OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Andreu Missé i Ferran

Andreu Missé i Ferran (Barcelona, 1947) és un periodista català. Llicenciat en Dret per la Universitat de Barcelona, és l'actual director d'Alternativas Económicas.
El 1976 va iniciar la seva carrera professional com a periodista en les revistes Reporter i Primera Plana. El 1978 participa en la fundació d'El Periódico de Catalunya. El 1982 va formar part del grup de professionals que van constituir la redacció d'El País, de Barcelona. En aquest periòdic ha treballat durant 30 anys, durant els quals ha exercit els llocs de redactor en cap d'Economia a Madrid, subdirector a Barcelona, i cap de la delegació a Brussel·les, entre 2005 i 2012.
És coautor amb Josep Borrell del llibre La crisi de l'euro. D'Atenes Madrid (2012).

## Premis

El 2009 va rebre el premi Salvador de Madariaga per les seves cròniques des Brussel·les en què «ha unit pedagogia i informació, crònica i estil amb un llenguatge capaç d'arribar a totes les generacions». Anteriorment havia estat guardonat amb els premis ESADE d'informació econòmica i el Joan Sardà Dexeus, del Col·legi d'Economistes de Catalunya, el 1997.
L'11 de març de 2015 va ser proclamat guanyador del Premi Internacional de Periodisme Manuel Vázquez Montalbán, en la categoria de Periodisme Cultural i Polític.

## Referències

* ↑ «Hablamos con Andreu Missé, director de la nueva revista ‘Alternativas Económicas'» (en castellà). http://www.lainformacion.com/,+08-02-2013. Arxivat de l'original el 2015-04-02. [Consulta: 3 març 2015].
* ↑ García Ramón, Toni. «Andreu Missé: “Nos falla la clase dirigente; los trabajadores españoles son muy apreciados en Europa”». Jot Down, 01-04-2013.
* ↑ «Los nuevos proyectos surgen de jóvenes desempleados que creen en la economía colectiva» (en castellà). El Heraldo, 03-10-2014. [Consulta: 3 març 2015].
* ↑ «Andreu Missé, guanyador de la XI ena edició del Premi Internacional de Periodisme Manuel Vázquez Montalbán». Col·legi de Periodistes de Catalunya, 11-03-2015. Arxivat de l'original el 2015-03-26. [Consulta: 30 març 2015].
# Antoinette Harris

Antoinette "Toni" Harris (Detroit, 29 de juliol de 1996) és una jugadora de futbol americà universitari estatunidenca, que juga en la posició de saguer (safety) a l'equip de la Universitat Central Metodista a la National Association of Intercollegiate Athletics (NAIA). Fou la primera dona a rebre una beca completa de futbol americà universitari com a no-especialista, i la segona dona a jugar a futbol americà universitari.
Nascuda el 29 de juliol a Detroit, jugà a futbol americà al llarg de tota seva vida però sempre acabà apartada dels equips. Va jugar per l'insitut on estudià, l'Institut Redford Union, situat a Redford, Michigan.
Dos anys més tard, es traslladà a Califòrnia per jugar de saguer lliure (free safety) a la Universitat de Los Angeles Oriental, on jugà durant dos anys sota la direcció de l'entrenador en cap Bobby Godinez. Esdevingué la primera dona a jugar mai per a la Universitat de Los Angeles Oriental, i rebé sis ofertes per a jugar en una posició defensiva en universitats de quatre anys.
L'any 2019 fou el focus i estrella d'un anunci de la Super Bowl del Toyota RAV4.

