OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# The Red Badge of Courage (pel·lícula)

* Aquest article tracta sobre la pel·lícula dirigida per John Huston. Si cerqueu la novel·la original, vegeu «The Red Badge of Courage».
The Red Badge of Courage és una pel·lícula estatunidenca de John Huston estrenada el 1952 segons la novel·la de Stephen Crane. A Espanya es va estrenar amb el títol de La Roja Insignia del Valor

## Argument

Ambientada en la guerra de secessió americana, un jove descobreix l'horror de la guerra al mateix temps que demostra el seu valor personal com a soldat.
El guió de la pel·lícula va ser realitzat pel mateix Huston i està basat en la novel·la de Stephen Crane.
Huston va utilitzar angles de càmera del cinema negre per crear un entorn inquietant del camp de batalla. Segons la novel·la "Picture" que Lillian Ross va fer sobre la pel·lícula, sembla que Huston va pensar que podia ser la seva millor cinta, però va acabar renegant d'ella i es va sentir frustrat quan es va alterar el seu muntatge final per part de la productora i van tallar el metratge deixant-ho en 69 minuts de durada.
Tres dels actors de la pel·lícula van servir realment en la segona guerra mundial i alguns van ser fins i tot herois de guerra, com és el cas de Audie Murphy.
D'acord amb els registres de la MGM, la pel·lícula va guanyar 789.000 dòlars en els EUA i Canadà, i 291.000 dòlars en altres països, la qual cosa va suposar una pèrdua d'1.018 milions de dòlars. Això va fer que fos una de les pel·lícules menys reeixides de l'estudi d'aquell any, a pesar que no es va perdre tants diners com amb Calling Bulldog Drummond, Mr. Imperium o Inside Straight.

## Repartiment

* Audie Murphy
* Andy Devine
* Robert Easton
* Douglas Dick
* Tim Durant
* Arthur Hunnicutt
* Royal Dano
* John Dierkes
* Bill Mauldin

## Nominacions

* BAFTA a la millor pel·lícula 1952

## Referències

* ↑ «The Red Badge of Courage». The New York Times.

## Enllaços externs

* The Red Badge of Courage - Lloc web oficial
# Filippina Cabane

Filippina Cabane (Catania, primeries del segle xiv i morta el 1345), fou la serventa favorita de la reina de Nàpols Joana I.
Casada amb un pescador, quan enviudà es va casar amb un home sarraí, i tots dos van passar al servei del duc de Calàbria Robert I de Nàpols, de qui va ser va ser dida dels seus fills. Quan la mort de Rober I, continuaren servei del seu fill Carles de Calàbria. En morir la dona d'aquest, Maria de Valois, va passar a ser la serventa favorita de la seva filla Joana, la qual l'any 1343, esdevindria reina del Regne de Nàpols. Quan el 1345 el marit de la reina, el príncep Andreu d'Hongria va ser assassinat, va córrer la brama que Filippina en va ser còmplice.
Quan la reina va fugir, Filippina va ser empresonada i sotmesa al turment fins a morir, es diu que no va delatar la reina.

## Referències

* ↑ Pierre Matthieu Histoire des prosperitez malheureses d'une femme Cathenoise (París, 1617).

## Bibliografia

* Nicolas Lenglet Du Fresnoy, La Catanoise ou histoire secrète des mouvemens arrives au royaume de Naples sous la reine Jeanne (París, 1617);
# Mantidactylus spiniferus

Mantidactylus spiniferus és una espècie de granota de la família dels mantèl·lids endèmica de Madagascar.
Està en perill d'extinció per la pèrdua del seu hàbitat natural.

## Referències

* Fordham et al (2006). Mantidactylus spiniferus. Llista Vermella de la UICN, Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2006. Consultat el 5 gener 2008 (en anglès). (anglès)
# Will Sanders

