OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Ramon Borràs Bonjoch

Ramon Borràs i Bonjoch (Santa Coloma de Queralt, 31 d’octubre de 1868 – Vespella, 1961) va ser un prevere i poeta català.
La trajectòria eclesiàstica de Borràs comença el 27 de setembre de 1894, quan és ordenat prevere a Vic. En els següents anys, consta com a vicari-mestre de Súria (1894-98), membre de la parròquia de Calaf (1899) i ecònom de Jorba (1902).
El 16 de gener de 1909 es desplaça a Vespella, esdevenint-ne el rector fins a la seva mort (1961).
Borràs conrea la lírica llatina gràcies al mestre de Josep Fonts, professor de Retòrica al Seminari de Vic des de 1913, i del llatinista Tomàs Viñas.Les seves obres -escrites en hexàmetres, pentàmetres, estrofes sàliques i dístics – tracten sobre la mort, la solitud, la vida monòtona i el pas del temps. Quant a aquest darrer aspecte, Borràs sentia afició pels rellotges de sol i a la paret de casa tenia rellotges indicant horaris de tot el món.

## Poemes

* Elegia
* Patria
* Dulcis amistat
* Rhytmus
* Notula posthuma
* Matris ad ossa

## Referències

* ↑ «AHAT, Parroquials, Santa Coloma de Queralt, baptismes (1866-1878), f. 111», 1868. [Consulta: 7 febrer 2022].
* ↑ Esmerats, Vicenç ««Mn. Ramon Borràs i Bonjoch, rector de Vespella, conreador de la poesia llatina»». Ausa, v. 23, 2003, pàg. 182.
* 1 2 Esmerats, 2003, p. 182.
* ↑ Esmerats, 2003, p. 182-184.
* ↑ Esmerats, 2003, p. 192-193.
* ↑ Romero Gurb, Toni «El rector poeta de Vespella». Revista d'Osona, n. 817, 27-02-2018, pàg. 12.
# Siamun (fill d'Amosis I)

Siamun va ser un príncep egipci de la XVIII Dinastia. El seu nom significa "Fill d'Amon".
Siamun en jeroglífic :
Era fill del faraó Amosis I i de la reina Amosis Nefertari. Tot i així, altren investigadors com Gauthier o Dodson consideren que Siamun podria haver estat el fill mort d'Amenofis I.
Basat en les venes de la mòmia del príncep, Siamun hauria estat probablement el príncep hereu triat per a succeir Amosis I. Tanmateix, Siamun va morir a una edat primerenca. En el relleu funerari de la tomba TT359, l'única suposada representació contemporània de Siamun, se'l representa com un rei.
La seva mòmia va ser trobada a l'amagatall de Deir el-Bahari (DB320) i ara es troba al Museu Egipci del Caire.

## Referències

* 1 2 3 Cooney i Jasnow, 2015, p. 425.
* 1 2 Bunson, 2014, p. 374.
* ↑ Dodson i Hilton, 2004, p. 129.
* ↑ Dodson i Hilton, 2004, p. 123.

## Vegeu també

* Llista de mòmies reials egípcies.

## Bibliografia

* Bunson, Margaret. Encyclopedia of Ancient Egypt (en anglès). Infobase Publishing, 2014. ISBN 978-1438109978.
* Cooney, Kathlyn M.; Jasnow, Richard. Joyful in Thebes: Egyptological Studies in Honor of Betsy M. Bryan (en anglès). Atlanta: Lockwood Press, 2015. ISBN 9781937040413.
* Dodson, Aidan; Hilton, Dyan. The Complete Royal Families of Ancient Egypt (en anglès). Thames & Hudson, 2004. ISBN 0-500-05128-3.
# Scorpaenopsis papuensis

Scorpaenopsis papuensis és una espècie de peix pertanyent a la família dels escorpènids.

## Descripció

* Fa 25 cm de llargària màxima (normalment, en fa 20).