## Referències

* 1 2 Johnson, Chris. «Antoinette Harris receives college football scholarship». Sports Illustrated, 19-01-2018.
* ↑ Florio, John «Toni Harris made history by getting a football scholarship. Now she needs to make tackles.». , 27-08-2019.
* ↑ Adam Rittenberg. «NAIA school offers scholarship to female safety». ESPN.com, 18-01-2018.
* ↑ Corchado, Ángeles. «"Toni" Harris quiere ser la primera mujer en jugar en la NFL» (en castellà). As.com, 02-02-2019. Arxivat de l'original el 3 de febrer 2019. [Consulta: 20 setembre 2019].
* ↑ Moriarty, Morgan. «She might be the 2nd woman to earn a CFB scholarship». SB Nation, 18-01-2018.
* ↑ Malicse, Kristine. «Female ELAC football player ‘inspiring a generation' in Super Bowl commercial». Daily News, 04-02-2019.
# Antoine de Paulo

Antoine de Paulo (Tolosa 1554 - Malta 1636) formava part d'una família de magistrats tolosans i va arribar a ser Gran Mestre de l'Hospital. El seu pare era Antoine de Paule, conseller del Parlament de Tolosa el 1540 i el 5è president del tribunal tolosà el 1554 i 1574.
De jove va tenir un problema, juntament amb el seu germà Michel, en un afer que els va enfrontar amb els habitants d'Avignonet-Lauragais, ell va poder escapar, però el seu germà fou mort. Va entrar a l'Orde de Sant Joan de Jerusalem i va ser comanador de Marsella i de Sainte-Eulalie. El 1612 va ser nomenat Gran Creu pel seu parent François, cardenal de Joyeuse. Tot seguit es va convertir en prior de Sant Geli i finalment, el 10 de març de 1623, va esdevenir el nou Gran Mestre de Malta.
# Apol·lodor l'Epicuri

Apol·lodor Epicur (grec antic: Ἀπολλόδωρος, Apollódōros) va ser un mestre de filosofia epicúria que esmenta Diògenes Laerci, qui diu que portava per renom κηποτύραννος 'amo del jardí', perquè tenia la supremacia al jardí (escola) d'Epicur.
Va ser el mestre de Zenó de Sidó, que després es va convertir en el seu successor com a director de l'escola d'epicuris cap a l'any 84 aC. Suposadament hauria escrit més de 400 llibres, però només se'n conserva el títol d'un, una Vida d'Epicur. Tant aquesta com les seves altres obres han desaparegut completament.

## Referències

* ↑ [https://quod.lib.umich.edu/m/moa/acl3129.0001.001/249?page=root;rgn=full+text;size=100;view=image;q1=ApollodorusSmith,+William+(ed.).+Dictionary+of+Greek+and+Roman+Biography+and+Mythology.+Vol.+I.++Boston:+Little,+Brown,+&+Comp.,+1867,+p. 234. ]
# Antoni Font

Antoni Font és el nom dels següents personatges:
* Antoni Font (lingüista) (la Seu d'Urgell, segle xvii), religiós i lingüista conegut pel seu diccionari llatí-català Fons verborum et phrasium (1637)
* Antoni Font-Mir (Vic, 1981), impulsor del teatre musical a Osona
* Antoni Font i Renom (Sabadell, 1964), polític català, diputat al Parlament de Catalunya en la X legislatura
# Arnau Garcia Barceló

Arnau Garcia Barceló (Granollers, 12 de juny de 1994) és un jugador d'handbol català, que ocupa la posició de lateral esquerra.
Format al BM Granollers, el 2011 es va incorporar al primer equip. El 2017 va fitxar pel Fenix Toulouse HB on va estar tres temporades. L'estiu del 2020 va marxar al SL Benfica portuguès.
Amb la selecció espanyola absoluta va debutar el 2017. El 2018 va participar en els Jocs Mediterranis de Tarragona on va guanyar la medalla de bronze.

