OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Fitoregulador

Un fitoregulador és un producte agroquímic que regula el creixement de les plantes; normalment es tracta de fitohormones i les seves funcions principals són les d'estimular o, al contrari, paralitzar el desenvolupament de les arrels i les parts aèries de les plantes.
Les fitohormones són compostos orgànics sintetitzats en un òrgan o sistema de la planta i que se transloquen cap a un altre òrgan on, a molt baixes concentracions, provoquen una resposta fisiològica.

## Característiques

Els fitoreguladors tenen com principals característiques:
* Ser molècules petites que afecten el creixement dels vegetals a concentracions molt baixes.
* Són sintetitzats per les plantes.
* Les hormones poden ser activadores o inhibidores i poden ser considerades com reguladors químics.
* Es coneixen cinc grups principals de fitohormones:auxina, citoquinina, giberelina, etilè i l'àcid abscíssic. Totes elles actuen coordinadament per a regular el creixement en les diferents parts d'una planta.
* Altres substàncies que eventualment poden considerar-se com fitohormones són: poliaminas jasmonats, àcid salicílic, els brassinoesteroides, i la sistemina.

## Bibliografia

* Buchanan, Bob B.; Gruissem. Wilhelm, Jones, Russell L. (eds.). (2000). Biochemistry & Molecular Biology of Plants, 1st edition. Rockville, Maryland (EUA): American Society of Plant Physiologists. ISBN 0-943088-39-9
# Cossi

Un cossi, conca o bacina és un atuell gros de plàstic, fusta o metall, rodó o ovalat, semblant a una galleda o a una conca per la seva forma. El cossi té generalment dues anses laterals sortints o retallades a la fusta. És un recipient de gran capacitat que era utilitzat en un altre temps a les tasques domèstiques, per a rentar la roba o banyar els infants. Antigament, també servia per transportar la roba de casa fins als safaretjos.

## Referències

* ↑ «Cossi». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
Viccionari
# Cossetània

«Cossetània» té aquests significats:
* Cossetània Edicions, editorial catalana
* Cossetània, territori del Camp de Tarragona on vivien els Cossetans
* Cossetània (revista), revista estudiantil de Reus, Tarragona i Valls. 1935-1936
# Fiqh

El fiqh (de l'àrab فقه, fiqh, ‘saber’, ‘coneixement’, ‘comprensió’) defineix, dins de l'islam, la jurisprudència religiosa; es tracta de les interpretacions fetes pels alfaquins (juristes islàmics) de casos que no queden clars ni en l'Alcorà ni en la sunna basada en els hadits. Llurs veredictes permeten articular i adaptar la xaria o llei religiosa islàmica. El fiqh es preocupa, més precisament, de l'observança dels rituals i de la legislació social, tractant-se doncs d'una comprensió del missatge de l'islam des d'un punt de vista jurídic i no pas teològic. Les escoles que estudien i desenvolupen aquesta jurisprudència s'anomenen màdhhab.

## Atribucions del fiqh

Per les seves característiques de revelació religiosa, la majoria de normes dictades en l'Alcorà i la sunna no permeten regular directament la vida dels homes; segons les directrius del mateix Mahoma, hom ha d'aplicar una anàlisi crítica a les normes religioses per a determinar la seva utilitat i sentit en cada moment i indret determinats. Així, el fiqh consisteix en una metodologia per a convertir aquestes normes en una legislació aplicable, capaç de regular la relació del musulmà amb Déu i amb els seus semblants, abastant temes com l'economia, la política, les relacions maritals, la criminologia, l'etiqueta, la teologia, la higiene o l'ètica militar.
L'historiador Ibn Khaldun (1332 - 1406) va definir el fiqh com «el coneixement de les regles de Déu referents a les accions de persones decidides a obeir la llei que respecta el que s'exigeix (fardh), el que està prohibit (haram), recomanat (mustahab), desaprovat (makrú) o merament permès (mubà)» ".
Per a obtenir aquest coneixement, el fiqh es basa en l'estudi de les anomenades «arrels de la llei» (ussul al-fiqh) de l'islam: dues documentals, l'Alcorà i la sunna, i dues que depenen de la interpretació (ijtihad), obtinguda pel consens de la comunitat (ijmà) o per analogia (qiyàs).
Així, el fiqh serveix per especificar, de forma detallada, com s'ha d'aplicar la xaria. Com que les conclusions obtingudes depenen de la interpretació, s'han desenvolupat diferents corrents legislatius dins de l'islam, tant dins del sunnisme com del xiisme. Tot i així, ja que llurs diferències només afecten qüestions d'aplicació i no de fe, els diferents corrents o escoles (màdhhab) es consideren en general totes com a legítimes, i seguir-ne una o l'altra és, en principi, un afer de sensibilitat personal.
Les quatre escoles que encara perduren dins del sunnisme són la hanafita, la malikita, la xafiïta i l'hanbalita, que comparteixen la majoria de llurs lleis i es reconeixen com a compreses dins el marc de l'islam ortodox. L'escola principal del xiisme és la jafarita, influent sobretot a l'Iran i a l'Iraq.

