OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Orestias luteus

Orestias luteus és una espècie de peix de la família dels ciprinodòntids i de l'ordre dels ciprinodontiformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 17 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: Perú i Bolívia.

## Referències

* ↑ BioLib (anglès) i (txec)
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Luis Cid Pérez

Luis Cid Pérez (Allariz, Ourense, 9 de desembre de 1929 - ib., 13 de febrer de 2018), conegut com a Carriega, va ser un futbolista i entrenador gallec, que jugava en la posició de davanter.
Carriega va jugar 8 temporades consecutives a la Segona Divisió espanyola, tres amb la UD Orensana (1949-1952), dues amb el Racing de Ferrol (1952-1954), dues amb el Reial Oviedo (1954-1956), amb el qual va disputar dues promocions d'ascens a la Primera Divisió, i una amb el Real Burgos (1956-1957), equip en el qual va finalitzar la seva carrera com a jugador professional.
Com a entrenador, Carriega va dirigir 13 equips diferents. Destaca el seu pas per equips de la Primera Divisió: Sporting de Gijón, contribuint a la seva promoció a la Segona Divisió a la temporada 1969-70, Reial Saragossa, Sevilla FC, Reial Betis i Atlètic de Madrid.

## Referències

* ↑ Pineda, Rafael. «Muere Luis Cid Carriega, un gallego cordial» (en castellà). El País, 13-02-2018. [Consulta: 9 març 2018].
* ↑ «Muere Carriega, el entrenador que hizo subcampeón de Liga al Zaragoza» (en castellà). Marca, 13-02-2018. [Consulta: 9 març 2018].
* ↑ «Carriega: Luis Cid Pérez, Entrenador». BDFutbol. [Consulta: 9 març 2018].
# Luis Cernuda

Luis Cernuda Bidón, més conegut simplement com a Luis Cernuda (Sevilla, 21 de setembre del 1902 – ciutat de Mèxic, 5 de novembre del 1963) va ser un destacat poeta en castellà integrant de la generació del 27 i crític literari. La seva poesia intimista i romàntica segueix les directrius mètriques innovadores d'aquesta generació, encara que les seves idees es desvien del pensament general del grup.
Cernuda confessa obertament la seva homosexualitat, fet que li evita en part una angoixa personal, però que condiciona gran part de la seva obra, com en el poema Si el hombre pudiera decir (Si l'home pogués dir).
Els ideals republicans influeixen també, en menor mesura, la seva poesia; però el porten a l'exili i a partir de la Guerra Civil escriu des de l'estranger. Durant l'exili sol tractar el tema de la nostàlgia, la soletat i la marginació per la crueltat social, acabant de depurar el seu estil.
Ell anomenà la seva obra completa La realidad y el deseo (La realitat i el desig), expressant molt bé la dissociació de la seva passió i desig, de la realitat de la societat i el món en el qual viu. La seva producció literària està influenciada tant per Pedro Salinas, membre també de la generació del 27, de qui fou alumne a la universitat, com per Bécquer, Góngora i fins i tot Shakespeare. Les característiques de la seva poesia són les evocadores però senzilles imatges, les metàfores, el seu anhel per l'amor i els tocs surrealistes.

## Referències

* ↑ «Luis Cernuda». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Donde habita el recuerdo: Memoria de Luis Cernuda 1902-2002» (en castellà). Centro Virtual Cervantes.
# Parnera

Parnera és una «ciutat de cens» a la muntanya al districte de Valsad al Gujarat a l'Índia. Consta al cens del 2001 amb una població de 10.713 habitants.
La ciutat destaca per la fortalesa a la muntanya que originalment fou un fort hindú sota el raja de Dharampur, però cap al final del segle xv fou conquerit per Mahmud Shah I Begra Gudjarati (Baykara) Saif al-Din (1458-1511). Va restar en mans del sultanat fins a la seva caiguda el 1573 quan en la confusió de la conquesta d'Akbar va caure en mans d'un cap de bandits. Segons els portuguesos la fortalesa fou atacada dues vegades per aquests, el 1558 i el 1568, en expedicions des de Damão, i la segona vegada la fortalesa fou desmantellada i va restar en ruïnes durant més de cent anys. L'abril de 1676 un general de Sivaji, Moro Pandit, la va ocupar i la va reconstruir. Durant un segle va quedar en mans dels marathes. El 1780 fou conquerida per un destacament britànic manat pel tinent Welsh. Al començament del segle xix el destacament militar que hi havia, la va haver de protegir dels pindaris, però després de 1820 el destacament fou retirat; el 1857, durant el motí, i per motius de seguretat, la fortalesa fou altre cop desmantellada.

