OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Estació de Calais-Ville

L'estació de Calais-Ville és una estació ferroviària situada al municipi francès de Calais (al departament del Pas de Calais).
És servida pels trens del TER Nord-Pas-de-Calais (de Boulogne-Ville a Lille-Flandres i de Calais-Ville a Dunkerque, Béthune i Amiens).
| Provinença | Estació anterior | Línia | Estació següent | Destinació |
| - | Tèrminus | TER Nord-Pas-de-Calais | Les Fontinettes | Amiens |
| Boulogne-Ville | Les Fontinettes | TER Nord-Pas-de-Calais | Les Fontinettes | Lille-Flandres |
| - | Tèrminus | TER Nord-Pas-de-Calais | Les Fontinettes | Dunkerque |
| - | Tèrminus | TER Nord-Pas-de-Calais | Les Fontinettes | Arras |
# Torlit de l'Índia

El torlit de l'Índia (Burhinus indicus) és una espècie d'ocell de la família dels burrínids (Burhinidae) sovint considerat una subespècie del torlit comú. Habita estepes pedregoses o sorrenques de l'Índia, Sri Lanka i Indoxina.
# El desert dels tàrtars

El desert dels tàrtars (Il deserto dei Tartari en l'original italià) és una novel·la de Dino Buzzati publicada el 1940 i considerada un dels llibres més importants del segle XX. L'any 1976 va ser adaptada al cinema en una pel·lícula homònima i l'any 1985 va ser traduïda al català per l'editorial Empúries.

## Argument

Drogo és un jove militar que és destinat provisionalment a la fortalesa Bastiani, a la frontera. De seguida s'adona que allà la vida només té un sentit, que és esperar l'atac del nord per justificar l'existència, d'altra manera sense al·licients, de la guarnició allà confinada. Tots els soldats comparteixen aquest anhel, però no el confessen, mentre passen les guàrdies en una vida monòtona i aïllada de la civilització. En adonar-se'n, intenta marxar a un altre destí, però el convencen per quedar-s'hi uns mesos. Atret per l'influx del somni de l'atac i pel paisatge del desert, Drogo acaba consumint la seva vida a la fortalesa. Quan finalment arriben els enemics, després de diverses decepcions, Drogo ja és un vell i el seu superior ordena que l'evacuïn malgrat les seves protestes. Drogo mor en un hostal de carretera lliurant l'autèntic combat de la seva vida: la mort.

## Anàlisi

L'espera sense sentit d'un enemic que mai arriba emparenta aquesta obra amb altres, com Tot esperant Godot, i altres llibres de la Literatura de l'absurd. La malenconia pel pas del temps i la cerca del sentit de la vida són els temes principals d'aquesta obra. El tòpic del tempus fugit apareix de manera explícita al llarg de la narració, ja que el narrador intenta alertar Drogo que el temps corre cada cop més de pressa i que està malbaratant la seva existència en aquell indret perdut. Justament, però, l'espera, el somni, és el que acaba tenint sentit per al protagonista, que per aquest motiu no encaixa en la vida civil en els escassos parèntesis en què abandona la fortalesa, que esdevé un símbol pel seu caràcter de ruïna i de frontera. L'únic final possible per a tots els somnis és la mort, que cal afrontar amb valor per justificar l'haver viscut, un missatge que el protagonista comprèn al llit de la fonda als darrers capítols de la novel·la. L'argument de Buzzati va inspirar l'obra Waiting for the Barbarians, de John Maxwell Coetzee.