## Referències

* ↑ Castells Criballes, Margarida; Cinca Pinós, Dolors. Diccionari Àrab-Català. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 2007, p. s.v. «فقه». ISBN 978-84-412-1546-7.
# Stig Pettersson

Stig Pettersson (26 de març de 1935) és un atleta suec, ja retirat, especialista en el salt d'alçada, que va competir durant les dècades de 1950 i 1960.
Durant la seva carrera esportiva va prendre part en tres edicions dels Jocs Olímpics d'Estiu, el 1956, 1960 i 1964. En totes tres ocasions quedà fora de les medalles per ben poc. El 1956 va saltar 2.06 metres i acabà quart. Quatre anys més tard, a Roma, va saltar 2.09 metres i acabà en cinquena posició, i a Tòquio, el 1964 tornà a ser quart, tot i haver fet el seu millor salt en uns Jocs, amb 2.14 metres.
En el seu palmarès destaquen dues medalles en la prova del salt d'alçada al Campionat d'Europa d'atletisme, de bronze el 1958, rere Rickard Dahl i Jiří Lanský, i de plata el 1962, rere Valeriy Brumel. De 1956 a 1962 i el 1964 es proclamà campió nacional del salt d'alçada i va mantenir el rècord suec de 1960 al 1968.
Durant la dècada de 1970 va ser director de l'Federació Sueca d'Atletisme. Va dirigir l'equip nacional d'atletisme als Jocs Olímpics de 1980, on va ser l'encarregat de dur la bandera olímpica sueca en la cerimònia inaugural.

## Millors marques

* Salt d'alçada. 2,16 metres (1962)

## Referències

* 1 2 «Olympedia – Stig Pettersson». [Consulta: 5 desembre 2021].
* ↑ «Medallistes per prova». rfea.es. Federació Espanyola d'Atletisme. Arxivat de l'original el 26 d’octubre 2020. [Consulta: 22 abril 2020].
* 1 2 «Stig Pettersson - Sveriges Olympiska Kommitté» (en suec). [Consulta: 5 desembre 2021].
* ↑ «Stora Grabbar». [Consulta: 5 desembre 2021].
* ↑ Waśko, Janusz. Athletics national records evolution 1912-2012 : golden century of IAAF records. Zamość: GreenArt Jacek Kardasz, 2013, p. 98. ISBN 978-83-62033-30-0.
* ↑ «Track and Field Statistics». [Consulta: 5 desembre 2021].
# Stigand

* Per a altres significats, vegeu «Stigand de Selsey».
Stigand (mort el 1072) fou un clergue anglès de l'Anglaterra de la preconquesta normanda. El 1020 ja tenia el càrrec de capellà i conseller reial. Fou nomenat bisbe d'Elmham el 1043, i posteriorment Bisbe de Winchester i Arquebisbe de Canterbury. Stigand fou el conseller de diversos membres de les dinasties reials angleses Anglosaxona i Normanda, al servei de sis reis successius. Fou excomunicat per diversos papes pel seu pluralisme, ocupant alhora les seus de Winchester i Canterbury. Fou finalment deposat el 1070, i les seves finques i fortuna personal foren confiscades per Guillem el Conqueridor. Stigand fou empresonat a Winchester, on morí sense haver recuperat la llibertat.

