'Antonio, Sementina) i Claro (al districte de Riviera) es van incorporar al municipi de Bellinzona

## Referències

* ↑ Centre, UNESCO World Heritage. «Three Castles, Defensive Wall and Ramparts of the Market-Town of Bellinzona» (en anglès). [Consulta: 18 febrer 2021].
* ↑ «La nuova Bellinzona» (en italià). La Regione.

## Enllaços externs

* Swisscastles.ch - Bellinzona
# Bernard Arnault

Bernard Jean Étienne Arnault (Roubaix, 5 març de 1949) és un magnat empresarial, inversor i col·leccionista d'art francès. És el cofundador, president i conseller delegat de LVMH Moët Hennessy – Louis Vuitton, l'empresa de productes de luxe més gran del món.
Arnault és també propietari del diari Le Parisien i del diari d'economia Les Échos. Amb la seva família, tenien un valor net estimat de 159.000 milions de dòlars durant el 2022 segons la revista Forbes, fet que el convertí en la segona persona més rica del món i la més rica d'Europa. Dos anys després, a les primeries del 2024, un increment sobtat de fins a 23.100 milions més en la seva fortuna personal el situaren definitivament, amb dos-cents set mil vuit-cents milions de dòlars (207.800.000.000 $) com l'humà més ric del món, per davant del sud-africà Elon Musk.

## Referències

* ↑ Nogueroles, Isabel «La casa Dior, LVMH i l'estratègia familiar pel futur». Via Empresa, 03-03-2023 [Consulta: 21 maig 2024].
* ↑ «La riquesa dels cinc homes més rics de la UE augmenta gairebé 6 milions d'euros cada hora des del 2020». EU Reporter, 14-01-2024 [Consulta: 21 maig 2024].
* ↑ Vicente, Álex «Bernard Arnault, el hombre que controla el imperio global del lujo Después de comprar Tiffany, el dueño del grupo LVMH está a un paso de ser el más rico del mundo» (en castellà). El País, 06-12-2019 [Consulta: 5 novembre 2022].
* ↑ Hanover, Jérôme «Bernard Arnault: «Louis Vuitton, c'est la France qui va de l’avant»» (en francès). Le Figaro, 16-09-2021 [Consulta: 5 novembre 2022].
* ↑ Farrell, James «Bernard Arnault Overtakes Elon Musk As Richest Person In The World» (en anglès). Forbes, 26-01-2024 [Consulta: 21 maig 2024].
# Bharengi

Bharengi és un riu de Caixmir que rega la vall de Bhareng, a l'est de Srinagar; la vall es caracteritza per les seves cavernes i fonts i rius subterranis; una d'aquestes fonts, l'anomenada Achabad, tindria origen del riu Bharengi.
Neix al pas de Wardwan i durant el seu curs desapareix subterràniament per reaparèixer com a font Achabad. El seu curs és de 65 km.

## Referències

* Hunter, Sir William Wilson. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Londres: Trübner & co., 1885.
# Bharauli

Bharauli fou un petit estat tributari protegit de l'Índia al grup de les muntanyes Simla, al Panjab, avui Himachal Pradesh. La família local regnant era tributària de l'estat de Kumharsain i es va extingir abans de la conquesta gurkha el 1803. Després de la victòria britànica el 1815 el seu territori no fou agregat a Kumharsain.

## Referències

Traditional trade and trading centres in Himachal Pradesh, per Poonam Minhas
# Bodianus bathycapros

Bodianus bathycapros és una espècie de peix de la família dels làbrids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 45,6 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a les Illes Hawaii.

## Referències

* 1 2 «Bodianus bathycapros» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).

