OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Gel (grup musical)

Gel és un grup estatunidenc de punk hardcore de Nova Jersey, format el 2018 com a projecte paral·lel de la banda de powerviolence Sick Shit. La seva música de vegades fa ús d'elements de post-punk i D-beat. La revista Revolver va qualificar el seu estil de «ràpid, sorollós, enèrgic i sense concessions».

## Història

Gel té els seus orígens en la banda de powerviolence Sick Shit, formada pel guitarrista Bobko i el bateria Zach Miller. Sami Kaiser s'hi va incorporar poc després. Quan el baixista de Sick Shit va marxar del grup, el lloc va ser ocupat per Anthony Webster, que poc després es va canviar a la guitarra. Aquesta formació de Sick Shit va formar Gel l'any 2018 com a projecte paral·lel per a tocar un estil punk hardcore més clàssic.
Gel va publicar un EP homònim de debut el 2019. El grup va presentar el seu segon EP titulat Violent Closure i un senzill anomenat «Mental Static» el 2021. El 2022, Gel va publicar el disc compartit Shock Therapy, amb la banda Cold Brats. L'àlbum debut de la banda, Only Constant, va publicar-se el 31 de març de 2023, el qual va rebre crítiques positives.

## Discografia

Àlbums
* Only Constant (2023)
EP
* Gel (2018)
* Violent Closure (2021)
Compartits
* Shock Therapy (amb Cold Brats, 2022)
Maquetes
* Demo 2018 (2018)

## Referències

* ↑ Baines, Huw. «Gel are shaping the sound of hardcore in 2023». NME. [Consulta: 1r abril 2023].
* ↑ Hodge, Jazz. «Gel: Attainable – single review». [Consulta: 8 juliol 2023].
* ↑ Ruskell, Nick. «Album review: GEL – Only Constant». Kerrang!. [Consulta: 8 juliol 2023].
* ↑ «10 BEST HARDCORE ALBUMS OF 2023 SO FAR». Revolver. [Consulta: 8 juliol 2023].
* ↑ Morgan, Tom. «GEL’s “hardcore for the freaks” is as inclusive as it is aggressive». Alternative Press. [Consulta: 8 juliol 2023].
* ↑ «HEAR GEL'S NEW HARDCORE RAGER "ATTAINABLE». Revolver. [Consulta: 8 juliol 2023].
* ↑ Breihan, Tom. «Gel Release Ferocious, Fun New Hardcore EP 'Violent Closure': Stream». Stereogum. [Consulta: 1r abril 2023].
* ↑ Breihan, Tom. «Gel – "Mental Static"». Stereogum. [Consulta: 1r abril 2023].
* ↑ Moore, Em. «Gel and Cold Brats announce split, release two new songs». Punknews. [Consulta: 1r abril 2023].
* ↑ Morton, Luke. «GEL announce debut album Only Constant». Kerrang!. [Consulta: 1r abril 2023].
* ↑ Sacher, Andrew. «Gel announce debut album ‘Only Constant,’ share "Attainable"». BrooklynVegan. [Consulta: 1r abril 2023].
* ↑ Sanders, Brad. «Gel: Only Constant». Pitchfork. [Consulta: 1r abril 2023].
* ↑ Dika, Paul. «Gel Are for the Freaks on the Pummelling 'Only Constant'». Exclaim!. [Consulta: 1r abril 2023].
# Gel a la deriva

El gel a la deriva, en anglès: drift ice, és una banquisa (mar de gel) que flota sobre la superfície de l'aigua del mar a les regions fredes del món, és un concepte que es fa servir en oposició al de gel fix (fast ice), que es tracta de la banquisa que està ancorada a les vores. Generalment, la deriva del gel és provocada principalment pels vents, encara que també hi influeixen les marees.
Un iceberg és un gran tros de gel a la deriva que pot tenir des de desenes de metres a diversos quilòmetres de diàmetre.
El gel a la deriva impulsat conjuntament en una sola gran massa, repel nom de pack de gel.
Els grans trossos de gel s'anomenen camps de gel.
A moltes zones, com la mar Bàltica, el gel a la deriva és tradicionalment un esdeveniment estacional, que ocorre a l'hivern i desapareix en les estacions més càlides. La deriva de gel estacional en la mar d'Okhotsk de la costa nord de Hokkaido, Japó, s'ha convertit en una atracció turística en aquesta zona que és la més meridional de l'Hemisferi Nord on es pot veure aquest fenomen.
Els principals aspectes que afecten el gel a la deriva són:
* La seguretat en la navegació marina.
* L'impacte en el clima.
* L'impacte geològic.
* La influència en la biosfera.