## Hàbitat

És un peix marí, associat als esculls de corall i de clima tropical que viu fins als 40 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba a l'oceà Pacífic: des d'Indonèsia i les Filipines fins a les illes de la Societat, les illes Ryukyu, la Gran Barrera de Corall i Fiji.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ Myers, R.F., 1999. Micronesian reef fishes. A comprehensive guide to the coral reef fishes of Micronesia. Coral Graphics, Barrigada, Guam. 216 p.
* ↑ Allen, G.R. i M. Adrim, 2003. Coral reef fishes of Indonesia. Zool. Stud. 42(1):1-72.
* ↑ Hoese, D.F., D.J. Bray, J.R. Paxton i G.R. Allen, 2006. Fishes. A Beasley, O.L. i A. Wells (eds.) Zoological Catalogue of Australia. Volum 35. ABRS & CSIRO Publishing: Australia Part 1, pp. xxiv 1-670; Part 2, pp. xxi 671-1472; Part 3, pp. xxi 1473-2178.
* ↑ Kuiter, R.H. i T. Tonozuka, 2001. Pictorial guide to Indonesian reef fishes. Part 1. Eels- Snappers, Muraenidae - Lutjanidae. Zoonetics, Austràlia. 302 p.
* ↑ Nguyen, N.T. i V.Q. Nguyen, 2006. Biodiversity and living resources of the coral reef fishes in Vietnam marine waters. Science and Technology Publishing House, Hanoi.

## Bibliografia

* Anònim, 2000. Base de dades de la col·lecció de peixos del J.L.B. Smith Institute of Ichthyology, Grahamstown, Sud-àfrica. J.L.B. Smith Institute of Ichthyology, Grahamstown, Sud-àfrica.
* Divisió de Peixos de la Smithsonian Institution. Base de dades de la col·lecció de peixos del Museu Nacional d'Història Natural (en anglès). Smithsonian Institution, 2001.
* Randall, J.E i W.N. Eschmeyer, 2001. Revision of the Indo-Pacific scorpionfish genus Scopaenopsis, with descriptions of eight new species. Indo-Pacific Fishes (34):79 p.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Moorea

Moorea (Mo’orea en tahitià normalitzat) és una illa volcànica de l'arxipèlag de la Societat a la Polinèsia Francesa. A només 17 km al nord-oest de Tahití és anomenada a vegades com «l'illa germana».

## Geografia

La superfície total és de 133,5 km², i l'altitud màxima és de 1.207 m al Mont Tohiea. L'illa té un perfil muntanyós, amb els seus vessants coberts de plantacions de pinya, alvocats i pomelos. A més de les dues gran badies, té vuit valls que formen una estrella. Una altra llegenda diu que l'illa és un pop. Al voltant està rodejada d'una llacuna amb platges de sorra.
Aquest perfil rocós i escarpat, present constantment a ponent de Tahití, va fer que l'escriptor nord-americà William Sommerset Maugham, al llibre The Moon and Sixpence (1919), la descrigués com una Montserrat del Pacífic.
L'illa té 14.226 habitants al cens del 2002, distribuïts en les comunes associades de Afareaitu, Haapiti, Paopao, Papetoai i Teavaro. Junt amb Maiao forma la comuna de Moorea-Maiao amb 14.550 habitants.

## Història

El nom històric és Aimeho, o Eimeo, que vol dir «refugi». La proximitat amb Tahití feia que s'utilitzés com a refugi pels guerrers derrotats. Un exiliat va ser el rei Pomare II que el 1808 s'hi instal·là durant set anys després de la revolta provocada en intentar establir un regne absolutista. Avui continua sent un refugi de cap de setmana pels que volen fugir de la capital Papeete.
Per Samuel Wallis (1767) va ser l'illa de York, i per l'espanyol Domingo Boenechea (1772) l'illa de Santo Domingo. Va ser George Vancouver, el 1791, que la va anomenar Morea, encara que només era el nom d'un dels districtes i s'ha acabat aplicant a tota l'illa.
El nom de Mo’orea vol dir «llangardaix daurat». Una llegenda explica que un llangardaix gegant va partir amb la cua les dues badies al nord. Aquestes badies són les de Opunohu i la de Cook o Paopao. De fet James Cook, el 1777, va ancorar a la badia de Opunohu i no a la de Paopao. El mirador de Belvedere (o Roto Nui) és un punt d'atracció amb esplèndides vistes a les dues badies.