## Referències

* ↑ Arredondo, Joan Carles «Arnau Garcia deixa el Fraikin BM Granollers i fitxa pel Toulouse». el9nou.cat, 21-06-2017 [Consulta: 16 febrer 2021].
* ↑ «Arnau García fitxa pel Benfica». lesportiudecatalunya.cat, 23-07-2020 [Consulta: 16 febrer 2021].
* ↑ «Debut amb victòria d'Aleix Gómez i Arnau Garcia». lesportiudecatalunya.cat, 29-10-2017 [Consulta: 16 febrer 2021].
* ↑ «Sis catalans a la llista de Jordi Ribera per als Jocs Mediterranis de Tarragona». cathandbol.cat, 17-05-2018 [Consulta: 16 febrer 2021].
* ↑ «Catalunya es penja 35 medalles als Jocs Mediterranis». elnacional.cat, 03-07-2018 [Consulta: 16 febrer 2021].

## Enllaços externs

* Pàgina d'Arnau Garcia a eurohandball.com
# Arnau Ermengol

Arnau Ermengol (valor desconegut - Roma, març 1143) bisbe de Barcelona (1137-1143).
Successor d'Oleguer. Rebé per donació comtal la meitat del delme de totes les oliveres del terme de Caldes i el jurament de fidelitat dels senyors dels castells de Ribes i Sitges, vinculats al bisbat des de temps anteriors.
Erigí els altars de Sant Silvestre i Sant Esteve a la seu barcelonina. Assistí el bisbe de Vic a la consagració de l’església de Sant Julià d’Alfou (1142). el mateix, amb el propòsit de marxar a Terra Santa, dictà testament i va fer diverses deixes a la Canonja de Barcelona i altres institucions religioses.
Morí a Roma el 1143, sense haver arribat a Palestina.

## Referències

* ↑ Diccionari d’història eclesiàstica de Catalunya. Barcelona: Claret, 2001. ISBN 84-8297-4612-3.
# Arinnitti

Arinnitti, també anomenada com a Wurusemu o deessa solar d'Arinna, era una deessa solar hitita. Fou la principal deïtat i patrona de l'Imperi Hitita. El seu cònjuge, el déu del temps climàtic, Tarhun o Tarhunna, era el segon d'Arinnitti en importància, indicant que probablement s'originà en temps matriarcal. La precursora d'Arinnitti sembla haver estat una deessa mare d'Anatòlia de la terra i la fertilitat. Els atributs d'Arinnitti eren el judici just, la misericòrdia i l'autoritat reial. La poderosa reina hitita Puduhepa va adoptar a Arinnitti com a protectora seva.

## Referències

* ↑ «The Storm-god in the Ancient Near East». Eisenbrauns, 2003.
* ↑ «History of Humanity: From the third millennium to the seventh century B.C.». UNESCO, 1994.
* ↑ «Arinnitti | Hittite goddess» (en anglès). Encyclopedia Britannica.
# Apol·lònides de Cos

Apol·lònides de Cos (grec antic: Ἀπολλωνίδης) va ser un metge grec nascut a l'illa de Cos, que, com molts altres paisans seus, va estar al servei de la cort de Pèrsia sota Artaxerxes (464 aC-424 aC).
Allà va curar a Megabizos, cunyat del rei, d'una perillosa ferida, però després es va veure involucrat en un escàndol per les seves relacions sentimentals amb la dona de Megabizos, Amitis. El rei persa va entregar el metge a la seva mare, Amastris, que el va torturar durant dos mesos i al final, després de la mort de la seva filla, el va enterrar viu.

## Referències

* ↑ [https://quod.lib.umich.edu/m/moa/acl3129.0001.001/252?page=root;rgn=full+text;size=100;view=image;q1=ApollonidesSmith,+William+(ed.).+Dictionary+of+Greek+and+Roman+Biography+and+Mythology.+Vol.+I.++Boston:+Little,+Brown,+&+Comp.,+1867,+p. 237. ]
# Escola de Notre-Dame