## Referències

* ↑ A Port's Ice Is Thinning, and So Is Its Tourist Trade, New York Times, March 14, 2006

## Enllaços externs

* Base de dades de fotos del gel marí, del «British Antartic Survey», a www.antarctica.ac., disponible a: Data source for sea ice picture. (anglès)
* Modelat marí, a «Environmental Modeling Center», disponible a: Arxivat 2011-04-02 a Wayback Machine.. (anglès)
* Una animació del moviment del gel marí, des de setembre de 2003 fins a maig de 2004, disponible en: . (anglès)
# Georges Bardawil

Georges Bardawil (Marsella, 7 de gener de 1934 – Bastia, 18 de febrer de 2019) és un escriptor, assagista, periodista, escenògraf i director de cinema francès.

## Biografia

Fruit d'una aposta, va publicar a la Série noire Aimez-vous les femmes? (1961), una novel·la policíaca que va aconseguir un gran èxit i va ser adaptada sota el mateix títol al cinema el 1964 de Jean Léon, sobre un guió de Roman Polanski i Gérard Brach.
Com a guionista, va escriure els guions de tres pel·lícules als anys seixanta. Paral·lelament, va començar la carrera de periodista a Paris Match, després es va convertir en un dels fundadors el 1967 de la revista Photo. Després es va interessar per la indústria de la restauració i va obrir el restaurant L'Atelier de Maître Albert al 1r districte de París, després La Photogalerie , tant un restaurant com una galeria de fotos, abans de fundar L'Écluse à Paris, la primera enoteca a Bordeus, que es va convertir en una cadena homònima.
Després de la publicació d'una biografia de la comunista francesa Inès Armand l'any 1993, va passar darrere de la càmera i va dirigir a Rússia la pel·lícula Confidences à un inconnu (Ispoved neznakomtsu) el 1995, amb Sandrine Bonnaire, William Hurt i Jerzy Radziwilowicz. El 2007 va publicar Une promesse de vin, un llibre-reportaje il·lustrat amb fotografies d'Isabelle Rozenbaum.

## Obres
### Novel·les

* Aimez-vous les femmes ?, Paris, Gallimard, Série noire n° 641, 1961 ; réédition, Paris, Gallimard, La Poche noire n° 23, 1967 ; réédition, Paris, Gallimard, Carré noir n° 260, 1977

### Altres publicacions

* Au clair de terre : l'Europe des satellites, hommes et techniques, Bruxelles, Éditions Arcade, 1972
* Inès Armand : biographie, Paris, J.-C. Lattès, 1993
* Une promesse de vin : des terroirs et des hommes, Genève, Minerva, 2007

### Filmografia
#### Com a guionista

* 1965 : Par un beau matin d'été, dirigida per Jacques Deray,
* 1966 : Avec la peau des autres, film français réalisé par Jacques Deray, avec Lino Ventura
* 1966 : Carré de dames pour un as, dirigida per Jacques Poitrenaud

#### Com a directir i guionista

* 1995 : Confidences à un inconnu (Ispoved neznakomtsu)

#### Adaptació

* 1964 : Aimez-vous les femmes ?, dirigida per Jean Léon, amb guió de Roman Polanski i diàlegs de Gérard Brach

## Referències

* ↑ Relevé des fichiers de l'Insee

## Fonts

* Claude Mesplède; Jean-Jacques Schleret. SN, voyage au bout de la Noire : inventaire de 732 auteurs et de leurs œuvres publiés en séries Noire et Blème : suivi d'une filmographie complète (en francès), 1982, p. 476. OCLC 11972030. .