## Referències

* ↑ Findlay, Alexander G. A directory for the navigation of the Pacific ocean. Londres: Laurie, 1851, pàg. 890 [Consulta: 14 febrer 2009].

## Enllaços externs

* Commune de Moorea-Maiao Arxivat 2006-10-04 a Wayback Machine. (francès)
# Kaj Sierhuis

Kaj Sierhuis (nascut el 27 d'abril de 1998) és un futbolista neerlandès d'origen grec que juga pel FC Groningen, cedit de l'AFC Ajax, com a davanter.

## Carrera

Sierhuis va fer el seu debut professional en l'Eerste Divisie amb el Jong Ajax el 25 de novembre de 2016 en un encontre contra el SC Telstar.
El 2 d'agost de 2023, Sierhuis va tornar als Països i signà un contracte de 3 anys amb el Fortuna Sittard.

## Referències

* ↑ Ajax laat Sierhuis en Matusiwa in kelder Eredivisie minuten maken (neerlandés). Voetbal International. 27 de desembre de 2018.
* ↑ «Game Report by Weltfussball». Weltfussball, 25-11-2016.

## Enllaços externs

* Kaj Sierhuis a worldfootball.net
* Kaj Sierhuis, Fitxa a Soccerway
# Garcia IV del Congo

Garcia IV Nkanga a Nvandu o Ndo Ngalasia IV (m. 1752) va ser manikongo del regne del Congo després de la guerra civil del Congo. Va governar del 27 de juliol de 1743 al 31 de març de 1752.
Pertanyia a la facció dels Kinlaza del nord que controlava la regió de Bula. També va ser membre dels nobles que s'havien unit a Pere IV del Congo des de 1701 i tenia el títol de marquès de Matari abans de la seva adhesió al tron.
García IV succeí regularment Manuel II Makasa, d'acord amb l'acord celebrat per Pere IV entre les faccions. A la seva mort el tron va anar a parar a Nicolau Misaki mia Nimi del Kanda Kimpanzu.

## Referències

* ↑ David Anderson. Africa's Urban Past. James Currey Publishers, gener 2000, p. 73. ISBN 978-0-85255-761-7.
* ↑ Kwame Anthony Appiah. Africana: The Encyclopedia of the African and African American Experience. Oxford University Press, 2005, p. 2. ISBN 978-0-19-517055-9.
# Mads Würtz Schmidt

Mads Würtz Schmidt (Randers, 31 de març de 1994) és un ciclista danès professional des del 2013 i actualment a l'equip Israel-Premier Tech.
El 2015 es proclamà Campió del món en contrarellotge sub-23.

## Palmarès en ruta

* 2011
** Campió del món júnior en contrarellotge
** Vencedor d'una etapa als Tres dies d'Axel
* 2012
** 1r a la París-Roubaix júniors
** 1r als Tres dies d'Axel i vencedor d'una etapa
** Vencedor d'una etapa de la Cursa de la Pau júniors
* 2015
** Campió del món sub-23 en contrarellotge
** Campió de Dinamarca sub-23 en contrarellotge
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Dinamarca i 1r a la Classificació del joves
** Vencedor d'una etapa del Tour de l'Avenir
* 2016
** Campió de Dinamarca sub-23 en ruta
** Campió de Dinamarca sub-23 en contrarellotge
** 1r al Triptyque des Monts et Châteaux i vencedor de 2 etapes
** 1r al Gran Premi Herning
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Dinamarca i 1r a la Classificació del joves
* 2021
** Campió de Dinamarca en ruta
** Vencedor d'una etapa a la Tirrena-Adriàtica

### Resultats al Giro d'Itàlia

* 2018. 81è de la classificació general
* 2023. No surt (10a etapa)

### Resultats al Tour de França

* 2019. 117è de la classificació general

## Referències

* ↑ «Israel Start-Up Nation». UCI.org. Union Cycliste Internationale. Arxivat de l'original el 1 gener 2021. [Consulta: 1r gener 2021].
* ↑ Martín, J.M. «Mads Wurtz Schmidt, campeón del mundo de crono sub-23». as.com, 22-09-2015 [Consulta: 2 novembre 2015].