Escola de Notre-Dame és com es coneix en la història de la música el grup de compositors de música polifònica que van treballar al voltant de la catedral de Notre-Dame de París des del 1163 fins a mitjan segle xiii, coincidint aproximandament amb l'època de construcció d'aquesta catedral.
De tots els compositors que hi van treballar només han arribat fins a nosaltres el nom de Léonin i Pérotin, gràcies al fet que tots dos van ser esmentats per un estudiant anònim anglès, conegut com a Anonymous IV, que va estar treballant o estudiant a Notre Dame a finals del segle xiii. Aquest personatge anònim qualifica Léonin com a optimus organista, o sigui, gran compositor d'organum i Pérotin com a optimus discantor, valorant així les seves clàusules de discantus.. Aquesta mateixa font anònima afirma que Léonin va escriure el Magnus liber organi de graduali et antiphonario pro servitio divino, o sigui el «Gran llibre d'organum pel gradual i l'antifonari per a celebrar l'ofici diví», i que Pérotin es va cuidar de l'edició i ampliació d'aquest llibre.
Les formes pròpies de l'època de l'escola de Notre-Dame eren l'organum, el motet i el conductus.

## Referències

* 1 2 Michels, 1977, p. 203.
* ↑ de Candé, 1979, p. 275.
* ↑ Grout & Palisca, 1996, p. 123.

## Bibliografia

* de Candé, Roland. Historia universal de la música (en castellà). Vol. I.. Madrid: Aguilar, 1979.
* Michels, Ulrich. Atlas de música (en castellà). Vol. I. Madrid: Alianza Editorial, 1977.
* Grout, Donald J.; Palisca, Claude V. Historia de la música occidental (en castellà). 2 volums. Madrid: Alianza Música, 1996.
# San Gavino Monreale

San Gavino Monreale (en sard, Santu 'Ainju) és un municipi italià, situat a la regió de Sardenya i a la província de Sardenya del Sud. L'any 2004 tenia 9.257 habitants. Es troba a la regió de Monreale. Limita amb els municipis de Gonnosfanadiga, Pabillonis, Sanluri, Sardara i Villacidro.

## Història

El 1323, Hug II d'Arborea, que reclamava un terç del Jutjat de Càller, que els pisans no estaven disposats a cedir, i va passar a l'acció, vencent als pisans a la batalla de San Gavino, en la que moriren mil pisans, provocant la Conquesta aragonesa de Sardenya de Jaume el Just.
El 1478, durant la revolta de Sardenya fou atacada infructuosament per les tropes de Lleonard II d'Alagó i Arborea.

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2005- | Giovanni Cruccu | Llista cívica |

## Referències

* ↑ Hayward, Fernand. Sardaigne terre de lumiere (en francès). Nouvelles Editions Latines, 1956, p.40.
* ↑ Tola, Pasquale. Dizionario biografico degli uomini illustri di Sardegna (en italià). Tipografia Chirio e Mina, 1837, p. vol.1 p.64.
# René Orlando Houseman

René Orlando Houseman (La Banda, 19 de juliol de 1953 - Buenos Aires, 22 de març de 2018) fou un futbolista argentí de la dècada de 1970.

## Trajectòria esportiva

Format a les categories inferiors d'Excursionistas, debutà a la segona divisió al club rival Defensores de Belgrano. A inicis de 1973, de la mà de César Luis Menotti, fou contractat pel Club Atlético Huracán de primera divisió, club amb el qual guanyà el campionat Metropolitano de 1973. Més endavant jugà, entre d'altres, al Club Social y Deportivo Colo-Colo de Xile i a River Plate. Es retirà el 1985.
Fou internacional amb la selecció Argentina entre 1973 i 1979. Disputà la Copa del Món de 1974 en la qual marcà tres gols i la de 1978 on marcà un altre gol.