## Enllaços externs

* Bio-bibliografia a Babelio
* Bardawill Whats up Photodoc Arxivat 2016-08-25 a Wayback Machine.
# Georges Badosa

Georges Badosa (Perpinyà, Rosselló, 3 de desembre de 1903 - Tuïr, Rosselló, 5 d'agost de 1977) és un empresari nord-català. Era fill d'un immigrant espanyol que va adquirir la nacionalitat francesa. La seva mare pertanyia a una família de productors i exportadors de fruites propietària de terres agrícoles a Tuïr. Va obtenir el diploma d'enginyer a l'Escola Central de París, però va preferit reprendre l'activitat familiar per tal de restar a la seva regió d'origen.
Gràcies als coneixements adquirits a l'Escola Central, Georges Badosa va desenvolupar activitats empresarials, Va adquirir nous terrenys, utilitzà vagons frigorífics per expandir la seva producció fruitera. Va fundar amb Charles Coll-Escluse i Joseph Balalud de Saint-Jean una de les primeres conserveries del departament, que li va permetre un mitjà de vendre les fruites produïdes escapant parcialment de la fluctuació dels preus.
Georges Badosa és també el president departamental del Rotary Club, així com la Unió dels Fabricants de Conserves del Rosselló.

## Bibliografia

* Marty, Nicolas. «Badosa (Georges)». A: Nouveau Dictionnaire de biographies roussillonnaises 1789-2011. 1 Pouvoirs et société. Perpignan: Publications de l'olivier, 2011, p. 699. ISBN 9782908866414. .
# Georges Gaillard (desambiguació)

Georges Gaillard és el nom dels següents personatges:
* Georges Gaillard (1865 - 1929), botànic anglès.
* Georges Philippe François Gaillard (1877 - 1953), empresari i polític francès.
* Georges Gaillard (1900 - 1967), historiador de l'art medieval francès.
# Giovanni Viola

Giovanni Viola (20 de juny de 1926 - 7 de juliol de 2008) fou un futbolista italià. És considerat un dels millors porters de la seua generació.
Va formar part de l'equip italià a la Copa del Món de 1954.

## Referències

* ↑ «Viola Giovanni» (en italià). [Consulta: 12 abril 2015].
* ↑ «Il kamikaze Ghezzi e le notti di Cesenatico» (en italian). La Repubblica, 14-02-2014. [Consulta: 19 agost 2016].
* ↑ «Gli eroi in bianconero: Giovanni VIOLA» (en italian). Tutto Juve, 20-06-2016. [Consulta: 19 agost 2016].
# Geraldo Vandré

Geraldo Vandré, nom artístic de Geraldo Pedrosa de Araújo Dias (João Pessoa, 12 de setembre de 1935), és un cantautor, advocat i poeta brasiler. El seu cognom artístic és una abreviatura del cognom del seu pare, l'otorinolaringòleg, José Vandregíselo.
Vandré va començar la seva carrera musical als anys 60, fent-se famós per les seves cançons que es van convertir en icones de l'oposició a la dictadura militar al Brasil com "Porta Estandarte", "Arueira", "Pra não dizer que não falei de flores" (que es va conèixer amb la primera paraula: "Caminhando"). Es va veure obligat a exiliar-se en 1968 a Xile, Perú i, d'allà, a Algèria, Alemanya, Grècia, Àustria, Bulgària i França. Va tornar al Brasil l'any 1973 i va ser arrestat immediatament, sent alliberat un mes després i va ser vigilat de prop pels militars. Aquell any va publicar el seu últim àlbum, Das terras de Benvirá, amb temes que havia compost durant l'exili.
Incapaç d'expressar el retrat del Brasil en aquell moment, i va abandonar la vida pública i es va allunyar del món artístic, fent d'advocat i servidor públic. L'any 1982, després de 14 anys de silenci, va tornar a actuar, i en 1995 va compondre la cançó "Fabiana", en honor a la Força Aèria Brasilera.