## Bibliografia

* Gomon, F.M. 2006. A revision of the labrid fish genus Bodianus with descriptions of eight new species. Records of the Australian Museum, Supplement, 30: 1-133.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Bettembos

Bettembos és un municipi francès situat al departament del Somme i a la regió dels Alts de França. L'any 2007 tenia 98 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Bettembos era de 98 persones. Hi havia 40 famílies de les quals 8 eren unipersonals (4 homes vivint sols i 4 dones vivint soles), 12 parelles sense fills, 16 parelles amb fills i 4 famílies monoparentals amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 51 habitatges, 39 eren l'habitatge principal de la família, 7 eren segones residències i 5 estaven desocupats. Tots els 51 habitatges eren cases. Dels 39 habitatges principals, 34 estaven ocupats pels seus propietaris, 2 estaven llogats i ocupats pels llogaters i 3 estaven cedits a títol gratuït; 1 tenia dues cambres, 4 en tenien tres, 10 en tenien quatre i 24 en tenien cinc o més. 29 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 18 habitatges hi havia un automòbil i a 16 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Bettembos el 2009. :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 0 | 85 a 89 | 0 |
| 0 | 80 a 84 | 0 |
| 4 | 75 a 79 | 8 |
| 4 | 70 a 74 | 0 |
| 0 | 65 a 69 | 0 |
| 8 | 60 a 64 | 0 |
| 0 | 55 a 59 | 4 |
| 8 | 50 a 54 | 4 |
| 4 | 45 a 49 | 4 |
| 0 | 40 a 44 | 0 |
| 0 | 35 a 39 | 4 |
| 8 | 30 a 34 | 4 |
| 0 | 25 a 29 | 0 |
| 4 | 20 a 24 | 0 |
| 16 | 15 a 19 | 4 |
| 0 | 10 a 14 | 0 |
| 4 | 5 a 9 | 0 |
| 4 | 0 a 4 | 0 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 61 persones, 39 eren actives i 22 eren inactives. De les 39 persones actives 35 estaven ocupades (23 homes i 12 dones) i 4 estaven aturades (2 homes i 2 dones). De les 22 persones inactives 5 estaven jubilades, 4 estaven estudiant i 13 estaven classificades com a «altres inactius».

### Activitats econòmiques

L'únic establiment que hi havia el 2007 era d'una empresa de construcció.
L'únic servei als particulars que hi havia el 2009 era un paleta.
L'any 2000 a Bettembos hi havia 5 explotacions agrícoles.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* ↑ Nombre d'équipements des services aux particuliers
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Bettembos a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Bettembos a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Bettel

Bettel (en luxemburguès: Bëttel; en alemany: Bettel) és una vila de la comuna de Tandel situada al districte de Diekirch del cantó de Vianden. Està a uns 35 km de distància de la ciutat de Luxemburg.

## Geografia

Bettel està envoltat -excepte a l'oest i sud-oest- pel riu Our, un afluent del Sauer, que forma aquí la frontera amb Alemanya.

## Referències

* ↑ «Bettel». [Consulta: 4 octubre 2015].
# Borís Mikhàilovitx Iemeliànov

Borís Mikhàilovitx Iemeliànov (rus: Борис Михайлович Емельянов) (krai de Khabàrovsk, 20 d'abril de 1941 - Moscou, 27 de juliol de 2021) va ser un cantautor d'origen rus.

## Biografia

Borís Iemeliànov va passar la seva infància i adolescència a la província de Kokchetawa (Kazakhstan). Des de ben petit va tenir interès en la música (son pare i son germà major tocàven l'acordeó). La seva capacitat de composició musical es va posar de manifest en els anys de la seva estada universitària i en acabar el seu servei militar es va graduar a l'Escola de Música de Karaganda. Des de 1965, va residir a Novokuznetsk, i va començar a fer música, component cançons per a artistes locals i fins i tot escrivint peces per a espectacles del Teatre de Marionetes de Nova York. El 1974, es va graduar in absentia per la Universitat Estatal de Cultura i Arts de Kemerovo (Departament de Direcció i Cant Acadèmic).
El 1977 es va traslladar a Moscou, on va treballar amb els poetes cantants com Mikhail Rybinin, Boris Dubrovin, Leonid Derbenev o Evgeny Yevtushenko. El seu primer gran salt a la fama es va produir el 1978 amb la seva cançó, "Els nassos dels curnosicos" (Носики-курносики), la qual va ser cantada a la Televisió Central per Valentin Tolkunov.
Durant els anys vuitanta van tindre molt èxit obres com: "Pujaré a un tren ràpid" (Сяду в скорый поезд), "Sota l'ala de la meva mare" (Под мамино крыло) i altres de les seves composicions. Va guanyar també el Festival de la Cançó de l'Any i el 1990 Melodia (la productora musical estatal de la URSS) va publicar un disc seu que va vendre més de 400,000 còpies, mitjançant el qual amb la cançó "Per què la gent se separa?" (Зачем же люди расстаются), va llançar-se encara més a la fama. En el disc es va gravar "La cançó de Novokuznetsk" (Песня о Новокузнецке) amb poemes de Victor Dunin (coautor de diverses cançons de Yuri Antonov).
A principis de la dècada de 1990, Iemeliànov va gravar un cicle de cançons en forma de poemes de Nikolai Rubtsov. Així mateix l'any 1996 es va publicar el seu CD "Perdona'm" (Прости меня), que inclou diverses cançons dels anys vuitanta i principis dels noranta. El 1999, amb el suport financer de Anatoly Smolianov, Iemeliànov va gravar noves cançons i va publicar l'àlbum "Et veuré" (Я приеду к тебе). Actualment el veterà cantautor viu a Moscou.