## Palmarès

Defensores de Belgrano
* Primera C: 1
** 1972
CA Huracán
* Lliga argentina de futbol: 1
** Metropolitano 1973
CA Independiente
* Copa Libertadores: 1
** 1984
Argentina
* Copa del Món de futbol: 1
** 1978
* Copa Newton: 1975, 1976
* Copa Felix Bogado: 1976
* Copa Lipton: 1976
* Copa Ramon Castilla: 1976, 1978

## Referències

* ↑ Idolos de la Selección: René Houseman on El Grafico, 7 maig 2014
* ↑ «Club Atlético Defensores de Belgrano». Sitio Web Oficial del Club Atlético Defensores de Belgrano, 15-12-2016 [Consulta: 11 març 2017].
* ↑ Uno de los últimos wines del fútbol argentino Houseman recibió el cariño de los chaqueños Arxivat 2018-02-03 a Wayback Machine., Diario Norte, 21 Mar 2013
* ↑ El partido que el Loco Houseman nunca quiso jugar, TN, 23 maig 2014
* ↑ René Orlando Houseman Fitxa i estadístiques a la FIFA
* ↑ René Orlando Houseman a National-Football-Teams.com (anglès)

## Enllaços externs

* Perfil a national-football-teams
* Perfil a Futbol Factory (castellà)
René Orlando Houseman amb la selecció de l'Argentina - Plantilles de navegació :
Selecció de futbol de l'Argentina – Copa del Món de Futbol 1974
1 Carnevali •
2 Ayala •
3 Babington •
4 Balbuena •
5 Bargas •
6 Brindisi •
7 Carrascosa •
8 Chazarreta •
9 Glaria •
10 Heredia •
11 Houseman •
12 Fillol •
13 Kempes •
14 Perfumo (c) •
15 Poy •
16 Sá •
17 Squeo •
18 Telch •
19 Togneri •
20 Wolff •
21 Santoro •
22 Yazalde •
Entrenador: Cap
Selecció de futbol de l'Argentina – Copa del Món de futbol 1978
1 Alonso •
2 Ardiles •
3 Baley •
4 Bertoni •
5 Fillol •
6 Gallego •
7 L. Galván •
8 R. Galván •
9 Houseman •
10 Kempes •
11 Killer •
12 Larrosa •
13 La Volpe •
14 Luque •
15 Olguín •
16 Ortiz •
17 Oviedo •
18 Pagnanini •
19 Passarella •
20 Tarantini •
21 Valencia •
22 Villa •
Seleccionador: Menotti :
# Lucey (Costa d'Or)

Lucey és un municipi francès, situat al departament de la Costa d'Or i a la regió de Borgonya - Franc Comtat. L'any 2007 tenia 57 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Lucey era de 57 persones. Hi havia 24 famílies, de les quals 4 eren unipersonals (4 homes vivint sols), 12 parelles sense fills i 8 parelles amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 42 habitatges, 25 eren l'habitatge principal de la família, 14 eren segones residències i 3 estaven desocupats. Tots els 42 habitatges eren cases. Dels 25 habitatges principals, 22 estaven ocupats pels seus propietaris, 1 estava llogat i ocupat pels llogaters i 2 estaven cedits a títol gratuït; 2 tenien dues cambres, 2 en tenien tres, 8 en tenien quatre i 14 en tenien cinc o més. 20 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 15 habitatges hi havia un automòbil i a 8 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Lucey el 2009. :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 0 | 85 a 89 | 4 |
| 0 | 80 a 84 | 0 |
| 4 | 75 a 79 | 0 |
| 0 | 70 a 74 | 0 |
| 0 | 65 a 69 | 4 |
| 4 | 60 a 64 | 0 |
| 4 | 55 a 59 | 0 |
| 0 | 50 a 54 | 8 |
| 4 | 45 a 49 | 0 |
| 4 | 40 a 44 | 0 |
| 0 | 35 a 39 | 0 |
| 4 | 30 a 34 | 0 |
| 0 | 25 a 29 | 4 |
| 4 | 20 a 24 | 0 |
| 0 | 15 a 19 | 0 |
| 0 | 10 a 14 | 8 |
| 4 | 5 a 9 | 0 |
| 0 | 0 a 4 | 4 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 33 persones, 21 eren actives i 12 eren inactives. De les 21 persones actives 19 estaven ocupades (11 homes i 8 dones) i 2 estaven aturades (1 home i 1 dona). De les 12 persones inactives 8 estaven jubilades, 3 estaven estudiant i 1 estava classificada com a «altres inactius».