## Referències

* Wilson Hunter, Sir William; Sutherland Cotton, James; Sir Richard Burn, Sir William Stevenson Meyer. Great Britain India Office. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Oxford: Clarendon Press, 1908.
# MK

MK té els següents significats:
* Mortal Kombat, sèrie de videojoc de baralles desenvolupat per l'empresa Midway Games.
* miliKelvin, unitat de temperatura del Sistema Internacional.
Viccionari
# Mare de Déu de Gràcia de Vilalba dels Arcs

La Mare de Déu de Gràcia de Vilalba dels Arcs és una església del municipi de Vilalba dels Arcs (Terra Alta) protegida com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

L'església de la Mare de Déu de Gràcia és davant la parròquia de Sant Llorenç, en una de les zones més elevades de la població. L'edifici de la Confraria, actualment fora de culte, va ser església des de principis del segle xv, tot i que fou construït amb una funcionalitat civil, com manifesten les estructures productives descobertes recentment. Des del segle xvii és seu de la confraria mariana que li dona nom.
És un edifici de planta rectangular d'una sola nau i orientat al nord. Els murs perimetrals són de maçoneria de pedra mitjana acarada i lligada amb argamassa de calç. Coberta amb un bigam de fusta i teula a doble vessant, suportat per tres arcs de diafragma bastits amb carreus i fonamentats sobre pilars de grans carreus. El presbiteri s'alça sobre una volta catalana de maons plans que es recolzen sobre dos arcs rebaixats A l'alçada del tercer arc diafragma un mur transversal delimita una cripta, també transversal, que originalment s'obria a l'exterior a través dels esmentats arcs. Al mig de la nau, en sentit longitudinal hi ha dos grans vasos funeraris del segle xvii. Al mur est s'hi obren tres finestres del segle xv (modificades i ampliades posteriorment).
Estilísticament, l'edifici correspon als darrers anys del segle xiii o començaments del XIV. La reforma que transformà totalment la concepció espacial i funcional de l'edifici es realitzà en el primer quart del segle xv, en el marc dels corrents goticistes del moment.
La façana es va construir sobre un basament de pedra sorrenca, té una porta de cavallers, i la porta en arc de mig punt presenta gran dovelles, característiques de les construccions catalanes d'aquest moment. A ambdós costat de la porta i més altes s'obriren dues petites finestres treballades en pedra, d'arc trilobulat i d'escassa llum, que il·luminaven els peus de l'església.

## Història

Aquesta església és atribuïda als templers. Als arcs torals hi ha escuts de l'orde dels templers. En una carta de poblament del 1224 trobem una referència al solar on es va construir. En la reforma del segle xv es va modificar la façana i la capella major. En la Guerra Civil de 1936-1939 es van destruir diferents retaules: un de gòtic atribuït a Jacomart i els de santa Madrona, Sants Cosme i Damià, Santa Anna i Nostra Senyora del Roser.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Mare de Déu de Gràcia de Vilalba dels Arcs». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 16 novembre 2015].

## Enllaços externs

* «Mare de Déu de Gràcia de Vilalba dels Arcs». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
# Maeda Ku-6