## Discografia

* 1964: Geraldo Vandré
* 1965: Hora de Lutar
* 1966: 5 Anos de Canção
* 1968: Canto Geral
* 1969: Geraldo Vandré no Chile
* 1973: Das Terras de Benvirá

## Referències

* ↑ Burns, Mila. «Onze de Setembro: Brazilian narratives of the 1973 coup in Chile». A: Alcántara, Manuel, García Montero, Mercedes, Sánchez López, Francisco. Historia y Patrimonio Cultural Memoria del 56.o Congreso Internacional de Americanistas (en anglès), 2018, p. 1669. ISBN 9788490129272. Arxivat 2024-05-25 a Wayback Machine.
* ↑ McGowan i Pessanha, 1998, p. 78.
* ↑ McGowan i Pessanha, 1998, p. 79.
* ↑ «GERALDO VANDRÉ: O ÚLTIMO SHOW E A VOLTA SILENCIOSA» (en portuguès brasiler). Revista Total, 19-12-2018. Arxivat de l'original el 2021-01-15. [Consulta: 14 maig 2023].

## Bibliografia

* McGowan, Chris; Pessanha, Ricardo. The Brazilian Sound. Samba, Bossa Nova, and the Popular Music of Brazil (en anglès). Temple University Press, 1998. ISBN 9781566395458.
# Glasco (Nova York)

Glasco és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Nova York. Segons el cens del 2000 tenia 1.692 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Glasco tenia 1.692 habitants, 700 habitatges, i 476 famílies. La densitat de població era de 353,1 habitants per km².
Dels 700 habitatges en un 29,6% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 51,7% hi vivien parelles casades, en un 11,6% dones solteres, i en un 31,9% no eren unitats familiars. En el 26,3% dels habitatges hi vivien persones soles el 10,7% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,4 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,91.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 23,1% tenia menys de 18 anys, un 5,7% entre 18 i 24, un 30,9% entre 25 i 44, un 22,6% de 45 a 60 i un 17,6% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 39 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 88,6 homes.
La renda mediana per habitatge era de 37.917 $ i la renda mediana per família de 45.909 $. Els homes tenien una renda mediana de 32.917 $ mentre que les dones 23.696 $. La renda per capita de la població era de 21.964 $. Entorn de l'11,5% de les famílies i el 9,3% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Glasco». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 9 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Glasco». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Glas Slavonije

Glas Slavonije és un diari local d'Eslavònia, a Croàcia, controlat per Branimir Glavaš, un polític de dretes d'Osijek.
Amb antiguitat des del 1943 i un tiratge d'11.000 exemplars, és el setè diari de croàcia.

## Referències

* ↑ Lovrić, Branko «Dnevne novine na hrvatskom tržištu: danas – sutra [Diaris del mercat croat: avui - demà]» (en croat). Medijska istraživanja [Recerca de mitjans], 6, 2, 2000. ISSN: 1330-6928.

## Enllaços externs

* Glas Slavonije - Lloc web oficial
# Giarole

Giarole és un municipi situat al territori de la província d'Alessandria, a la regió del Piemont (Itàlia).
Limita amb els municipis de Mirabello Monferrato, Occimiano, Pomaro Monferrato i Valenza.

## Galeria fotogràfica

* Castell de Giarole
# Gastromyzon aequabilis

Gastromyzon aequabilis és una espècie de peix de la família dels balitòrids i de l'ordre dels cipriniformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 3,5 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sabah (Malàisia).

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. John Wiley and Sons, 1994. ISBN 978-0471547136.
* Tan, H. H. 2006. The Borneo Suckers. Revision of the torrent loaches of Borneo (Balitoridae: Gastromyzon, Neogastromyzon). Natural History Publications (Borneo). Borneo Suckers: i-vi + 1-245.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Gastromyzon auronigrus

Gastromyzon auronigrus és una espècie de peix de la família dels balitòrids i de l'ordre dels cipriniformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 5,5 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sabah (Malàisia).

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. John Wiley and Sons, 1994. ISBN 978-0471547136.
* Tan, H. H. 2006. The Borneo Suckers. Revision of the torrent loaches of Borneo (Balitoridae: Gastromyzon, Neogastromyzon). Natural History Publications (Borneo). Borneo Suckers: i-vi + 1-245.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Genio y figura

Genio y figura va ser un programa d'humor emès en Espanya per Antena 3 entre els anys 1994 i 1995. Des de gener de 1995 va passar a dir-se Ingenio y locura i des de juliol Un millón de gracias.