Will Sanders (Venlo, 1965) és un trompetista neerlandès.
Va cursar a Maastricht la seua formació musical, que va finalitzar a 1988 amb distinció. A 1985, mentre estava estudiant, va ser membre de la Jove Orquestra Europea, dirigida per Claudio Abbado. Un any més tard es va incorporar com a trompa solista suplent a l'Orquestra del Teatre Nacional de Manheim (Alemanya) i a 1988 va ingressar com a trompa solista en l'Orquestra Simfònica de la Südwestfunks Baden Baden (Alemanya). A 1990 es va unir, en la mateixa posició de trompa solista a l'Orquestra Simfònica de la Radio Bàvara. Durant el període 1992-1997 va ser trompa solista al Festival de Bayreuth.
Will Sanders ha col·laborat fins al moment amb els més destacats directors del nostre temps, així com en les principals orquestres d'Alemanya, i ha sigut músic convidat de l'Orquestra Filharmònica de Viena. A més del seu treball orquestral ha realitzat CDs i gravacions per a la ràdio i la televisió i apareix habitualment com a solista d'àmbit internacional. Membre de diverses formacions de música de cambra com German Brass, Linos Ensemble, Mullova Ensemble i el Wind Art Ensemble, ha impartit cursos i dirigit tallers internacionals de trompa als Estats Units, Japó, Corea, Austràlia, Itàlia, Espanya, Països Baixos i Suïssa, entre d'altres. Des de 1995 dona classes de trompa junt al professor Erich Penzel, al Conservatori de Maastricht (Limburg). L'any 2000 va ser nomenat catedràtic de trompa al Conservatori de Música de Karlsruhe (Alemanya).
# Pietraserena

Pietraserena (en cors A Petra Serena) és un municipi francès, situat a la regió de Còrsega, al departament d'Alta Còrsega. L'any 1999 tenia 80 habitants.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 120 | 138 | 134 | 131 | 92 | 80 |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit | Qualitat |
| 2001- | Dominique Vanucci | | |
# Cantarana (Rosselló)

La Cantarana (o Canta-rana, en alguns llibres) és un riu de la Catalunya del Nord, d'orientació sud-oest - nord-est. És un curs d'aigua de la comarca del Rosselló, de règim torrencial, que es forma als Aspres, en el límit dels termes de Castellnou dels Aspres, Montoriol i Queixàs, a partir de la unió de la Ribera de Fontcoberta i la Ribera de Sant Amanç.
De curs molt sinuós, s'obre pas en el relleu dels Aspres fent de termenal, en el primer tram, entre Castellnou i Montoriol, i en el segon, entre Castellnou dels Aspres i Terrats. Després ja entra directament en el darrer terme esmentat, i tot seguit recorre els de Trullars, separa els de Pontellà i Trullars. Torna a entrar en el de Pontellà i Nyils, separa al llarg d'un petit tram els de Pontellà i Pollestres, travessa aquest darrer terme fins que, a llevant del poble de Pollestres, s'aboca en el Reart.

## Bibliografia

* Becat, Joan. «34-Castellnou». A: Atles toponímic de Catalunya Nord. I. Aiguatèbia-Montner. Perpinyà: Terra Nostra, 2015 (Biblioteca de Catalunya Nord, XVIII). ISBN 1243-2032.
* Becat, Joan. «119-Pollestres, 120-Pontellà i Nyils, 128-Queixàs, 172-Terrats i 182 Trullars». A: Atles toponímic de Catalunya Nord. II. Montoriol-el Voló. Perpinyà: Terra Nostra, 2015 (Biblioteca de Catalunya Nord, XVIII). ISBN 1243-2032.
* Becat, Joan; Ponsich, Pere; Gual, Raimon. «Castellnou dels Aspres, Montoriol, Pollestres, Pontellà, Queixàs, Terrats i Trullars». A: El Rosselló i la Fenolleda. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1985 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 14). ISBN 84-85194-59-4.