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
# Ramon Borràs i Prim

Ramon Borràs i Prim (Barcelona, 3 de juliol de 1902 - Barcelona, 1976) va ser un violinista i musicògraf català. Es va formar amb els professors Enrique Ainaud i Francisco Costa. Va passar gran part de la seva vida a París i fent gires per França i Suïssa, a vegades col·laborant amb el pianista Fernando Vía. Tanmateix, també va ser investigador i va publicar alguns articles a diaris de Madrid sobre música moderna. Va tenir una gran influència a la creació i organització dels cursos internacionals de Música a Compostel·la. Se sospita que estava escrivint unes memòries, però no es varen publicar.

## Referències

* ↑ CASARES, Emilio. «Borrás Prim, Ramón.», Diccionario de la Música Española e Hispanoamericana. Madrid: SGAE, 1999-2002, p. 645.

## Bibliografia

CASARES, Emilio. «Borrás Prim, Ramón.», Diccionario de la Música Española e Hispanoamericana. Madrid: SGAE, 1999-2002.
# Anells sense dits

Anells sense dits és una coreografia d'Avelina Argüelles estrenada al Teatre Regina dins de la Mostra de Dansa Independent el 22 de maig de 1980. És una peça de dotze minuts coreografiada per al col·lectiu Heura; va esdevenir la segona peça d'Argüelles.

## Argument

Tot imitant el ritual d'un casament, Argüelles compon un trio amb la col·laboració de Toni Gómez i Álvaro de la Peña. El primer d'entrar a escena és el nuvi, interpretat per De la Peña, amb un barret de copa blanc construït per David Lain, manejable i resistent. Argüelles es va plantejar aquesta escena com una paròdia: el ballarí espera i adopta diferents posicions, s'hi asseu, hi puja i en cau. Simultàniment entren com si ho fessin contra la seva voluntat, pel costat oposat de l'escenari, la ballarina (Argüelles) i un altre ballarí (Gómez). Quan es troben, el pare ofereix la mà de la seva filla al nuvi, i comença un trio en què la ballarina passa dels braços de l'un a l'altre, mentre els evita amb la mirada. Al final els nuvis s'agafen de les mans del pare. Argüelles va proposar dos finals diferents: un d'ambigu i un altre en què la núvia finalment rebutjava el casament. A aquest final tancat l'acompanyava la cançó La tieta, de Joan Manel Serrat.

## Anàlisi

Com havia fet en Absència, la seva primera peça, Argüelles s'inspira en una experiència significativa de la seva vida per crear Anells sense dits. En aquest cas es tracta del casament de la seva germana petita el 1964. La coreògrafa va interpretar la decisió de la seva germana com un fruit de què el règim franquista esperava de les dones joves: ser esposes i mares. La coreògrafa utilitza les analogies de la cerimònia de les noces per crear una metàfora i hi inclou elements absurds, com el barret blanc de copa, per emfatitzar la seva perspectiva sarcàstica i crítica. L'estereotip trist de «La tieta», de Serrat, contrasta amb l'actitud alliberada de la ballarina (Argüelles que mira cap a l'horitzó). A partir d'aquesta contraposició, la coreògrafa reivindica una nova era per a les dones en què poden escollir el seu estat civil, sense que la solteria sigui un estigma.
Anells sense dits va guanyar el segon premi del concurs coreògrafic de Sommerakademie des Tanzes, de Colònia, un any en què entre el jurat hi havia Susanne Linke. Gràcies a aquest premi la televisió alemanya va gravar la peça. La dramatúrgia de la coreografia deu molt a la tradició de la dansa expressionista alemanya. En aquesta peça Argüelles remarca la seva resistència contra el que el règim franquista esperava de les dones i fa aflorar en la dansa contemporània catalana un discurs feminista.