## Format

Concurs en el qual els participants realitzaven proves còmiques. L'espai comptava amb humoristes fixos, que amenitzaven el programa comptant acudits. Entre ells, es van donar a conèixer Paz Padilla i Chiquito de la Calzada, que a partir de les seves aparicions en aquest programa va crear escola i va popularitzar moltes de les seves expressions.

## Presentadors

Inicialment va ser presentat pel mag Pepe Carroll, posteriorment substituït per Bertín Osborne, i sent Las Virtudes les conductores de l'última etapa del concurs.

## Humoristes

* Juan Bosco
* Chiquito de la Calzada
* El Gran Fali
* Manolo Mármol
* Paz Padilla
* Pilar Sánchez
* Felipe Segundo
* Juan Trujillo
* Juan José Burgos
* Juanma Maturana

## Referències

* ↑ «"Genio y figura" se transforma en "Ingenio y locura"». Diari ABC, 20-01-1995.
* ↑ «Antena 3 recupera programa de chistes». El País, 18-07-1995.
* ↑ «Antena 3 estrena su programación de verano». Diario ABC, 18-07-1994.

## Enllaços externs

* Capçalera de Genio y Figura
# Glenn Clarke

Glenn Clarke (Wangaratta, Victòria, 26 de juliol de 1963) va ser un ciclista australià. Va combinar la pista amb la carretera.

## Palmarès en pista

* 1986
** Medalla d'or als Jocs de la Commonwealth en Persecució per equips

## Palmarès en ruta

* 1990
** 1r a la Bay Classic Series
* 1992
** 1r a la Bay Classic Series
* 1995
** Vencedor d'una etapa a la Herald Sun Tour
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Nova Zelanda
** Vencedor d'una etapa a la Bay Classic Series

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
# Geronci

Geronci és el nom dels següents personatges:
* Geronci (comes), militar romà (s. IV dC)
* Geronci (general), general romà d'origen germànic (s. V dC)
* Geronci de Devon o de Dumnònia, Geraint, llegendari rei de Dumnònia mort el 710 a mans dels anglosaxons de Wessex i sant
* Geronci d'Hagetmau, religiós evangelitzador de les Landes al segle V i sant
* Geronci d'Itàlica, bisbe llegendari d'Itàlica al segle I i sant
* Geronci de Nicomèdia, bisbe de Nicomèdia i sant
# Gerold I de Vintzgau

Gerold I de Vintzgau (mort al final del segle VIII) fou un aristòcrata germànic, comte a l'Anglachgau i al Kraichgau, però conegut sobretot per ser el pare d'Hildegarda de Vintzgau, la segona esposa de Carlemany i la mare de Lluís I el Pietós.

## Biografia

Se saben poques coses de Gerold. Sembla tanmateix estar vinculat a la família Agilolfinga, la primera dinastia regnant a Baviera. Però la seva ascendència exacta no és segura.
Segons Pierre Riché era fill d'un Agilulf, potser fill de Teodó, fill d'un altre Agilulf. Segons altres fonts, seria el fill d'Hado de Vintzgau i de Gerniu de Suàbia, aquest Hado relacionat igualment amb la descendència d'Agilulf. A la vista de les seves possessions situades a la vall mitjana del Rin, també podria ser un membre de l'aristocràcia franca instal·lat en Alemanya després de la repressió de l'aixecament de la noblesa d'aquest país.
Es va casar amb una filla del duc d'Alamània Nebe, anomenada Emma o Imma. D'aquest matrimoni va néixer el 758, Hildegarda, que, el 771, es va casar amb Carlemany, malgrat la seva joventut, després de la repudiació de la seva primera muller Desiderata de Llombardia. Va tenir també un fill de nom Gerold, amb el qual és de vegades confós.
El 784, ell i la seva esposa van fer importants donacions a la recent fundada abadia de Lorsch. Es tractava de dominis situats a les rodalies de Worms i de Heidelberg.
També és mencionat com a comte al Baar el 779 i el 783. Carlemany l'hauria nomenat Baioariæ præfectus el 794 i hauria mort en batalla vers el 799 (pel que fa a la seva mort, són proposades també les dates de 784/786 i de 795).