## Referències

* ↑ «Il deserto dei tartari». [Consulta: 8 febrer 2020].
* ↑ Buzzati, Dino, 1906-1972.. El Desert dels tàrtars. Barcelona: Empúries, 1985. ISBN 84-7596-040-5.
* ↑ Peter Boxall, 1001 BÜCHER DIE SIE LESEN SOLLTEN, BEVOR DAS LEBEN VORBEI IST. Olms, Zürich 2007, ISBN 978-3-283-00529-0
# Safareigs de Porrera

Els Safareigs de Porrera són una obra del municipi de Porrera (Priorat) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Es tracta d'un edifici de planta rectangular, bastit d'obra i maçoneria arrebossada i pintada i d'una sola planta, amb coberta de fibrociment a dos vessants. Interiorment es disposa en una nau, oberta pel costat de migdia, on disposa de reixes de ferro forjat. A l'interior hi ha quatre safareigs de mides desiguals bastits de ciment dels que dos són en ús. Aquests safareigs es troben al costat del riu, a la sortida del poble. Es van construir a principis de segle i encara són utilitzats. Queden tancats amb unes reixes

## Història

Malgrat no ser datada, la construcció pot situar-se a les darreries del s. XIX i és d'una certa qualitat formal, atesa la tònica imperant a la comarca. Amb tota seguretat es modificà la coberta, que inicialment seria de teula. Malgrat que no sembla massa utilitzat, s'ha mantingut en bon estat.

## Referències

* 1 2 «Safareigs de Porrera». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 25 agost 2015].

## Enllaços externs

* «Safareigs de Porrera». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
# RPM (revista)

Records, Promotion, Music (o coneguda popularment com a RPM), va ser una revista setmanal canadenca especialitzada en informació sobre la indústria musical. La revista va ser fundada per Walt Grealis el febrer de 1964, subvencionada a través de les companyies discogràfiques propietàries de Stan Klees. RPM va cessar la seva publicació el novembre de 2000.
La revista va anar patint canvis i variacions en el títol com per exemple RPM Weekly i RPM Magazine. RPM mantenia diversos formats de llistes musicals incloent: Top Singles (tots els gèneres), Adult Contemporary, Dance, Urban, Rock/Alternative i Country Tracks (també coneguda com a Top Country Tracks) per la música country. El 21 de març de 1966, RPM va expandir la seva llista de Top Singles de 40 posicions a 100.

## The RPM Awards

Els moderns Premis Juno van tenir els seus orígens en una enquesta anual realitzada per RPM des del seu any de fundació. Es convidava als lectors de la revista a enviar per correu les butlletes d'enquesta per indicar les seves eleccions en diverses categories de persones o empreses.
L'enquesta Premis RPM es va transformar en una cerimònia formal de premis, The Gold Leaf Awards el 1970. Aquests es van convertir en els Premis Juno en els anys següents.

## Referències

* ↑ Young, David «The CBC and the Juno Awards». Canadian Journal of Communication, 30, 3, 2005, pàg. 343–365 [Consulta: 1r gener 2008].

## Enllaços externs

* Arxius de llistes de RPM (anglès)
# Estació de Caldes de Malavella

Mapa sinòptic Línia RG1 :
Mapa sinòptic línia R11 :
Caldes de Malavella és una estació de ferrocarril propietat d'adif situada a l'est de la població de Caldes de Malavella, a la comarca de la Selva. L'estació es troba a la línia Barcelona-Girona-Portbou i hi tenen parada trens de la línia R11 dels serveis regionals de Rodalies de Catalunya, operats per Renfe Operadora.
Aquesta estació de la línia de Girona va entrar en servei l'any 1862 quan va entrar en servei el tram construït per la Camins de Ferro de Barcelona a Girona (posteriorment esdevindria TBF) entre Maçanet-Massanes i Girona.
L'any 2016 va registrar l'entrada de 225.000 passatgers.

## Edifici

L'edifici de l'estació de Caldes de Malavella és una obra inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. És una estació situada al nucli urbà, al final de l'avinguda Dr. Furest. Es compon de tres cossos, el principal, de planta baixa (dedicada als serveis de l'estació) i dos pisos (habitatges). Els cossos laterals només tenen planta baixa i pis. A la part superior hi ha terrasses. Totes les obertures són d'arc rebaixat, escepte les de l'últim pis del cos central que, són rectangulars i geminades. A més totes elles están remarcades per una petita motllura, igual que les cantonades i els angles de l'edifici. La cornissa és motllurada i les terrasses estan ornamentades amb pinacles i un medalló central. A l'interior, profusa ornamentació ceràmica, amb motius vegetals.