El Maeda Ku-6 és un avió. L'empresa aeronàutica Maeda va crear el Ku-6, dissenyat per l'Institut Aeronàutic de la Universitat Imperial de Tòquio, complint tots els requisits que l'ordre de Transport de la Tropa de l'Exèrcit va necessitar. El problema principal que l'exèrcit va fer front era la dificultat de transportar blindats a llargues distàncies entre les illes principals del Japó per resistir una invasió des del mar. Així es va proposar que la solució al problema seria equipant els vehicles amb ales. Van venir amunt amb la idea que pugui ser fet per equipar el vehicle amb ales, empenatge, i equipament per enlairar-se. Un cop hagués aterrat, tots els elements que possibilitaven el vol del vehicle serien desmuntats immediatament per permetre el seu ús com a vehicle terrestre.
Dins 1939, el Departament de proves de la Força Aèria Militar japonesa va començar el Projecte de Tanc Especial Número 3 que fou anomenat "Sora-Sha" (“vehicle aeri”), i posteriorment, "Kuro-Sha" “vehicle negre”. El "Kuro-Sha" esdevingué el Ku-6, la seva sèrie de planadors. Mentre Mitsubishi va construir el tanc, Maedo Koken Kogyo va construir l'ala i l'empenatge, completant el prototipus el gener 1945.

## Especificacions tècniques

Informació extreta de Fighting gliders of World War II
* Tripulació: 2
* Capacitat: 1 tanc lleuger (2.800 kg)
* Envergadura: 21,9 m
* Superfície de les ales: 60,3 m²
* Pes buit: 697,6 kg
* Pes ple: 3.498 kg

## Referències

* ↑ E., Mrazek, James. Airborne combat : the glider war/Fighting gliders of World War II. Mechanicsburg, PA: Stackpole Books, 2011. ISBN 9780811744669.
* ↑ E., Mrazek, James. Fighting gliders of World War II. Londres: Hale, 1977. ISBN 0312289278.
# Mare de Déu de Gósol

La Mare de Déu de Gósol és una talla romànica de fusta policromada que procedeix de l'església de Santa Maria del Castell de Gósol, al Berguedà, i data de la segona meitat del segle xii. La imatge original és custodiada pel Museu Nacional d'Art de Catalunya, mentre que a l'església parroquial de Gósol, també dedicada a la Mare de Déu, se'n pot admirar una còpia.

## Descripció

Aquesta talla representa la Mare de Déu asseguda en un setial amb l'infant Jesús sobre els genolls, en una composició de tipus Sedes sapientiae, o «Tron de Saviesa». Te unes mides de 85,5 x 39,5 x 32 cm d'acord amb el MNAC, i de 77 cm d’alt per 30 d’amplada màxima a la base, d'acord amb la Gran Enciclopèdia Catalana.
La Mare porta una corona sota el qual es veu el cabell pentinat amb una clenxa al mig. Té una expressió plàcida i estàtica. No se sap si portava alguna cosa a les mans, ja que li falta el braç dret, i la punta dels dits de la mà esquerra.
El Nen està assegut al centre de la falda en orientació frontal i mirant una mica cap a la seva dreta. No porta corona i el cabell té un serrell que li emmarca el front. Amb la mà dreta beneeix, mentre que a la mà esquerra sosté una fruita que representa la bola del món. La seva figura evoca el poder i la majestat.
Les dues figures porten túnica i mantell, amb plecs precisos que donen una certa agilitat. La verge porta els peus calçats mentre el nen va descalç.
El setial té la particularitat de tenir els dos muntants frontals estriats en espiral, amb un acabament en pinya.
Tot plegat respon a una composició romànica clàssica i principalment hieràtica.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 8 «Mare de Déu de Gósol». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* 1 2 Fitxa de l'obra 015936-000 al web del Museu Nacional d'Art de Catalunya. [Consulta: 26-03-2022].
* ↑ «Església de Santa Maria del Castell de Gósol» Arxivat 2023-09-26 a Wayback Machine., Ajuntament de Gósol. [Consulta: 26-03-2022].
* ↑ Serra i Rotés, Rosa; Bolós i Masclans, Jordi; Adell i Gisbert, Joan-Albert; Vigué i Viñas, Jordi. «Santa Maria del Castell de Gósol». A: El Berguedà. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 1985, p. 278-280 (Catalunya Romànica, XII). ISBN 84-8519-469-1.