### Activitats econòmiques

L'únic establiment que hi havia el 2007 era d'una empresa de comerç i reparació d'automòbils.
L'any 2000 a Lucey hi havia 6 explotacions agrícoles.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Lucey a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Lucey a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Partit Comunista dels Treballadors Portuguesos / Moviment Reorganitzatiu del Partit del Proletariat

El Partit Comunista dels Treballadors Portuguesos - Moviment Reorganitzatiu del Partit del Proletariat (Partido Comunista dos Trabalhadores Portugueses - Movimento Reorganizativo do Partido do Proletariado, PCTP/MRPP) és un partit polític comunista marxista-leninista-maoista de Portugal. Fundat el 26 de desembre de 1976 a partir del MRPP, que havia estat fundat el 18 de setembre de 1970. El secretari general era Arnaldo Matos. L'òrgan central és el "Luta Popular", la primera edició del qual va sortir el 1971 (encara del MRPP). El MRPP va ser molt actiu abans de la Revolució dels Clavells de 1974, especialment entre estudiants i joves obrers de Lisboa. El MRPP - com el PCTP - va guanyar fama amb grans i vistoses pintures murals. Va continuar amb gran activitat durant 1974 i 1975. A les seves files hi havia membres que després, i havent-ne estat expulsats, han tingut gran relleu a la política portuguesa, com José Manuel Durão Barroso, avui al Partit Popular Democràtic / Partit Social Demòcrata (PPD-PSD) i Fernando Rosas, avui al Bloc d'Esquerra (BE).
Després del 25 d'abril de 1974, el MRPP va ser acusat pel Partit Comunista Portuguès (PCP), "el pitjor enemic", de ser finançat per la CIA, idea basada, en parte, en la cooperació entre el MRPP i el Partit Socialista (PS), durant l'anomenat Estiu calent.
A partir del 26 de desembre de 1976, el MRPP, després d'un congrés, es va passar a dir PCTP/MRPP. El líder històric és Arnaldo Matos. El primer director del "Luta Popular" (legal), Saldanha Sanches. L'actual líder és Luís Franco.

## Alguns antics militants

* Durão Barroso (PPD/PSD)
* Fernando Rosas (BE)
* Saldanha Sanches
* Maria José Morgado
* Diana Andringa
* Violante Saramago Matos
* Dulce Rocha
* Maria João Rodrigues
* Ana Gomes (PS)
* Luís Marques
* Alfredo Caldeira

## Vegeu també

* Comunisme
* Maoisme
* Página del PCTP/MRPP Arxivat 2007-01-18 a Wayback Machine.
* Luta Popular Arxivat 2009-05-20 a Wayback Machine.
* Fòrum del PCTP/MRPP Arxivat 2007-01-18 a Wayback Machine.
# Abd-al-Mumin

Abd-al-Mumin és el nom dels següents personatges:
Abd-al-Mumin forma part del nom de molts personatges:
* Abd-al-Mumin ibn Ibrahim, emir hàfsida (1489 - 1490).
* Abd-al-Mumin ibn Alí (Tagra, 1094 - Sale, 1163), fundador de la dinastia mumínida i segon amir-al-muminin dels almohades
* Abd-al-Mumin ibn Abd-Al·lah (1568-1598), kan uzbek xibànida de Transoxiana i Balkh.
* Abu-Yaqub Yússuf ibn Abd-al-Mumin (Tinmal·lal, 1140 - Evora, 1184), segon califa dels almohades de la dinastia mumínida (1163-1184).
* Abu-Yússuf Yaqub ibn Yússuf ibn Abd-al-Mumin al-Mansur, tercer emir dels almohades mumínides (1184-1198).
* Muhàmmad ibn Abd-al-Mumin, segon sobirà dels almohades de la dinastia mumínida, encara que no és inclòs a les llistes oficials.