## Serveis ferroviaris

| Procedència/Destinació | < | > | Procedència/Destinació |
| Rodalia de Girona |||||
| L'Hospitalet de Llobregat | Sils | Riudellots | Figueres Portbou |
| Serveis regionals de Rodalies de Catalunya |||||
| Barcelona-Sants | Sils | Riudellots Girona¹ | Girona Figueres Portbou Cervera de la Marenda |
* Els Catalunya Exprés no efectuen parada ni a Riudellots ni a Fornells de la Selva sent la següent o anterior Girona.

### Rodalia de Girona

El Pla de Transport de Viatgers de Catalunya (PTVC) 2008-2012 preveu la creació d'una xarxa de rodalia a Girona, aquesta estació seria una de les estacions on trens de rodalia tindrien parada.

## Vegeu també

* Xarxa ferroviària de Catalunya
* Renfe Operadora

## Referències

* ↑ «Conegueu la línia R11». Generalitat de Catalunya. Arxivat de l'original el 2012-01-13. [Consulta: 11 gener 2012].
* ↑ «Anuari estadístic DPTOP 2016. Transport per ferrocarril». Departament de Territori i Sostenibilitat. Arxivat de l'original el 2018-05-04. [Consulta: 9 setembre 2018].
* 1 2 3 4 5 «Estació de Caldes de Malavella». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 27 octubre 2014].
* ↑ «Rodalia a les comarques de Girona». Generalitat de Catalunya, 04-10-2011. [Consulta: 15 gener 2012].
* ↑ «La Generalitat calcula que poner en marcha los cercanías de Girona costaría cinco millones». La Vanguardia, 24-11-2011. [Consulta: 15 gener 2012].
# Dubovoi

Dubovoi (en rus: Дубовой) és un poble (un khútor) de l'óblast de Rostov, a Rússia, que en el cens del 2010 tenia 92 habitants, pertany al municipi de Bókovskaia.

## Referències

* ↑ Указ президиума ВС РСФСР от 22.12.1987 г. "О наименовании некоторых населенных пунктов в Ростовской области", 1987.
# Casa Pradell (Gandesa)

Casa Pradell és una obra modernista de Gandesa (Terra Alta) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Habitatge amb planta baixa i tres pisos. La porta d'accés és de gran altura així com tota la planta baixa, posteriorment comerç. A tots els pisos hi ha tres finestres alineades verticalment. Les dels dos últims pisos estan units per un llarg balcó amb barana metàl·lica que ocupa tota la façana.
A la part superior hi ha un frontó amb ondulacions centrades, amb l'eix de cada línia vertical de finestres, amb motllures i relleus florals puntualitzats al mig. Les llindes de les finestres presenten estucats, de formes florals i al central superior, hi ha esgrafiats amb la data de construcció.

## Referències

* 1 2 «Casa Pradell». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 9 agost 2018].

## Enllaços externs

* «Casa Pradell». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
# Tossalet del Morral

El Tossalet del Morral és una muntanya del terme municipal de Tremp, dins de l'antic terme de Fígols de Tremp. Està situat al nord-est del poble de Castissent, i pertany a la carena que separa el barranc dels Horts, a ponent, del barranc de Canillons, a llevant.
A migdia seu queda lo Morral del Bou.
# E311

La ruta europea E311 és una carretera que forma part de la Xarxa de carreteres europees. Comença a Breda (Països Baixos) i finalitza a Utrecht (Països Baixos). Té una longitud de 84 km. Té una orientació de nord a sud.
Viccionari
# Safaretjos d'Hostafrancs

El Safaretjos d'Hostafrancs és una obra d'Hostafrancs, al municipi dels Plans de Sió (Segarra), inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Es tracta de dos safaretjos situats als afores del nucli. Estan realitzats amb paredat arrebossat posteriorment a la base i lloses de pedra inclinades a la part superior per a facilitar la seva utilització. Tot i el seu estat d'abandó, recentment s'ha aprovat un projecte per a restaurar-los.