## Vegeu també

* Santa Maria del Castell de Gósol
* Gósol
* Sedes sapientiae, o «Tron de Saviesa»

## Enllaços externs

* «Mare de Déu de Gósol». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* Fitxa de l'obra 015936-000 al web del Museu Nacional d'Art de Catalunya.
* «Església de Santa Maria del Castell de Gósol» Arxivat 2023-09-26 a Wayback Machine., Ajuntament de Gósol.
# Pedro de La Gasca

Pedro de la Gasca (escrit també La Gasca o Lagasca) (Navarregadilla, Àvila, Castella, 1493 - Sigüenza, Castella, 13 de novembre de 1567) fou un sacerdot, polític, diplomàtic i militar castellà. Cavaller de l'Orde de Santiago, conseller del Tribunal del Sant Ofici, virrei del Perú (1544-1550), càrrec en el qual va substituir Blasco Núñez Vela, i més tard bisbe de Palència i de Sigüenza.

## Biografia

Era llicenciat en Teologia pel Col·legi Major de San Bartolomé, de la Universitat de Salamanca, institució de la qual va ser mestre, cap d'estudis i rector. També va obtenir el grau de batxiller en Dret per la Universitat d'Alcalà, d'on ser nomenat vicari el 1537, per passar tot seguit a formar part del Consell de la Suprema Inquisició.
Carles I va decidir enviar-lo al Perú per posar punt final a la rebel·lió que havien començat els germans de Pizarro i que havia provocat l'assassinat del mateix virrei, Blasco Núñez Vela. Va sortir de Sanlúcar de Barrameda el 1546, acompanyat per Alonso Alvarado, i va arribar a Panamà, on es va assabentar de la derrota i mort de l'anterior virrei.
Pedro de la Gasca havia obtingut del rei poders generals per actuar en una situació d'excepció. Tenia l'encàrrec de restablir l'Audiència Reial i el dret per exercir la justícia en qualsevol situació que es trobés, inclosa l'aplicació d'indults i expulsions. També tenia el dret de gastar els diners de la Hisenda Reial i de requerir l'ajuda de totes les províncies.
Tot i que va arribar al Perú amb ganes de resoldre el conflicte de manera pacífica, Gonzalo Pizarro es va negar a qualsevol transacció amb ell. Després de reunir un exèrcit important, va vèncer els rebels a la batalla de Xaquixahuana, amb el suport de Pedro de Valdivia, que més endavant va nomenar governador. Gonzalo Pizarro va ser condemnat a mort i executat, i la seva casa va ser arrasada fins als fonaments, sembrant el solar de sal, per evitar que no hi tornés a sortir ni la gespa.
Després de posar ordre al país i als grups rebels, Pedro de la Gasca es va ocupar de temes administratius i judicials, com el restabliment de l'Audiència de Lima. També es va preocupar d'enviar visitadors a diferents localitats per supervisar el tracte que rebien els indígenes i regular els tributs que havien de pagar.
Va retornar a Espanya el 1550, sense roba ni diners. Carles I es va fer càrrec de tots els seus deutes i va promoure'n el nomenament al bisbat de Palència. Felip II el va promoure, de la mateixa manera, al de Sigüenza.
Pedro de la Gasca va morir el 13 de novembre de 1567. Està enterrat a l'església de Santa María Magdalena de Valladolid, en un sepulcre d'alabastre obra de l'escultor romanista Esteban Jordán.

## Referències

* ↑ «Pedro de La Gasca». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.

## Bibliografia

* Hampe Martínez, Teodoro. Don Pedro de la Gasca, 1493-1567 : su obra política en España y América (en castellà). Palència: Diputació Provincial de Palència, Departament de Cultura, 1990. ISBN 84-86844-33-9.
# Pantxineta

La pantxineta (del basca pantxineta) és una darreria típica del País Basc. Consisteix en un congret elaborat amb una massa de pasta fullada amb ametlles i farciment de crema. Va ser creada el 1915 per la pastisseria Otaegui de Sant Sebastià.
Es tracta d'un pastís o de pastissets que es prepara amb un una base de pasta fullada la qual és farcida amb crema pastissera feta amb llet sencera de vaca, ou, farina i sucre (generalment aromatitzada amb alguna branca de canyella i pela de llimona). Després es cobreix amb una altra capa de pasta fullada, segellant-ne l'interior, es pinta amb ou i s'empolvora generosament amb ametlla per a després enfornar-lo. Es recomana de menjar-lo tebi. Els seus ingredients principals són farina, mantega, ou, sucre i llet.