## Referències

* ↑ Becat 2015.
# Filipines Nord

Les Filipines Nord, també coneguda com a zona de Can Sabadell, formen part de l'antiga maresma de les Filipines. La carretera C31 va partir aquesta maresma en dues zones, les "Filipines Nord" -zona humida situada al nord de la C31- i El Remolar-Filipines -zona humida situada al sud.
Aquest espai s'ha vist molt afectat pel desviament i condicionament de diferents infraestructures viàries, associades a les obres d'ampliació de l'aeroport del Prat. Amb la revisió de l'inventari, s'ha reduït la zona humida inicialment inclosa, excloent-ne les zones ocupades per noves infraestructures.
La vegetació d'aquest espai està formada per diverses comunitats característiques de zones aigualoses: jonqueres, prats humits, salicornars, canyissars i canyars. Destaquen per la seva extensió les jonqueres de Juncus acutus (hàbitat d'interès comunitari 1410 "Prats i jonqueres halòfils mediterranis (Juncetalia maritimi)"). Hi ha taques més localitzades de salicornar dominat per cirialera fruticosa (Sarcocornia fruticosa) i herbeis de salats (Suaeda maritima) i (Suaeda fruticosa) (hàbitat d'interès comunitari 1420 Matollars halòfils mediterranis i termoatlàntics (Sarcocornetea fruticosae). També hi apareix l'hàbitat d'interès comunitari 1430 "Matollars halonitròfils (Pegano-Salsoletea)".
Un altre ambient destacable són els canals d'aigua i les basses d'inundació permanent. Alguns d'aquests canals conservaven les aigües relativament netes, per la qual cosa eren una reserva per a algunes espècies més exigents en la qualitat de les aigües. És en aquestes zones on es va localitzar l'espargani comú (Sparganium erectum), que tenia aquí l'única localitat en tot el delta del Llobregat. Després de les obres abans esmentades, cal estudiar l'estat d'aquesta espècie a la zona. També s'hi havia citat espècies com la carofícia Chara vulgaris, les poligonàcies Polygonium amphibium i Polygonium salicifolium, el lliri groc (Iris pseudacorus), la llentia d'aigua (Lemna minor), la boga, etc.
Pel que fa a la fauna, l'espai era una important zona d'alimentació de l'agró roig (Ardea purpurea) i l'arpella (Circus aeruginosus).
Aquest espai s'ha vist molt afectat per la construcció de noves infraestructures viàries, tal com s'ha comentat anteriorment. L'espai també és objecte d'abocaments incontrolats.
Aquest espai forma part de l'Eix Verd Remolar-Filipines-Reguerons, molt afectat per l'ampliació de l'aeroport del Prat. Està inclòs dins l'espai de la Xarxa Natura 2000 ES0000146 "Delta del Llobregat".

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 «Filipines Nord». Fitxes descriptives de zones humides. Departament d'Agricultura, Ramaderia, Pesca, Alimentació i Medi Natural de la Generalitat de Catalunya (CC-BY-SA). [Consulta: 5 agost 2014].
# Foment de la Producció Espanyola

Foment de la Producció Espanyola fou una entitat catalana fundada l'11 de juny de 1876 per Pere Bosch i Labrús com a escissió del Foment de la Producció Nacional a causa de les discrepàncies sorgides en la tramitació parlamentària d'una proposta de llei de Víctor Balaguer demanant l'establiment d'una línia regular de vapors entre Manila i Barcelona. La seva finalitat era defensar una política proteccionista i estendre la producció industrial catalana a la resta d'Espanya.
En fou nomenat primer president Josep de Letamendi i en la seva conferència inaugural a la Llotja de Mar hi fou convidat Arsenio Martínez Campos, aleshores capità general de Catalunya. Hi col·laboraren, en major o menor mesura, personatges d'interessos i ideologia tan diversa com Josep Roca i Roca, Pere Estasen i Cortada, Teodor Baró i Sureda, Josep Fiter i Inglès, Adolf Blanch i Cortada, Josep d'Argullol i Serra, Manuel Angelon i Broquetas, Valentí Almirall i Llozer i Joan Maluquer i Viladot.
Inicialment tenia 160 socis, que arribarien a 639 el 1880, alguns d'ells personatges amb fort pes específic en l'economia catalana com Eusebi Güell i Bacigalupi, Evarist Arnús i de Ferrer o Manuel Girona i Agrafel, però pocs d'ells assistien a les reunions de la junta i la seva influència política fou força inferior a la de Foment de la Producció Nacional. El 1889 es va integrar dins Foment del Treball Nacional.

## Referències

* ↑ El rerefons econòmic de l'activitat dels parlamentaris catalans (1876-1885) De Joan Palomas i Moncholi p. 187
* ↑ «Foment de la Producció Espanyola». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Bruce Robertson (nedador)

Bruce Robertson (Vancouver, 27 d'abril de 1953) va ser un nedador canadenc, ja retirat, especialista en estil lliure i papallona, que va competir durant la dècada de 1970.
El 1972 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Múnic, on va disputar set proves del programa de natació. Guanyà la medalla de plata en els 100 metres papallona, rere Mark Spitz, i la de bronze en els 4x100 metres estils, formant equip amb Erik Fish, William Mahony i Robert Kasting. En les altres proves destaca una cinquena posició en els 4x100 metres lliures i una setena en els 4x200 metres lliures. En les altres proves quedà eliminat en sèries. Quatre anys més tard, als Jocs de Mont-real, va disputar tres proves del programa de natació. Va disputar les sèries dels 4x100 metres estils, en què l'equip canadenc guanyà la medalla de plata, però en no disputar la final no va rebre la corresponent medalla. En les altres proves quedà eliminat en sèries.
En el seu palmarès també destaquen una medalla d'or i una de bronze al Campionat del Món de natació de Belgrad 1973, sis medalles als Jocs de la Commonwealth de 1974, dues d'or, dues de plata i dues de bronze; i cinc als Jocs Panamericans de 1975, tres d'or i dues plata.
Un cop retirat es dedicà a la gestió esportiva. Des del 2013 és vicepresident de la Commonwealth Games Federation. Ha estat ingressat al Sports Halls of Fame del Canadà.