## Referències

* ↑ «Safaretjos d'Hostafrancs». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 22 maig 2016].
# RRD

RRD té els següents significats:
* Reagrupament Republicà per la Democràcia, partit polític de Ruanda
* Rolls-Royce Deutschland, empresa aeronàutica filial de Rolls-Royce Holdings a Alemanya
* RRDtool (de l'acrònim en anglès Round Robin Database), eina per al tractament de bases de dades
* Reducció del Risc de Desastres, protocol de gestió de desastres
# Richard Miller

* Per a altres significats, vegeu «Richard E. Miller».
Richard Miller (Canton, Ohio, 9 d'abril de 1926 - 5 de maig de 2009) fou un professor de cant a l'Oberlin College Conservatory of Music, institució que en fou fundador, i un reconegut especialista sobre el cant i la seva pedagogia. Com a cantant, realitzà recitals, oratoris, i nombroses funcions com un tenor líric amb les principals companyies d'òpera d'Europa i Amèrica.
Va ser reconegut internacionalment com a professor de cant i coneixedor de tot el que envolta el cant, i durant molts anys va donar classes arreu d'Amèrica del Nord, Europa, Austràlia i Nova Zelanda. És l'autor de vuit llibres i centenars d'articles sobre temes de cant.
A l'Oberlin Conservatory's Otto B. Schoepfle Vocal Arts Center, va dirigir un laboratori d'acústica de veu amb el que recollí dades del procés fonador, que proporcionen una retroalimentació visual i auditiva al cantant. Aquest laboratori va ser el primer del seu tipus integrat en una escola de música, on hi va haver alumnes com el baix-bariton anglès Donald Bell.
Miller va ensenyar durant 28 anys al Mozarteum International Summer Academy, a Salzburg (Àustria). Va impartir conferències i classes magistrals al Conservatoire de Paris, a l'Escola de l'Òpera Nacional de Marsella, i al Centre Polyphonique.

## Obres

És autor d'uns 120 articles en revistes especialitzades. També edità diverses antologies i col·leccions musicals. Entre els seus llibres cal destacar:
* National Schools of Singing (Scarecrow, 1977, reeditat 1997)
* The Structure of Singing (Schirmer Books/Macmillan, 1986)
* Training Tenor Voices (Schirmer Books/Macmillan, 1993)
* On the Art of Singing (Oxford University Press, 1996)
* Singing Schumann: An Interpretive Guide for Performers (Oxford University Press, 1999)
* Training Soprano Voices (Oxford University Press, 2000)
* Solutions for Singers: Tools for Performers and Teachers (Oxford University Press, 2004)
* Securing Baritone, Bass-Baritone, and Bass Voices (Oxford University Press, 2008)

## Enllaços externs

* A conversation with Richard Miller
* How Richard Miller changed the way we think about singing
* Profile: The Founder and Director Emeritus of the Otto B. Schoepfle Vocal Arts Center at Oberlin College
# Premi al millor autor viu de manga del Saló del Manga de Barcelona

El Premi al millor autor viu de manga del Saló del Manga de Barcelona fou un guardó anual concedit per Ficomic durant el Saló de Manga de Barcelona. Semblantment al Gran Premi del Saló del Còmic de Barcelona, també concedit per Ficomic, el premi era un reconeixement a la trajectòria professional d'un autor, en aquest cas concretament d'un mangaka. El premi també habia utilitzat la denominació Premi al millor autor viu de manga de qualsevol gènere i època i premi al millor autor de manga en actiu.
Sense dotació econòmica, el guardó es va entregar des de la primera edició dels premis concedits al Saló del Manga de Barcelona, instaurats al XIV Saló del Manga (2008). Era l'únic premi del conjunt del palmarès que no era escollit per votació popular sinó que era directament elegit per Ficomic, que sempre havia invitat el mangaka a fer acte de presència a la convenció otaku de Barcelona. El 2017 fou el darrer any que es va entregar.