## Referències

* ↑ Karlos Arguinano, (2008),Cocina Vasca, Bainet, pág. 23
* ↑ “Historia de la confitería y repostería vasca”, Jose Mª Gorrotxategi
# Magatzems el Águila

Els antics Magatzems El Águila, al carrer de Colom de Palma, a l'illa de Mallorca, és un edifici construït el 1908 sota projecte de Gaspar Bennàssar. L'estructura consta de quatres plantes. A la façana hi ha balcons amb baranes de ferro ondulat que dona un gran dinamisme, ceràmiques policromes i una profusa decoració floral i vegetal segon la tècnica modernista de l'art nou. Destaca el conjunt d'un arc de mig punt decoratiu. L'edifici d'El Águila té per objectiu aconseguir el màxim aprofitament de l'espai i una bona il·luminació natural a l'interior. La solució adoptada consisteix a utilitzar nous elements constructius, en aquest cas el ferro. També exposat com a recursos decoratius. Les columnes de ferro fan de feixuc parament i permeteren la instal·lació de grans vidrieres per obtenir una gran il·luminació.

## Bibliografia

* Valero, Gaspar (1993). Itineraris pel centre històric de Palma. Palma, Ajuntament de Palma. ISBN 84-87159-49-4
* http://upcommons.upc.edu/handle/2099.1/25291Intervenció%5BEnllaç+no+actiu%5D i canvi d'ús dels edificis Forteza-Rey i Magatzems Àguila
# Pachaimalais

Pachaimalais (Muntanyes Verdes) és una serralada muntanyosa a Tamil Nadu al districte de Trichinopoly, i al de Salem ocupant uns 450 km² amb una altura mitjana de 800 metres; la seva llargada és d'uns 30 km. Són habitats amb tres pobles principals: Vannadu, Tambaranadu i Kombai i 68 llogarets agregats amb uns milers d'habitants (6.529 el 1901); aquest agent s'anomena a si mateixos kanchi vellales i diuen haver emigrat des de Conjeeveram quan hi va haver una gran fam.

## Referències

* ↑ Wilson Hunter, Sir William; Sutherland Cotton, James; Sir Richard Burn, Sir William Stevenson Meyer. Great Britain India Office. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Oxford: Clarendon Press, 1908.
# Spring Grove (Minnesota)

Spring Grove és una població dels Estats Units a l'estat de Minnesota. Segons el cens del 2000 tenia 1.304 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Spring Grove tenia 1.304 habitants, 581 habitatges, i 349 famílies. La densitat de població era de 559,4 habitants per km².
Dels 581 habitatges en un 25,8% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 48,5% hi vivien parelles casades, en un 8,6% dones solteres, i en un 39,9% no eren unitats familiars. En el 36,3% dels habitatges hi vivien persones soles el 23,2% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,12 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,74.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 21,7% tenia menys de 18 anys, un 6,5% entre 18 i 24, un 24,7% entre 25 i 44, un 18,1% de 45 a 60 i un 29% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 43 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 82,3 homes.
La renda mediana per habitatge era de 29.643 $ i la renda mediana per família de 38.000 $. Els homes tenien una renda mediana de 28.182 $ mentre que les dones 18.125 $. La renda per capita de la població era de 16.307 $. Entorn del 6,7% de les famílies i l'11% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Spring Grove». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 7 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Spring Grove». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-12. [Consulta: 7 agost 2010].
# Magatzems Vilella

Els Magatzems Vilella són un edifici del municipi de Reus (Baix Camp) inclòs en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Al número 17 del carrer de Sant Esteve se situa l'edifici de planta baixa i pis destinat a magatzem. Tota la façana presenta un estil modernista molt suau, que forma una certa unitat amb la façana veïna de Cal Vilella. La planta baixa presenta sòcol de pedra i tres obertures rectangulars que marquen la simetria del conjunt, amb portalada central i dues finestres laterals amb acabats de pedra natural i maó. Al primer pis hi ha unes pilastres de maó que separen tres balcons i quatre enrajolats ceràmics, amb motius florals ornamentant els paraments massissos. Les pilastres són coronades per capitells de pedra amb volutes invertides. Les golfes tenen una galeria correguda amb pilastres d'obra vista, petites mènsules i cornisa de gran qualitat compositiva. El conjunt és de pedra natural i obra vista. La fusteria és de fusta i hi ha reixes de ferro forjat a les finestres de la planta baixa.