## Referències

* 1 2 3 «Olympedia – Bruce Robertson». [Consulta: 18 juliol 2021].
# Finn Wolfhard

Finn Wolfhard (Vancouver, 23 de desembre de 2002) és un actor canadenc. És conegut per interpretar el personatge de Mike Wheeler a la sèrie més exitosa de Netfix, Stranger Things; i per interpretar també el paper de Richie Tozier a la pel·lícula It del 2017.

## Biografia

Wolfhard té ascendència francesa, jueva i alemanya. El seu pare és un guionista i realitza investigacions sobre les reclamacions de terres aborígens. Té un germà gran, Nick, que és actor de veu.
A partir del 2016 i mentre no està gravant, assisteix a una escola catòlica a Vancouver.
Al 2016, es va estrenar la sèrie de ciència-ficció Stranger Things, produïda per Netflix, en la qual és el protagonista. També va protagonitzar tres vídeos musicals, dues per a la banda canadenca de punk PUP, titulat: "Guilt Trip" i "Sleep In The Heat" on fa del jove Stefan Babcock. Després, un per "Spendtime Palace" titulat "Sonora".
Va prendre el paper del jove Richie Tozier en el remake de la pel·lícula It, estrenat el 2017.

## Filmografia
### Televisió

| Any | Títol | Rol | Notes |
| 2014 | The 100 | Zoran | 1 episodi: Many Happy Returns |
| 2015 | Supernatural | Jordie Pinsky | 1 episodi: The Lizzie |
| 2016 | Stranger Things | Mike Wheeler | 25 episodis: paper principal |
| 2017 | Carmen Sandiego | Player | 9 episodis: paper principal veu en off |

### Pel·lícules

| Any | Títol | Rol | Notes |
| 2013 | Aftermath | Petit Charles | Curtmetratge |
| 2017 | Senora | Spike | Curtmetratge |
| 2017 | It | Richie Tozier | |
| 2018 | Dogs Days | Tyler | |
| 2019 | It Chapter Two | Richie Tozier | |
| 2022 | Pinotxo (Pinocchio) | |

### Vídeos musicals
## Premis i nominacions

| Any | Premi | Categoria | Feina nominada | Resultat |
| 2017 | Premis Screen Actors Guild | Oustanding Performance by an Ensemble in a Drama Series | Stranger Things | Guanyat |
| 2017 | Premis Teop en Choice | Choice Breakout TV Star | Stranger Things | Nominat |

## Referències

* ↑ Andreeva, Nellie. «Duffer Bros. Netflix Supernatural Drama Series Sets Young Cast, Gets Title» (en anglès). Deadline, 20-08-2015. [Consulta: 8 febrer 2017].
* ↑ Nika, Colleen. «Finn Wolfhard: sci-fi ‘it-boy’» (en anglès). Dazed, 22-11-2016.
* ↑ Nolfi, Joely. «SAG Awards nominations 2017: See the full list». Entertainment Weekly, 14-12-2016.
# Boina Fest

Boina Fest és un festival cultural celebrat a la població d'Arenillas (província de Sòria), el qual té com a dos objectius primordials dinamitzar la vida social del poble i lluitar contra la despoblació que assola la zona des dels anys seixanta, alhora que també es pretén visibilitzar grups i artistes de la zona que tinguin dificultats per trobar espais on actuar. Des de l'any 2015 és organitzat per l'Associació SocioCultural d'Arenillas la qual està formada per 200 persones residents i estiuejants del poble. Amb els guanys aconseguits de la celebració del festival s'han invertit en millores del poble com asfaltar tots els carrers del poble amb treball voluntari (aconseguint el Premio Nacional de Desarrollo Comunitario l'any 1991), recuperar l'ofici tradicions de la destil·lació de plantes aromàtiques, obrir un alberg turístic i mantenir-lo, augmentar la població del municipi i també millorar-ne les infraestructures com la xarxa d'Internet entre d'altres. L'any 2020 recaptaren més de 1.500 euros per Metges sense Fronteres, i el 2021 es proposaren millorar la connexió a Internet per tots els pobles de la zona. L'organització del festival és autogestionada i col·laborativa.