## Unió i descendència

Del seu matrimoni amb Emma naixeren:
* Hildegarda de Vintzgau (758 - † 783), esposa de Carlemany.
* Odalric o Udalrich, († vers 824), comte a l'Alpgau i el Breisgau vers 780/781, a l'Hegau el 787/791, al Thurgau el 787, i a Alsàcia el 817
* Gerold († l'1 de setembre del 799), prefecte de Bavière el 796.
* (filiació incerta) Adrià d'Orleans (Adrianus † després del 10 de novembre 821), comte d'Orleans, comte palatí, espòs de Waldrada, avi d'Ermentruda, esposa de Carles II el Calb.

## Notes i referències

* ↑ . Genealogia de Gerold a Medieval Lands
* ↑ . Pierre Riché Les Carolingiens, Quadre V: Famílies de Bavière i d'Alamània
* ↑ . Genealogia d'Hildegarda a Medieval Lands
* ↑ (alemany) Genealogia de Gerold a Genealogie-Mittelalter Arxivat 2010-11-12 a Wayback Machine.
* ↑ (alemany) Genealogia d'Udalrich a Mittelalter-Genealogie
* ↑ . Pierre Riché, Quadre V, que designa Adrià amb una X.
# Gerold Karl Schwarzenbach

Gerold Karl Schwarzenbach (15 de març de 1904, Horgen, Suïssa - 20 de maig de 1978) fou un químic suís químic descobridor de l'EDTA.

## Biografia

Schwarzenbach estudià química a l'ETH de Zuric (Eidgenössische Technische Hochschule Zürich) i es graduà el 1928 amb la tesi Studien über die von Salzbildung Beizenfarbstoffen. De 1930 a 1955 fou, primer, professor associat i, després, professor de química inorgànica i química analítica a l'ETH de Zurich. El 1963 fou guardonat amb el Premi Marcel Benoist; el 1967 rebé la Medalla de Torbern Bergman; i e 1971 se li concedí un doctorat honorari de la Universitat de Berna. Es retirà el 1973.

## Obra

Un dels seus principals temes d'investigació fou la química de coordinació. Els seus treballs més destacats foren sobre les propietats de l'àcid etilendiamintetraacètic, EDTA. Així descobrí un mètode per a l'anàlisi de la duresa de l'aigua mitjançant la tècnica de la valoració, amb murexida i negre d'eriocrom T, com a indicadors.
# Godofreu de Baixa Lotaríngia

Godofreu (Godofreu de Metz o Godofreu de Julichgau, + 964) va ser comte d'Hainaut 958-964, vi-duc de la Baixa Lotaríngia 959-964 i comte de Julichgau (962-964). Era fill de Godofreu († 949), comte palatí de Lotaríngia, i Ermentruda, filla de Carles el Simple.
El seu pare, un membre de la família dels Matfrids, era fill de Gerard I, comte de Metz i d'Oda de Saxònia, vídua de Zwentibold i germana d'Enric I l'Ocellaire, rei d'Alemanya.
Per la seva tia Oda de Metz, casada amb Goteló, comte de Bidgau i Methingau, era cosí germà de Godofreu I el Captiu, comte de Verdun.
En 958, Brunó de Colònia, duc de la Baixa Lataríngia, li va donar l'Hainaut després de posar fi a la revolta del comte Renyer III, que va ser exiliat. El 959, Lotaríngia que havia conegut durant seixanta anys moltes revoltes, fou dividida administrativament per Brunó en Alta i Baixa Lotaríngia. Va donar el govern de la Baixa Lotaríngia a Godofreu, que no va portar el títol de duc sinó de vi-duc. El 962 també va rebre el Julichgau.
Va acompanyar a l'emperador Otó I en la lluita contra el rei Berenguer II d'Itàlia (pare d'Aubert I d'Itàlia), però va morir d'una epidèmia a Roma en 964.

## Referències

* Wikipèdies en alemany i francès