## Notes

* ↑ Per a l'elaboració d'aquesta llista s'ha respectat la forma emprada a la Viquipèdia i s'ha seguit estrictament una ordenació alfabètica. S'ha pres com a criteri per a la inclusió a la llista que en el nom de l'article hi aparegués el nom Abd-al-Mumin, tot i que no en fos el nom principal
# Terragnolo

Terragnolo (cimbri Leimtal) és un municipi italià, dins de la província de Trento. És habitat per la minoria germànica dels cimbris. L'any 2007 tenia 777 habitants. Limita amb els municipis de Folgaria, Laghi (VI), Posina (VI), Rovereto, Trambileno i Vallarsa.

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2008- | Danilo Gerola | Llista cívica |
# Tinamú barrat

El tinamú barrat (Crypturellus casiquiare) és el nom científic d'un ocell de la família dels tinàmids (Tinamidae) que viu a la selva humida de l'est de Colòmbia i el sud de Veneçuela.
# Tinamú bigarrat

El tinamú bigarrat (Crypturellus variegatus) és una espècie d'ocell de la família dels tinàmids (Tinamidae) que viu a la selva humida i altres ambients boscosos, des del sud-est de Colòmbia, sud de Veneçuela i Guaiana, cap al sud, a través de l'est de l'Equador i del Perú fins al nord de Bolívia, el Brasil amazònic i el bosc costaner oriental de Brasil.
# Tinamú ala-roig

El tinamú ala-roig (Rhynchotus rufescens) és una espècie d'ocell de la família dels tinàmids (Tinamidae) que viu a praderies, al nord de Bolívia, Brasil oriental, el Paraguai, Uruguai i nord de l'Argentina.
# Théodore Hersart de la Villemarqué

Théodore Hersart de La Villemarqué (Kemperle, 7 de juliol de 1815 - Keransker, 8 de desembre de 1895) fou un erudit, polític i poeta bretó. Estudià a Roazhon i París i fou conegut amb el sobrenom de Teodor a gKervarker. És considerat deixeble de Jean-François-Marie Le Gonidec i influït tant pels germans Grimm com per François-René de Chateaubriand, compongué el recull Barzaz Breizh (Cants de Bretanya, 1838), considerada la primera gran obra del bretó modern i que fou presentada en el seu moment com un recull dels antics cants armòrics a l'estil de l‘Ossian de l'escocès James MacPherson. Foren lloades per Georges Sand (qui la compararia amb l'Odisea), Alphonse de Lamartine i d'altres autors francesos, alhora que s'encetà una polèmica sobre l'autenticitat o superxeria de l'obra, què eren antics cants i què era invenció de La Villemarqué. El 1838 visità Gal·les, on fou entronitzat bard del Gorsedd.
Aprofitaria la seva amistat amb Graveran, bisbe de Kemper el 1846, per tal d'utilitzar les reformes de Gonideg com a koiné bretona en la catequesi de les parròquies. En els darrers anys col·laborà amb Gonidec en l'edició de la Bíblia en bretó. François-Marie Luzel fou deixeble seu.

## Referències

* ↑ Postic, F. - MAJ «La Villemarqué, Théodore Hersart (1815-1895 ; vicomte de)». Encyclopédie en ligne sur l'histoire de l'anthropologie et des savoirs ethnographiques, 01-01-2016 [Consulta: 21 setembre 2017].
* ↑ «Fonds Théodore Hersart de La Villemarqué (1815-1895)». Archive collections. Université de Bretagne Occidentale. Arxivat de l'original el 1 de juliol 2018. [Consulta: 21 setembre 2017].

## Bibliografia

* Gourvil, François. Théodore-Claude-Henri Hersart de la Villemarqué (1815-1895) et le Barzaz-Breiz. Rennes: Oberthur, 1960.
* Laurent, Donatien. Aux sources du Barzza Breiz. La mémoire d'un peuple. Douarnenez: Ar Men-Le Chasse-Marée, 1989.

## Vegeu també

* Mitologia bretona