## Referències

* 1 2 3 4 Brufau Bonet, Clàudia. «Anells sense dits». Enciclopèdia de les Arts Escèniques Catalanes. Institut del Teatre (reconeixement). [Consulta: abril 2022].
# Simosciurus

Simosciurus és un gènere de rosegadors de la família dels esciúrids. Les espècies d'aquest grup són oriündes de Sud-amèrica, on viuen a l'oest de l'Equador i el nord-oest del Perú. El seu hàbitat natural són els boscos humits situats a altituds d'entre 0 i 2.300 msnm. Són més grossos que els esquirols dels gèneres Guerlinguetus, Microsciurus, Notosciurus, Sciurillus i Syntheosciurus, amb una mida comparable a la que tenen les espècies del gènere Hadrosciurus.

## Referències

* ↑ James L. Patton; Ulyses F. J. Pardiñas; Guillermo D'Elía Mammals of South America, Volume 2: Rodents. University of Chicago Press, 2015. ISBN 022616960X [Consulta: 26 març 2019].
Espècies vivents d'esciúrids :
Regne: Animalia · Embrancament: Chordata · Classe: Mammalia · Ordre: Rodentia · Subordre: Sciuromorpha :
Callosciurinae :
Ratufinae :
Sciurillinae :
Sciurinae :
Xerinae :
Categoria :
# Gneu Grani

Gneu Grani (llatí: Cnaeus Granius) va ser un romà de rang senatorial l'any 87 aC. Eren dos germans, Gneu i Quint Grani i un d'ells era fill adoptiu de Gai Mari però no se sap quin dels dos. Els dos formaven part de la gens Grània, una gens romana d'origen plebeu.
Els dos germans van ser proscrits per Sul·la aquell mateix any juntament amb Mari. Quan aquest va fugir, el seu fill adoptiu el va acompanyar, però es va separar del seu pare a la rodalia de Minturnae, i va arribar a l'illa Aenaria, a la costa de Campània. Més tard es va reunir amb Gai Mari a Àfrica.

## Referències

* ↑ [https://quod.lib.umich.edu/m/moa/acl3129.0002.001/309?rgn=full+text;view=image;q1=GraniaSmith,+William+(ed.).+Dictionary+of+Greek+and+Roman+Biography+and+Mythology.+Vol.+II.++Londres:+Little,+Brown,+&+Comp.,+1867,+p. 299-300. ]
# Mikola Kolessa

Mikola Filarètovitx Kolessa fou un director d'orquestra i compositor ucrainès.
El seu pare Filaret era etnomusicòleg i compositor ucraïnès la seva cosina era la pianista Lubka Kolessa. Es va graduar a l'Institut Superior de Musical de Lissenko, després va estudiar a Praga amb Vítězslav Novák i Otakar Ostrčil,i va ensenyar al Conservatori de Lviv. Les seves obres inclouen dues simfonies (1949 i 1966), variacions simfòniques (1931), una 'Suite Ucraïnesa' (1928), totes per a orquestra, i 'In the Mountains' per a orquestra de corda (1972), i diverses obres de cambra i incidentals, així com alguns cicles de cançons. El seu estil de composició era tonal i conservador i ha estat vinculat al d'Alexander Glazunov, tot i que també es poden escoltar influències de Bartok i de l'escola francesa de principis del segle xx. Com a director va treballar amb conjunts com l'Orquestra Filharmònica de Lviv, el Teatre de Ballet, l'Orquestra Simfònica de la Ràdio d'Ucraïna i el Cor Trembita, convertint-se en el fundador de l'escola de direcció de Lviv.

## Referències

* ↑ NRCU Symphony Orchestra website Archived 2013-10-08 at the Wayback Machine, nrcu.gov.ua; consultat el 13 març 2017.