## Història

Construït per l'empresari Ramon Vilella, comerciant de fruits secs com a magatzem per la seva empresa. L'edifici està unit amb el número 15, i dona pas a uns espais composts segons les necessitats industrials i situat en una zona força degradada i renovada a finals de segle xx, amb predomini de petites parcel·les d'ús comercial artesanal.

## Referències

* ↑ March Barberà, Jordi. "Catàleg de l'arquitectura noucentista de Reus" A: Arquitectura noucentista de Reus. Reus Pragma, 2003. Pàg. 90. ISBN 8493315176
* ↑ «Cal Vilella». [Consulta: 8-X-2014].

## Enllaços externs

* Magatzems Vilella. Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona
# Jaime Gavilán Martínez

Jaime Gavilán Martínez, conegut com a Gavilán, (Benimaclet, València País Valencià, 12 de maig del 1985) és un futbolista professional valencià que ha jugat de centrecampista a l'Atlético de Kolkata de l'Índia i al Suwon FC de Corea del Sud. Prèviament fou jugador del València CF, CD Tenerife, Getafe CF i Llevant UE.

## Palmarès

* 1 Europeu sub-16 – 2001
* 1 Europeu sub-19 – 2004
* 1 Copa del Rei: 2008

## Referències

* ↑ «Atletico de Kolkata confirm the signing of Tiri and Martinez». Goal.com, 18-06-2015. [Consulta: 18 juny 2015].
* ↑ Valencia get bad news on Baraja; UEFA.com, 8 març 2007
* ↑ Getafe get Gavilán from Valencia; UEFA.com, 17 juliol 2008
* ↑ Sevilla FC 0–1 Getafe Arxivat 2012-07-16 at Archive.is; ESPN Soccernet, 12 abril 2009
* ↑ Se confirma la rotura del ligamento cruzado de Gavilán (Gavilán's cruciate ligament tear confirmed); Marca, 8 març 2011 (en castellà)
* ↑ «Gavilán: Jaime Gavilán Martínez». BDFutbol. [Consulta: 22 març 2015].

## Enllaços externs

* Gavilán a www.lfp.es (castellà)
# Ferusa

Ferusa (del grec Φέρουσα), segons la mitologia grega, és una de les Nereides. Filla de Nereu i Doris. Nereu era un déu del mar i Doris era filla d'Oceà, per tant, Ferusa era la neta d'Oceà. Les seves germanes eren les Nereides. Generalment, són 50, a vegades, però, el nombre s'eleva fins a cent.
És una de les dotze nereides que mencionen els quatre autors que ens han deixat llistes sobre elles, Homer, Hesíode, Apol·lodor i Gai Juli Higí. Ferusa, juntament amb la seva germana Dinàmena, està associada a la creació de les grans onades de l'oceà, segons Apol·lodor.
Homer diu que va ser una de les trenta-dues nereides que van pujar des del fons de l'oceà per arribar a les platges de Troia i plorar, juntament amb Tetis la futura mort d'Aquil·les

## Referències

* ↑ Mitos das Orígens-Rios e Raízes Arxivat 2016-02-01 a Wayback Machine. (en portuguès), José Ribeiro Ferreira, Col·lecció Fluir Perene, 2008. p.128.
* ↑ Diccionario de mitología clásica (en castellà), C. Falcón, E. Fernández-Galiano y R. López Melero, Alianza Editorial
* ↑ Diccionario de Arte II, Barcelona: Biblioteca de Consulta Larousse. Spes Editorial,2003, ISBN 84-8332-391-5, p.117
* ↑ Grimal, Pierre. Diccionari de mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions de 1984, 2008, p. 385. ISBN 9788496061972.
* ↑ Homer. Ilíada, XVIII, 38 i seg.
* ↑ Hesíode. Teogonia, 256
* ↑ Apol·lodor. Βιβλιοθήκη, I, 2, 7
* ↑ Gai Juli Higí. Fabularum, prefaci, 8
* ↑ Homer. Ilíada, VIII, 38 i seg.