## Referències

* ↑ Peirón, Izaskun «Boina Fest, el primer festival de música que lucha contra la despoblación, prepara su 9º edición». España Despoblada, 19-04-2023 [Consulta: 2 agost 2023].
* ↑ «Boina Fest, el primer festival de música contra la despoblación que busca artistas en Castilla y León» (en castellà), 31-01-2023. [Consulta: 2 agost 2023].
* ↑ «El 1er festival contra la despoblación Boina Fest prepara su 9ª edición y busca artistas de las zonas más despobladas de Castilla y León - Agronews» (en castellà). [Consulta: 2 agost 2023].
* ↑ Aragón, Heraldo de. «El Boina Fest vuelve a Arenillas (Soria) para luchar contra la despoblación» (en castellà). [Consulta: 2 agost 2023].
* ↑ «Awakate, Primital Brothers y Nono se unen al Boina Fest en su lucha contra la despoblación» (en castellà), 21-06-2023. [Consulta: 2 agost 2023].
* ↑ Admin, Boina Fest. «Boina Fest» (en espanyol europeu). [Consulta: 2 agost 2023].
# Otros días vendrán

Otros días vendrán és una pel·lícula espanyola dirigida per Eduard Cortés el 2005 i protagonitzada per Fernando Guillén, Álex Angulo, Cecilia Roth, Antonio Resines, Nadia de Santiago, Nacho Aldeguer i Reyes Calzado.
La seva trama gira entorn d'una història d'amor i perversitats, on Cecilia Roth i Antonio Resines donen vida a una parella que ha de superar múltiples obstacles per poder començar i consolidar la seva relació. La lluita per la vida, per l'amor i per trobar una existència millor són els temes en els quals se centra Otros días vendrán. Ha estat doblada al català.

## Argument

Alicia (Cecilia Roth) és una professora d'institut que viu amb la seva filla i amb la frustració d'un dolorós error sentimental que encara li fa mal. La seva vida és un desastre en el pla amorós i sexual i la seva existència és completament anodina. Per posar remei sol establir relacions a través d'un xat a Internet, però la majoria de les vegades és insatisfactori quan no desagradable. No obstant això, quan Alicia té la possibilitat de conèixer a l'home de la seva vida, potser ja ha planejat com fer que marxi.

## Repartiment

* Cecilia Roth: Alicia
* Antonio Resines: Luis
* Fernando Guillén: Lucas
* Nacho Aldeguer: Javi/Zak
* Nadia de Santiago: Vega.
* Georgina Latre: Susi
* Reyes Calzado: Ana
* Álex Angulo: Miguel

## Rebuda

* Premis Goya: Nominada a millor guió original
* Crítica
** "El rerefons d'aquesta història és profund, real, intel·ligent i respectuosament feminista, un estil no gaire abundant (...) Puntuació: ★★★ (sobre 5)."
** "Millorable, sí, però, no obstant això, tendra quan toca, irònica sense fer sang, conmovedora a estones i amb un final que senzillament no pot ser piadosament més perfecte."

## Referències

* ↑ «ésAdir > Filmoteca: pel·lícules > Otros días vendrán». [Consulta: 17 desembre 2018].
* ↑ «OTROS DÍAS VENDRÁN» (en anglès). Fotogramas.
* ↑ Casanova, María «Otros días vendrán». Cinemanía.
* ↑ Torreiro, M. «Otros días vendrán». El País.
# William Griffith (botànic)

William Griffith (1810 - 1845) fou un metge, naturalista, explorador, i botànic anglès.
Va publicar sobre la flora de l'Índia i de Birmània. Originalment va ser assignat com a "cirurgià civil" a la província de Tenasserim, Birmània, on va estudiar la flora local i va realitzar expedicions de recol·leccions a la vall del riu Barak a Assam. Va explorar diverses regions de Birmània, travessant rius, arribant fins a Irrawadi, i Rangoon. Va visitar els pujols de Sikkim, i la regió d'Himàlaia, i Shimla.
Conseqüentment, Griffith va servir com a cirurgià civil a Malaca, on va morir d'una malaltia hepàtica parasitària.