## Palmarès

| Any | Autor |
| 2008 | Clamp |
| 2009 | Naoki Urasawa |
| 2010 | Eiichirō Oda |
| 2011 | Akira Toriyama |
| 2012 | Hiro Mashima |
| 2013 | Takehiko Inoue |
| 2014 | Takeshi Obata |
| 2015 | Inio Asano |
| 2016 | Junji Ito |
| 2017 | Hirohiko Araki |

## Referències

* ↑ «Premiats al Saló del Manga». Comicat [Barcelona], 04-11-2008 [Consulta: 8 gener 2023].
* ↑ «Guanyadors de la 2a edició dels Premis del Saló del Manga». Comicat [Barcelona], 01-11-2009 [Consulta: 8 gener 2023].
* ↑ «Premios del Salón del Manga de Barcelona». RTVE.es [Barcelona], 30 d’octubre 2010 [Consulta: 8 gener 2023].
* ↑ «Premios del XVII Salón del Manga de Barcelona». Zona Negativa [Barcelona], 31 d’octubre 2011 [Consulta: 8 gener 2023].
* ↑ «Premis del XVIII Saló del Manga». Comicat [Barcelona], 03-11-2012 [Consulta: 8 gener 2023].
* ↑ «El Salón del Manga premia a Takehiko Inoue como mejor autor en activo». Europa Press [Barcelona], 02-11-2013 [Consulta: 8 gener 2023].
* ↑ «Salón del Manga cierra una edición récord con 130.000 visitantes». Europa Press [Barcelona], 02-11-2014 [Consulta: 8 gener 2023].
* ↑ «Premios para dos ‘mangakas’ jóvenes». El País [Barcelona], 31 d’octubre 2015 [Consulta: 8 gener 2023].
* ↑ Berengueras «'Your lie in April', 'Orange' y 'Buenas noches, Punpun' ganan los premios del Salón del Manga». El Periódico de Catalunya [Barcelona], 30 d’octubre 2016 [Consulta: 8 gener 2023].
* ↑ RTVE.es «Nominados a los premios del XXIII Salón del Manga de Barcelona». RTVE.es [Barcelona], 27 d’octubre 2017 [Consulta: 8 gener 2023].
# Casa Potau

La Casa Potau és una obra de Tremp (Pallars Jussà) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

La Casa Potau és un edifici entre mitgeres, situat al centre del nucli urbà de Tremp. Consta de tres nivells d'alçada, planta baixa, pis i golfes, les quals destaquen per una galeria d'arquets de mig punt d'estil medievalitzant.
Al primer pis destaquen les finestres d'arcs rebaixats amb balcons individuals que combinen barrots simples i helicoidals.
De la façana posterior, que afronta a la Plaça Princesa Sofia, destaca la reixa metàl·lica d'influència modernista, suportada entre pilars coronats per esferes.

## Història

Segons fonts historiogràfiques locals, l'edifici que ens correspon va albergar l'antiga residència del marquès de Sentmenat.

## Referències

* 1 2 3 4 «Casa Potau». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 12 març 2019].
# Lliga mauritana de futbol

La lliga mauritana de futbol és la màxima competició futbolística de Mauritània. És organitzada per la Fédération de Foot-Ball de la Républic Islamique de Mauritanie. Fou creada l'any 1976.