## Enllaços externs

* https://web.archive.org/web/20080116122348/http://home.wanadoo.nl/ovar/kolessa.htm
* http://www.organ-music.net/page/other.html
# José Palanco Romero

José Palanco Romero (Talavera de la Reina, província de Toledo, 1889 - Granada 16 d'agost de 1936) fou un catedràtic d'Història a la Universitat de Granada, alcalde de Granada i parlamentari per Izquierda Republicana. Militant actiu del catolicisme social i un dels homes de confiança de Manuel Azaña, va ser assassinat en la matinada del 16 d'agost de 1936.

## Biografia

Catedràtic d'Història d'Espanya en la Universitat de Granada des de 1911, on va ocupar també els llocs de Vicerector (1922-1924) i Degà de la Facultat de Filosofia i Lletres (1930-1934). Fou regidor de l'Ajuntament Republicà de Granada d'abril de 1931 a desembre de 1933, i des de llavors alcalde de Granada. Era casat amb Lola Burgos, pertanyent a una família de l'alta societat amb grans propietats rurals.
Va ser escollit Diputat de les Corts Constituents per la circumscripció de Granada, amb un paper molt actiu a les Corts Constituents i en els debats sobre la reforma agrària. A les eleccions generals de 1936 va ser candidat per Izquierda Republicana obtenint l'acta de diputat per Granada amb 99.005 vots. La votació va ser anul·lada per la Comissió d'Actes i repetida el 3 de maig obtenint 206 646 vots d'un total de 260.448. Pocs dies després del cop d'estat del 18 de juliol que va donar lloc a la guerra civil espanyola fou detingut pels sublevats, maltractat brutalment davant de la seva família, En la matinada del 16 d'agost fou afusellat en les tàpies del cementiri de San José de Granada.

## Fons de José Palanco Romero

La documentació ha romàs a casa dels descendents de la família Palanco fins a la seva donació a l'Arxiu de la Universitat de Granada, per part de la seva nora, realitzada per mediació d'alguns professors de la Facultat de Filosofia i Lletres.

## Referències

* ↑ Palanco · ELPAÍS.com
* 1 2 Luis, García Montero «Palanco». ElPais.com, 12-01-2008.
* ↑ Buscador Històric de Diputats
* ↑ Hugh Thomas (1976); Historia de la Guerra Civil Española, pág. 291
* ↑ Leandro Álvarez Rey (2009); Los Diputados por Andalucía de la Segunda República 1931-1939, pág. 86
* ↑ Fondo de José Palanco Romero - AUG

## Bibliografia

* Miguel Gómez Oliver: José Palanco Romero. La pasión por la Res Pública (Universitat de Granada). LIBRERIAS MARCIAL PONS: Detall del llibre: José Palanco Romero la pasión por la Res Publica
# Quinquenàlia

Quinquenàlia (en llatí: Quinquennalia) van ser uns jocs romans instituïts per Neró l'any 60 a imitació dels jocs grecs (πεντετηρίδες) que se celebraven cada cinc anys.
Consistien en festivals i competicions de música, gimnàstica i jocs eqüestres que popularment s'anomenaven la Nerònia, segons Suetoni i Tàcit, per distingir-los d'un altra Quinquenàlia instituïda anteriorment en honor de Juli Cèsar i d'August i que només es feien a les ciutats italianes i de províncies.
A la mort de Neró la Nerònia o Quinquenàlia va desaparèixer, però Gordià III les va reviure en honor del Júpiter Capitolí. Domicià havia restaurat uns jocs, els Jocs Capitolins, també en honor de Júpiter Capitolí, que se celebraven cada quatre anys.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Quinquennalia». A Dictionary of Greek and Roman Antiquities (1890). [Consulta: 14 desembre 2023].
# Angioma

Els angiomes són tumors benignes derivats de cèl·lules de les parets vasculars o limfàtiques (endoteli) o derivades de cèl·lules dels teixits que envolten aquests vasos.
Els angiomes són freqüents amb l'edat dels pacients, però poden ser un indicador de problemes sistèmics com la malaltia hepàtica. No solen estar associades a càncer.