## Algunes publicacions

* Griffith, William. 1847. Journals of Travels in Assam Burma Bootan Affghanistan and the Neighbouring Countries Bishop's College Press, Calcutta; reimprès 2001 Munshiram Manoharlal Publishers, N.Delhi
* 1847. Posthumous papers bequeathed to the honorable the East Índia company. Volum I. Ed. Ch'eng Wen Pub. Co. xxix + 520 pàg. En línia
* 1847. Icones plantarum asiaticarum ...: Development of organs in phanærogamous plants. Ed. Bishop's College Press. 661 pàg. En línia
* 1900. Excursions. Ed. Hudson-Kimberly Pub. Co. 144 pàg. Va reeditar BiblioBazaar, 2010. 152 pàg. ISBN 1141660008

## Honors

* Membre de la Societat Agri-Hortícola de l'Índia
* Membre de la Reial Acadèmia Natural de Bonn
* Membre de la Societat Entomològica de Londres
* Membre de la Societat Linneana de Londres

## Referències

* «William Griffith». Índex Internacional de Noms de Plantes (IPNI). Reial Jardí Botànic de Kew, Herbari de la Universitat Harvard i Herbari nacional Australià (eds.).
* Lang, W. H. 1913. "William Griffith, 1810-1845" in Oliver, Francis W. (ed.) (1913) Makers of British Botany: A Collection of Biographies by Living Botanists Cambridge University Press, Cambridge, RU, pàg. 178-191, OCLC 5146484
* Arnold, David. 2006. The Tropics and the Traveling Gaze: Índia, Landscape, and Science, 1800-1856 University of Washington Press, Seattle, pàg. 16-17, 63, 65, 67, 144, 157, 159, 167, 171-176, ISBN 0-295-98581-X

## Enllaços externs

* Obres de o sobre William Griffith a Internet Archive
* Works by William Griffith (1810-1845) a Biodiversity Heritage Library
* "William Griffith British Botanist" The Beauty of Orchids and Flowers website (anglès)
# Cremació

La cremació és la conversió del cos inert d'una persona o un animal en components químics com gasos i fragments minerals a través d'un procés d'altes temperatures, vaporització i oxidació, que habitualment es duu a terme en un crematori. Juntament amb l'enterrament en sepultura, la cremació és una alternativa cada vegada més popular per a la disposició final d'un cadàver.
A diferència de la incineració, que es pot aplicar a qualsevol cosa, com per exemple als residus, el terme cremació s'utilitza per a referir-se exclusivament als cossos inerts.
Les restes incinerades (també coneguts com a "restes" o simplement "cendres"), que no constitueixen un risc per a la salut, poden ser enterrats o enterrats en llocs commemoratius o cementiris, o poden ser retinguts per familiars i dispersos de diverses maneres. La cremació és una alternativa en lloc de l'enterrament o altres formes d'eliminació en les pràctiques funeràries. Algunes famílies prefereixen tenir als difunts presents al funeral amb cremació a seguir; altres prefereixen que la cremació passi abans del funeral o servei commemoratiu.
En molts països, la cremació es fa generalment en un crematori. No obstant això, en el subcontinent indi, especialment a l'Índia moderna i al Nepal, es prefereixen diferents mètodes, com la cremació a l'aire lliure.

## Història

La cremació data d'almenys 42,000 anys enrere en el registre arqueològic, amb la Dama Mungo, les restes d'un cos parcialment cremat trobat en el Llac Mungo, Austràlia. Els fenicis alternaren la cremació amb altres mètodes, però van ser l'excepció en l'àmbit mediterrani. Per contra, la cremació va ser fomentada des dels inicis de l'hinduisme i del jainisme que va ser influït per aquest.
Els anglosaxons van practicar la cremació, de vegades com a part de l'enterrament al mar i d'altres a terra però en general el costum va decaure a l'edat mitjana per influència de les religions del llibre, que prescrivien la conservació dels cossos per a l'altra vida. Per això a Europa no es va començar a donar de forma massiva fins a finals del segle xix per motius higiènics (malalties i cadàvers) i espai als cementiris.

## Referències

* ↑ Cremació. Gran enciclopèdia catalana
* ↑ Cremation Equipment Operator Training Program, pàg.1. Matthews Cremation Division, 2006
* ↑ «La cremación aumenta».
* ↑ «Con qué hacer la cremación».
* ↑ Kochhar, Rajesh (2000), The Vedic People: Their History and Geography, Sangam Books

## Vegeu també

* Enterrament celestial

## Enllaços externs

* International Cremation Federation