## Principals estadis

| Ciutat | Estadi | Capacitat |
| Nouakchott | Estadi Olímpic de Nouakchott | 20.000 |
| Nouakchott | Estadi Cheikha Ould Boïdiya | 8.200 |
| Nouadhibou | Estadi Municipal de Nouadhibou | 10.000 |

## Historial

Font:
* 1974: desconegut
* 1975: desconegut
* 1976: ASC Garde Nationale (1)
* 1977: ASC Garde Nationale (2)
* 1978: ASC Garde Nationale (3)
* 1979: ASC Garde Nationale (4)
* 1980: no es disputà
* 1981: ASC Police (1)
* 1982: ASC Police (2)
* 1983: ASC Ksar (1)
* 1984: ASC Garde Nationale (5)
* 1985: ASC Ksar (2)
* 1986: ASC Police (3)
* 1987: ASC Police (4)
* 1988: ASC Police (5)
* 1989: no es disputà
* 1990: ASC Police (6)
* 1991: ASC Police (7)
* 1992: ASC Sonader Ksar (3)
* 1993: ASC Sonader Ksar (4)
* 1994: ASC Garde Nationale (6)
* 1995: ASC Sonalec (1)
* 1996: no es disputà
* 1997: no es disputà
* 1998: ASC Garde Nationale (7)
* 1999: SDPA Trarza (1)
* 2000: ASC Mauritel Mobile FC (1)
* 2001: FC Nouadhibou (1)
* 2002: FC Nouadhibou (2)
* 2003: ASC Nasr de Sebkha (1)
* 2004: ACS Ksar (5)
* 2005: ASC Nasr de Sebkha (2)
* 2006: ASC Mauritel Mobile FC (2)
* 2007: ASC Nasr de Sebkha (3)
* 2008: ASAC Concorde (1)
* 2009: ASC Snim (1)
* 2010: CF Cansado (2)
* 2010-11: FC Nouadhibou (3)
* 2011-12: FC Tevragh-Zeina (1)
* 2012-13: FC Nouadhibou (4)
* 2013-14: FC Nouadhibou (5)
* 2014-15: FC Tevragh-Zeina (2)
* 2015-16: FC Tevragh-Zeina (3)
* 2016-17: ASAC Concorde (2)
* 2017-18: FC Nouadhibou (6)
* 2018-19: FC Nouadhibou (7)
* 2019-20: FC Nouadhibou (8)
* 2020-21: FC Nouadhibou (9)
* 2021-22: FC Nouadhibou (10)
* 2022-23: FC Nouadhibou (11)

## Referències

* ↑ «Mauritania – List of Champions». RSSSF.

## Enllaços externs

* RSSSF
* Futbol de Mauritània Arxivat 2009-04-04 a Wayback Machine.
# E28

La ruta europea E28 és una carretera que forma part de la Xarxa de carreteres europees. Comença a Berlín (Alemanya) i finalitza a Minsk (Polònia) passant per Szczecin, Gdańsk, Kaliningrad i Vílnius. Té una longitud de 513 km. Té una orientació d'est a oest i passa per Alemanya, Polònia, Rússia, Lituània i Belarús.
# Safareigs i abeuradors de Sant Francesc

Safareigs i abeuradors de Sant Francesc és una obra de Cervera (Segarra) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

El conjunt arquitectònic format pels safareigs i els abeuradors de Sant Francesc es troba al sud del municipi, vora el convent de Sant Francesc, al camí dels Horts. Antigament l'indret comptava amb una única bassa rectangular de pedra picada amb rentadors de lloses de pedra. A redós seu grans blocs de pedra, que s'utilitzaven per deixar els coves, tanquen el recinte per tots els extrems menys el de llevant, on es troba l'abeurador. Aquest és de grans dimensions construït de pedra, a base de filades de lloses. En època recent els safareigs van ser coberts per una volta sostinguda per pilars de maons formant una galeria d'arcades.