## Música

En l'actualitat les seves obres no només es troben en format fisic, CDs i vinils sinó que gràcies a l'augment de popularitat notable entre alguns sectors dels joves europeus arran del seu estil nostàlgic, semblant al post-punk soviètic, al rock i pop rús la seva música pot ser escoltada gratuïtament en plataformes com Youtube o Spotify, on actostumen a aparèixer amb els títols traduïts a l'anglès ["And we have to do", "Please forgive me",(...)].

## Discografia (obres notables)

* (1984) Al costat del mar
* (1990) Sala d'espera
* (1996) Perdona'm...
* (1999) Vindré a veure't

## Bibliografia

* A, T. (2016). EМЕЛЬЯНОВ БОРИС МИХАЙЛОВИЧ. ЗНАМЕНИТЫЕ НОВОКУЗНЕЧАНЕ. https://xn--400-eddplucwdhb0e2b.xn--p1ai/persons/126-emeljanov.html
# Bolinichthys indicus

Bolinichthys indicus és una espècie de peix marí de la família dels mictòfids i de l'ordre dels mictofiformes.
Els adults poden assolir 4,5 cm de longitud total. És un peix d'aigües profundes que viu entre 25-900 m de fondària a l'Atlàntic oriental (des de la península Ibèrica fins a Mauritània i també des de Namíbia fins a Sud-àfrica), l'Atlàntic occidental, l'Índic (entre 20°S i 45°S) i Papua Nova Guinea.

## Referències

* ↑ Nafpaktitis, Basil G.; Nafpaktitis, Mary Kathryn. Lanternfishes (family Myctophidae) collected during cruises 3 and 6 of the R/V Anton Bruun in the Indian Ocean, (en anglès). Los Angeles: Los Angeles County Museum of Natural History, 1969.
* 1 2 Agustin, Liza Q.; Bailly, Nicolas. «Bolinichthys indicus (Nafpaktitis & Nafpaktitis, 1969) Lanternfish» (en anglès). FishBase.
* ↑ Hulley, P.A., 1990. Myctophidae. p. 398-467. A J.C. Quero, J.C. Hureau, C. Karrer, A. Post i L. Saldanha (eds.) Check-list of the fishes of the eastern tropical Atlantic (CLOFETA). JNICT, Lisboa; SEI; París; i UNESCO, París. Vol. 1.

## Bibliografia

* Becker, V. E., 1978: New species of lanternfish genus Bolinichthys (Myctophidae, Osteichthyes) from the South Pacific Ocean. Trudy Instituta okeanologii im. P.P. Shirshova v. 111: 259-264.
* Paxton, J.R., 1979. Nominal genera and species of lanternfishes (Family Myctophidae). Contrib. Sci. Natur. Hist. Mus. Los Angeles County, 322:1-28.
# Bothriocyrtum californicum

Bothriocyrtum californicum, o California trapdoor spider, és una espècie d'aranya de la família dels halonopròctids (Halonoproctidae). És troba als Estats Units on és endèmica a Califòrnia. El mascle descrit per Gertsch i Wallace el 1936 feia 21,5 mm.

## Referències

* ↑ «NMBE World Spider Catalog, Bothriocyrtum californicum». [Consulta: 25 abril 2018].
* ↑ Gertsch & Wallace, 1936 : Notes on new and rare American mygalomorph Spiders. American Museum novitates, n.884, p.1-25 (text integral Arxivat 2015-06-10 a Wayback Machine.).