## Signes i símptomes

Els angiomes solen aparèixer a la superfície de la pell o a prop de qualsevol lloc del cos i poden considerar-se molestes segons la seva ubicació. Tot i això, poden estar presents com a símptomes d'un altre trastorn més greu, com la cirrosi. Quan es treuen, sol ser per motius cosmètics.

## Tipus

* Hemangiomes
** Capil·lar: hemangioma de cirera, hemangioma infantil
** Cavernós
** Granuloma piogènic
* Limfangiomes
** Capil·lar (senzill)
** Cavernós (quístic)
* Tumor glòmic
* Ectàsies vasculars
** Naevus flammeus
** Telangièctasi: aranya, hemorragia hereditària
* Proliferacions vasculars reactives
** Angiomatosi bacil·lar

## Vegeu també

* Nevus

## Referències

* ↑ Robbins and Cotran, "Pathologic Basis of Disease", by Ninay Kumar, Abul K. Abbas, Nelson Fausto, 7th Edition, pages 545-547
* ↑ "angioma" en el Diccionari mèdic de Dorland
# Sinquefield Cup 2014

El Sinquefield Cup 2014 va ser un torneig d'escacs que va tenir lloc a Sant Louis (Estats Units) entre el 27 d'agost i el 7 de setembre de 2014.
La segona edició va tenir lloc al Chess Club and Scholastic Center de Saint Louis. L'esdeveniment del 2013 va ser el torneig d'escacs més fort que mai s'havia fet als Estats Units, el del 2014 es podia dir que va ser (numèricament) el més fort de la història dels escacs, mesurat en l'actual puntuació Elo dels (aquest cop) sis oponents, tots ells entre els deu millors de la llista d'Elo de la FIDE. Els sis Grans Mestres varen jugar el clàssic control de temps modernitzat de 40 moviments en 90 minuts amb un increment de 30 segons addicionals per cada moviment i jugador, seguit de 30 minuts més per a la resta de la partida, en un torneig round-robin a doble volta. Ara amb sis jugadors presents, Magnus Carlsen, Levon Aronian, Fabiano Caruana, Hikaru Nakamura, Vesselín Topàlov, i Maxime Vachier-Lagrave, significa 10 rondes i 10 partides que varen fer cada participant. D'acord amb la llista d'Elo, els jugadors són actualment els números 1, 2, 3, 5, 8 i 9 del món. Cal destacar que no hi havia cap jugador rus, així com tampoc hi havia l'excampió del món Viswanathan Anand.
El total en premis s'ha incrementat en 315.000$.

## Classificació

    Sinquefield Cup 2014 #JugadorElo01020304050102030405PuntsSB 1 Fabiano Caruana2801 1111111½½½8.511.75 2 Magnus Carlsen2877 ½½0½1½1½½½5.58.25 3 Vesselín Topàlov2772 001½10½1½½54.75 4 Maxime Vachier-Lagrave2768 ½01½0½0½½½43.5 5 Levon Aronian2804 ½1000½½½½½43.25 6 Hikaru Nakamura2787 ½½0½0½00½½33.0
Després de la setena ronda, Caruana havia aconseguit un resultat de 7-0 (set victòries de set partides), que va ser descrit per Levon Aronian com un "èxit històric". Amb unes taules a la vuitena ronda contra Carlsen, ha aconseguit el torneig liderant-lo amb tres punts de marge a falta de dues rondes per acabar.

## Referències

* ↑ U.S. Sinquefield Cup 2014
* ↑ The 2014 Sinquefield Cup
* ↑ Roeder, Oliver «Fabiano Caruana Is Doing The Impossible At Chess's Most Competitive Tournament». [Consulta: 5 setembre 2014].
* ↑ Ramirez, Alejandro «Sinquefield 08: Streak stopped, Event clinched.». [Consulta: 5 setembre 2014].

## Enllaços externs

* Sinquefield Cup 2014 - Lloc web oficial