## Enllaços externs

* Prosopografia de l'Anglaterra Anglosaxona: Stigand Arxivat 2011-07-28 a Wayback Machine. (anglès)
* Personatges del Tapís de Bayeux Arxivat 2010-02-18 a Wayback Machine. (anglès)
# Surveyor 5

La Surveyor 5 va ser la cinquena missió del Programa Surveyor. Va descendir en la Mare Tranquillitatis, a 1º 24' 36 N, 23º 10' 48 E, a l'interior d'un cràter de 10 m de diàmetre i a sols 25 km del lloc destinat a l'Apol·lo 11. Va dur a terme una anàlisi química amb partícules alfa que va revelar l'existència de basalts lunars. Va emetre 19.118 imatges en total. Va sobreviure a la primera nit lunar (-150º), però la qualitat de les dades va disminuir.

## Referències

* ↑ «Surveyor 5 JPL».
* ↑ «Lloc d'allunatge».

## Galeria

* Surveyor 5 panorama
* Potes de la Surveyor 5
* Surveyor 5 inclinació

## Vegeu també

* Surveyor 1
* Surveyor 2
* Surveyor 3
* Surveyor 4
* Surveyor 6
* Surveyor 7
# Tangkuban Perahu

Tangkuban Perahu (escrit Tangkuban Parahu en l'idioma local, sondanès) és un estratovolcà a 30 km al nord de la ciutat de Bandung, la capital provincial de Java Occidental, Indonèsia.
Va esclatar els anys 1826, 1829, 1842, 1846, 1896, 1910, 1926, 1929, 1952, 1957, 1961, 1965, 1967, 1969, 1983, 2013 i 2019.
És una popular atracció turística on els turistes poden fer excursions la vora del cràter per veure les fonts d'aigua calenta i el fang que bull. Juntament amb el mont Burangrang i Bukit Tunggul, és un romanent de l'antiga Muntanya Sunda després que l'erupció pliniana causés l'esfondrament de la caldera. El flanc nord de la muntanya és la Vall de la Mort, anomenada així a causa de la freqüent acumulació de gasos verinosos.
El Tangkuban Perahu ha entrat en erupció el 26 de juliol de 2019 i ha provocat una espectacular pluja de cendres.

## Referències

* ↑ «Tangkubanparahu» (en anglès). Global Volcanism Program. Smithsonian Institution. [Consulta: 13 novembre 2019].
* ↑ «El volcán Tangkuban Perahu entra en erupción en Indonesia». Europa Press, 26-07-2019 [Consulta: 28 juliol 2019].
# Tango

El tango és la música i el ball més popular i internacional de l'Argentina i l'Uruguai, mundialment associat a la passió i a l'amor.

## Història

El tango sorgeix dels suburbis de les ciutats de Buenos Aires i Montevideo a finals del segle xix, en mig d'un ambient en el qual la ciutat argentina es transformava en una gran metròpolis a causa de la immigració i el progrés econòmic. La barreja dels immigrants, negres i gautxos que arribaven a la ciutat han fet del tango un producte cultural únic al món i capaç de fer-hi notar totes les característiques dels habitants de Buenos Aires.
Al començament, les cançons eren únicament instrumentals, tocades amb guitarra, violí, clarinet, "organito" (típic en la música d'eixa època a l'Argentina) i flauta, i les parelles ballaven entrellaçades. A més, n'hi ha indicis que els afroargentins tocaven els candombes-tangos amb tambors, com "el merenguengué", cançó que va ser un èxit en els carnavals afroargentins de l'any 1876. Més tard, s'hi van incorporar el piano i el bandoneó, el qual donaria al tango el seu so característic, pel qual és reconegut a tot el món. L'últim instrument en sumar-s'hi va ser el contrabaix, el 1917.
En els primers anys, es tocava i ballava en prostíbuls i, per aquesta raó, moltes de les primeres lletres, quan n'hi ha, eren vulgars i grotesques. Els grans poetes d'aquesta música, amb lletres que evoquen l'amor que no va poder ser i el raval que ja no és el mateix entrarien en escena a partir de la segona dècada del segle xx, quan Pascual Contursi escriu Mi noche triste, narrant els sentiments d'un home abandonat per la seva dona. Carlos Gardel, cantant per excel·lència del tango, va gravar aquesta peça el 1917 i va néixer d'aquesta manera el que es va conèixer més endavant com el "tango cançó".
D'entre el gran nombre d'autors d'aquesta disciplina, cal destacar, a més de Carlos Gardel, Roberto Firpo, Roberto Polaco Goyeneche, Domingo Rey, Luis Teisseire, Juan D'Arienzo, Edmundo Rivero, Lucio Demare, Agustín Irusta, Arturo de Bassi i Juan de Dios Filiberto.