## Bibliografia

* Adams, Richard J.; Manolis, Timothy D. Field Guide to the Spiders of California and the Pacific Coast States (California Natural History Guides). University of California Press, 2014. ISBN 978-0520276611.
* Bradley, Richard A.. Common Spiders of North America. University of California Press, 2012. ISBN 978-0520274884.
* Foelix, Rainer F.. Biology of Spiders. 3rd. Oxford University Press, 2010. ISBN 978-0199734825.
* Jackman, John A.. A Field Guide to Spiders and Scorpions of Texas. Gulf Publishing, 2002. ISBN 978-0877192640.
* Spiders of North America: An Identification Manual. American Arachnological Society, 2005. ISBN 978-0977143900.
* Wheeler, W.C.; Coddington, J.A.; Crowley, L.M.; Dimitrov, D.; Goloboff, P.A. «The spider tree of life: phylogeny of Araneae based on target-gene analyses from an extensive taxon sampling». Cladistics, 33, 6, 2016, pàg. 576–616. DOI: 10.1111/cla.12182.
# Boisselot & Fils

Boisselot & Fils fou un fabricant de pianos francès, fundada el 1831 a Marsella per Jean-Louis Boisselot i dirigida més tard pels seus fills, Louis-Constantin i Xavier.

## Història

L'augment ràpid en la capacitat de producció de la fàbrica amb 70 treballadors, a 300 pianos per any a partir del 1834, dona una idea que pare i fills havien planificat el desenvolupament de l'empresa amb antelació. L'expansió constant va fer que el 1848 contés ja amb 150 treballadors per a la producció d'aproximadament uns 400 pianos per any. Acompanyant aquest èxit de producció, la marca va rebre una medalla d'or en l'Exposició Industrial de França de 1844 (la 10a Exposició Industrial de París). Entre altres innovacions, Boisselot va presentar per primer cop a l'exposició un mecanisme mitjançant el qual algunes notes individuals podien romandre sonant, l'equivalent de l'actual pedal sostenuto (de so sostingut, no el de ressonància global de totes les notes).
L'elecció de Marsella per a la ubicació de la fàbrica es va demostrar assenyada: Boisselot & Fils era en la dècada del 1840 una de les fàbriques de piano més grans de França. La ubicació va oferir avantatges: costos més baixos en treballadors, disponibilitat econòmica de fusta exòtica que arriba pel port de la ciutat, accés més fàcil per exportar a mercats com ara a Espanya, Itàlia i les colònies franceses.
L'any 1847, l'empresa va obrir una oficina a Barcelona. Després de la mort del fundador, el fill Louis Constantin se'n va encarregar de la direcció de l'empresa. La seva mort, a l'any 1850, va fer que el seu germà Xavier abandonés la seva carrera com a compositor a París i agafés l'administració de l'empresa. El 1865, Xavier va delegar-ne la direcció al seu nebot Franz Boisselot (1845-1908), fill de Louis Constantine i batejat amb el nom del seu padrí, el músic hongarès Franz Liszt.
Franz va comandar l'empresa des del 1893, sota el nom de Fabricació Marsellesa de pianos, fins a la seva mort el 1908. L'esclat de la Primera Guerra Mundial va suposar-ne el tancament.

## Referències

* ↑ «HISTOIRE D'UNE MANUFACTURE MARSEILLAISE: "Boisselot & Fils, l'élégance et la convivialité, inventeur de la pédale tonale"». Arxivat de l'original el 30-11-2012.
* ↑ Sadie, Stanley. The New Grove Dictionary of Music and Musicians. Macmillan, 2001. ISBN 0333231112.
* ↑ Clinkscale, Martha Novak. Makers of the Piano: 1820-1860. Oxford University Press, 1999, p. 38. ISBN 0198166257.
* 1 2 3 «Pianos Romantiques». Arxivat de l'original el 17-04-2021.

## Enllaços externs

* «HISTOIRE D'UNE MANUFACTURE MARSEILLAISE: "Boisselot & Fils, l'élégance et la convivialité, inventeur de la pédale tonale"». Arxivat de l'original el 30-11-2012.