## Història

Aquesta tipologia constructiva, de bassa amb abeurador, és força coneguda i avui en dia encara podem trobar bastants exemples del segle xix o principis del segle XX en poblacions properes. Entre els anys setanta i vuitanta del passat segle xx, una pala mecànica els va destruir parcialment i els va cobrir de terra i runes. Algunes de les lloses van ser trencades i altres espoliades. L'any 2019, després d'un projecte d'excavació i recuperació d'aquest element, el safareig s'ha restaurat, tot tornant al seu aspecte original.

## Referències

* 1 2 «Safareigs i abeuradors de Sant Francesc». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 31 maig 2021].
# Ramón Rodríguez Correa

Ramón Rodríguez Correa (l'Havana, 27 d'agost de 1835 - Madrid, 19 de maig de 1894) va ser un escriptor, periodista i polític espanyol.

## Biografia

Va néixer a l'Havana el 27 d'agost de 1835. En 1856 treballava al diari El Mediodía de Cadis. Aquell mateix any va arribar a Madrid. A la capital va ser redactor de La Crònica (1857), El Reino (1859), El Contemporáneo (1860-1863) i El Mosquito (1864), així com director de Las Noticias (1864-1866) i redactor de El Gobierno (1872). També va col·laborar en La Ilustración Española y Americana. Va ser un alt funcionari d'Hisenda i diputat a Corts en obtenir escó en les eleccions de 1864 pel districte d'Almadén, en les de 1876 i 1881, pel de Guadalajara i en les de 1886 i 1893, pel districte granadí de Guadix. Va ser amic molt proper del poeta Gustavo Adolfo Bécquer. Va morir a Madrid el 19 de maig de 1894.

## Referències

* 1 2 3 4 5 Ossorio y Bernard, 1903, p. 386.
* ↑ «Rodríguez Correa, Ramón. 24. Elecciones 22.11.1864». Buscador histórico de diputados 1810-1977. Congreso de los Diputados.
* ↑ «Rodríguez Correa, Ramón. 32. Elecciones 20.1.1876». Buscador histórico de diputados 1810-1977. Congreso de los Diputados.
* ↑ «Rodríguez Correa, Ramón. 34. Elecciones 21.8.1881». Buscador histórico de diputados 1810-1977. Congreso de los Diputados.
* ↑ «Rodríguez Correa, Ramón. 36. Elecciones 4.4.1886». Buscador histórico de diputados 1810-1977. Congreso de los Diputados.
* ↑ «Rodríguez Correa, Ramón. 38. Elecciones 5.3.1893». Buscador histórico de diputados 1810-1977. Congreso de los Diputados.
* ↑ Rubio Jiménez, 2011, p. 29.
* ↑ Pageard, 1994.
* ↑ «Ramón Rodríguez Correa». El Día, 19-05-1894, pàg. 1.
Aquest article és una obra derivada d' Ensayo de un catálogo de periodistas españoles del siglo XIX, una obra de Manuel Ossorio y Bernard publicada a Espanya en 1903, disponible sense restriccions conegudes de dret d'autor. Aquesta obra derivada es troba disponible sota les llicències GNU Free Documentation License i Creative Commons Atribución-CompartirIgual 3.0 Unported.

## Bibliografia

* Ossorio y Bernard, Manuel. «Rodríguez Correa (Ramón)». A: Ensayo de un catálogo de periodistas españoles del siglo XIX. Madrid: Imprenta y litografía de J. Palacios, 1903.
* Pageard, Robert «Ramón Rodríguez Correa (1835-1894). Amigo y activo admirador de Gustavo Adolfo Bécquer. (Boceto biobibliográfico)». El Gnomo, 3, 1994, pàg. 215-239.
* Rubio Jiménez, Jesús. La fama póstuma de Gustavo Adolfo y Valeriano Bécquer. Universidad de Zaragoza, 2011. ISBN 8415031661, 9788415031666.