## Referències

* ↑ Norese, María Rosalía: Contextualització i anàlisi del tango. Els seus orígens fins l'aparició de la avantguarda. Universitat de Salamanca, 2002 (restricted online copy, p. 5, a Google Books)
* ↑ «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2010-02-04. [Consulta: 26 juliol 2011].

## Enllaços externs

* todotango.com
Viccionari
# Credença

S'anomena credença (del llatí credens, -entis , creient) o àbac (del llatí ''abacus'') una tauleta que se situa al costat de l'altar a sobre de la qual, abans de la missa, s'envien els vasos que contenen el pa, el vi i l'aigua que s'utilitzaran en la celebració.
En general, es col·loca a la dreta de l'sacerdot que celebra la missa.
La credença sovint es cobreix amb unes estovalles blanc.
En esglésies molt antigues, un nínxol a la paret de l'presbiteri servia de credença.

## Ritu romà

La Instrucció General del Missal Romà (118 c) indica els objectes que cal posar en la credença:
    El calze, el corporal, el purificador, i segons les circumstàncies, la pàl·lia; la patena i els copons, si són necessaris; el pa que s'utilitzarà per a la comunió del sacerdot que presideix, els diaques, els ministres i la gent; les canadellas amb vi i aigua, tret que els fidels presentin totes aquestes coses a l'ofertori; un gerro amb aigua per beneir si es realitza el ritu de l'aspersió; la placa per a la comunió dels fidels; també el necessari per rentar-se les mans.
A la missa en què només participa un ministre, es poden preparar els vasos sagrats necessaris a l'altar del costat dret.
En la mesura del possible, la purificació dels vasos sagrats després de la comunió es fa a credença.

## Altres significats

També es feia servir aquest terme "credença" per a definir el bufet on es posaven els flascons amb vi o amb aigua dels quals havia de beure algun notable o el rei.
El mateix terme s'utilitza per a un moble baix i allargat, equipat amb portes i calaixos, que també es pot utilitzar a les oficines.

## Vegeu també

* Calaixera
* Bufet (moble)
* Xifonier

## Referències

* El contingut d'aquest article incorpora material d'Arqueologia i belles arts , de 1922, de Francisco Naval i Ayerbe, que es troba en el domini públic.
* ↑ «Credença a DIEC2».
* ↑ «Institutio Generalis Missalis Romani» (en llatí). [Consulta: 15 juny 2021].
* ↑ «Instrucción general del Misal Romano» (en castellà). [Consulta: 4 setembre 2024].
* ↑ La Instrucció General del Missal Romà, 255.
* ↑ La Instrucció General del Missal Romà, 279.
* ↑ «GDLC - creden�a». [Consulta: 25 desembre 2018].
# TCP sequence prediction attack

Un atac de predicció de seqüències TCP és un intent de predir el número de seqüència utilitzat per identificar els paquets en una connexió TCP, que es pot utilitzar per falsificar paquets.
L'atacant espera endevinar correctament el número de seqüència que utilitzarà l'amfitrió que l'envia. Si poden fer-ho, podran enviar paquets falsificats a l'amfitrió receptor que semblaran que provenen de l'amfitrió emissor, tot i que els paquets falsificats poden originar-se d'algun tercer host controlat per l'atacant. Una manera possible d'això és que l'atacant escolti la conversa que es produeix entre els amfitrions de confiança i després emeti paquets amb la mateixa adreça IP d'origen. En supervisar el trànsit abans que es munti un atac, l'amfitrió maliciós pot esbrinar el número de seqüència correcte. Després de conèixer l'adreça IP i el número de seqüència correcte, és bàsicament una cursa entre l'atacant i l'amfitrió de confiança per obtenir el paquet correcte enviat. Una manera habitual que l'atacant l'enviï primer és llançar un altre atac a l'amfitrió de confiança, com ara un atac de denegació de servei. Un cop l'atacant té el control de la connexió, pot enviar paquets falsificats sense rebre resposta.
Si un atacant pot provocar l'entrega de paquets falsificats d'aquest tipus, pot ser capaç de causar diversos tipus de mal, inclosa la injecció a una connexió TCP existent de dades de l'elecció de l'atacant i el tancament prematur d'una connexió TCP existent per part de l'atacant. injecció de paquets falsificats amb el bit RST establert, un atac de restabliment de TCP.
Teòricament, altra informació, com ara les diferències de temps o la informació de les capes de protocol inferiors, podria permetre a l'amfitrió receptor distingir els paquets TCP autèntics de l'amfitrió que envia i els paquets TCP falsificats amb el número de seqüència correcte enviat per l'atacant. Si aquesta altra informació està disponible per a l'amfitrió receptor, si l'atacant també pot falsificar aquesta altra informació, i si l'amfitrió receptor recopila i utilitza la informació correctament, aleshores l'amfitrió receptor pot ser bastant immune als atacs de predicció de la seqüència TCP. Normalment, aquest no és el cas, de manera que el número de seqüència TCP és el mitjà principal de protecció del trànsit TCP contra aquests tipus d'atac.
Una altra solució a aquest tipus d'atac és configurar qualsevol encaminador o tallafoc per no permetre l'entrada de paquets d'una font externa però amb una adreça IP interna. Tot i que això no soluciona l'atac, evitarà que els possibles atacs arribin als seus objectius.

## Referències

* ↑ Mills, Matt. «What is a TCP Sequence Prediction Attack and How Does it Affect | ITIGIC» (en anglès americà), 02-12-2020. [Consulta: 20 novembre 2023].
* ↑ «TCP Sequence Prediction Attack» (en anglès). [Consulta: 20 novembre 2023].
* ↑ «What are the best practices for detecting and preventing TCP sequence prediction attacks?» (en anglès). [Consulta: 20 novembre 2023].
* ↑ Mitra, Amrita. «What is TCP Sequence Prediction Attack?» (en anglès americà), 07-03-2017. [Consulta: 20 novembre 2023].
# TCR Italy Touring Car Championship

El TCR Italy Touring Car Championship és un campionat d'automobilisme d'homologació TCR fundat el 2016 i organitzat per l'Automobile Club d'Itàlia. El campionat és el successor directe del Campionat Italià de Turismes de Resistència i del Campionat Italià de Superturismos, fundat el 1987.

## Campions

| Any | Pilot | Equip | Automòbil |
| 2016 | Roberto Colciago | AGS Motorsport | Honda Civic TCR (FK2) |
| 2017 | Nicola Baldan | Pit Lane Competizioni | SEAT León TCR |
| 2018 | Salvatore Tavano | SEAT Motorsport Italia | CUPRA León TCR |
| 2019 | Salvatore Tavano | Scuderia del Girasole Cupra Racing | CUPRA León TCR |
| 2020 | Salvatore Tavano | Scuderia del Girasole Cupra Racing | CUPRA León Competició TCR |
| 2021 | Antti Buri | Target Competition | Hyundai Elantra N TCR |
| 2022 | Niels Langeveld | Target Competition | Hyundai Elantra N TCR |
| 2023 | Franco Girolami | Aikoa Racing | Audi RS 3 LMS TCR (2021) |
| Font: ||||

## Referències

* ↑ «CON IL TCR IL CAMPIONATO ITALIANO TURISMO ENDURANCE È NEL PANORAMA INTERNAZIONALE.» (en italià). , 31-01-2015 [Consulta: 8 maig 2023]. Arxivat 2016-03-04 a Wayback Machine.
* ↑ «TCR Italy announced for introduction in 2016 – TouringCarTimes» (en anglès). www.touringcartimes.com. [Consulta: 8 maig 2023].
* ↑ «Campionato Italiano Turismo - RacingCalendar» (en italià). racingcalendar.net. [Consulta: 8 maig 2023].
* ↑ «Campionati – MM Motorsport» (en italià). [Consulta: 8 maig 2023].
* ↑ «TCR Italy | Racing Years» (en anglès). www.racingyears.com. [Consulta: 8 maig 2023].
# Cove City

Cove City és una població dels Estats Units a l'estat de Carolina del Nord. Segons el cens del 2008 tenia 412 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Cove City tenia 433 habitants, 182 habitatges i 135 famílies. La densitat de població era de 261,2 habitants per km².
Dels 182 habitatges en un 20,9% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 54,4% hi vivien parelles casades, en un 13,2% dones solteres, i en un 25,8% no eren unitats familiars. En el 24,2% dels habitatges hi vivien persones soles el 12,1% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,38 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,81.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 19,9% tenia menys de 18 anys, un 7,6% entre 18 i 24, un 21,5% entre 25 i 44, un 31,2% de 45 a 60 i un 19,9% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 45 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 89,6 homes.
La renda mediana per habitatge era de 26.875 $ i la renda mediana per família de 33.438 $. Els homes tenien una renda mediana de 26.042 $ mentre que les dones 21.250 $. La renda per capita de la població era de 13.893 $. Entorn del 14% de les famílies i el 14% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Cove City». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 9 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Cove City». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2010-08-20. [Consulta: 9 agost 2010].
# Tema de Capadòcia

El tema de Capadòcia (grec medieval: θέμα Καππαδοκίας, Thema Kapadokias) fou un tema de l'Imperi Romà d'Orient entre principis del segle ix i la seva conquesta pels seljúcides a finals del segle xi. Cobria la part meridional de la regió homònima, que corresponia a la majoria de l'antiga província romana de Capadòcia Segona i parts de Capadòcia Primera.
Inicialment era una turma (o divisió) del tema dels Anatòlics. Per combatre l'amenaça àrab, en fou separat com a clisura (districte fronterer) i, posteriorment, convertit en un tema de ple dret. És esmentat com a tema per primera vegada el 830.

## Referències

* ↑ Kajdan, 1991, p. 378 i 379.
* ↑ McGeer, Nesbitt i Ikonomidis, 2001, p. 116.
# Tema de Sebaste

El tema de Sebaste (grec medieval: θέμα Σεβαστείας, Thema Sevastias) fou un tema de l'Imperi Romà d'Orient entre principis del segle x i la seva conquesta pels seljúcides a finals del segle xi. El tema, situat al nord-est de Capadòcia i l'Armènia Menor, s'articulava entorn de la ciutat de Sebaste (actualment Sivas), una regió que anteriorment havia format part del tema dels Armeníacs des de mitjans del segle vii. El tema és documentat per primera vegada al segle x. El 908 és esmentada com a clisura i tres anys després ja havia sigut elevada al rang de tema. Durant el seu període com a clisura, probablement estava subordinat al nou tema de Carsiànon.

## Referències

* 1 2 Kajdan, 1991, p. 1.861 i 1.862.
* ↑ Pertusi, 1952, p. 142.
* ↑ McGeer, Nesbitt i Ikonomidis, 2001, p. 128.
* ↑ Leveniotis, 2007, p. 452.

## Bibliografia

* Kajdan, Aleksandr. Oxford Dictionary of Byzantium. Oxford University Press, 1991. ISBN 978-0-19-504652-6.
* Leveniotis, Georgios Athanàsios «Η πολιτική κατάρρευση του Βυζαντίου στην Ανατολή: το ανατολικό σύνορο και η κεντρική Μικρά Ασία κατά το β' ήμισυ του 11ου αι.» (en grec). Tesi doctoral. Universitat Aristotèlica de Tessalònica, 2007. DOI: 10.12681/eadd/19246.
* Catalogue of Byzantine Seals at Dumbarton Oaks and in the Fogg Museum of Art, Volume 4: The East (en anglès). Washington DC: Dumbarton Oaks Research Library and Collection, 2001. ISBN 0-88402-282-X.
* Pertusi, A. Constantino Porfirogenito: De Thematibus (en italià). Roma: Biblioteca Apostolica Vaticana, 1952.