OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Somaly Mam

Somaly Mam (Cambodja, 1970) és una activista cambodjana en favor dels drets humans.
Des de ben petita fou reclosa en un bordell a Cambodja: fou torturada i violada en diferents ocasions. El 1991 Pierre Legros aconseguí treure-la d'aquest món, i es traslladà fins a París. El 1995 retornà al seu país en una missió de Metges Sense Fronteres i als 30 anys va esdevenir portaveu de les dones i criatures maltractades i torturades al seu país, cosa que li ha valgut més d'una amenaça de mort.
El 1997, junt amb el seu marit Pierre Legros, van crear l'Agir pour les Femmes en Situation Précaire (AFESIP), una ONG que treballa a Cambodja, Tailàndia, Vietnam i Laos per reintegrar socialment víctimes d'abusos sexuals, dones i nenes majoritàriament.
El 1998 fou guardonada amb el Premi Príncep d'Astúries de Cooperació Internacional, juntament amb Fatiha Boudiaf, Rigoberta Menchú, Fatana Ishaq Gailani, Emma Bonino, Graça Machel i Olayinka Koso-Thomas pel seu treball, per separat, en defensa i dignificació de les dones.

## Enllaços externs

* (anglès) Pàgina Oficial de l'ONG AFESIP.
* (castellà) Fundació Príncep d'Astúries, Príncep d'Astúries de Cooperació Internacional 1998 Arxivat 2010-03-23 a Wayback Machine..
# Polinomi de Fekete

En matemàtiques, un polinomi de Fekete és un polinomi
    $f_{p}(t):=\sum _{a=0}^{p-1}\left({\frac {a}{p}}\right)t^{a}\,$
on $\left({\frac {\cdot }{p}}\right)\,$ és el símbol de Legendre per a un número enter p > 1.
Aquests polinomis van ser coneguts en estudis del segle xix sobre les funcions L de Dirichlet, i en realitat pel mateix Peter Gustav Lejeune Dirichlet. Han adquirit el nom de Michael Fekete, que va observar que l'absència de t zero reals del polinomi de Fekete amb 0 < t < 1 que implica una absència del mateix tipus per a la funció L.
    $L\left(s,{\dfrac {x}{p}}\right).\,$
Això té un interès potencial considerable en la teoria de nombres, en relació amb l'hipotètic zero de Siegel a prop de s = 1. Si bé els resultats numèrics per a casos reduïts van indicar que hi havia pocs zero reals, altres anàlisis revelen que aquest efecte pot ser un «nombre reduït».

## Referències

* Borwein, Peter. «5». A: Computational excursions in analysis and number theory (en anglès). Springer, 2002. ISBN 0-387-95444-9.

## Enllaços externs

* Conrey, Brian; Granville, Andrew; Poonen, Bjorn; Soundararaja, Kannan. «Zeros of Fekete polynomials» (en angles). (arXiv) e-print math.NT/9906214, 16-06-1999.
# Dufur

Dufur és una població dels Estats Units a l'estat d'Oregon. Segons el cens del 2000 tenia 588 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Dufur tenia 588 habitants, 244 habitatges, i 173 famílies. La densitat de població era de 391,4 habitants per km².
Dels 244 habitatges en un 32% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 57,8% hi vivien parelles casades, en un 8,2% dones solteres, i en un 28,7% no eren unitats familiars. En el 26,2% dels habitatges hi vivien persones soles l'11,9% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,41 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,89.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 26,5% tenia menys de 18 anys, un 4,4% entre 18 i 24, un 21,9% entre 25 i 44, un 28,4% de 45 a 60 i un 18,7% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 43 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 102,8 homes.
La renda mediana per habitatge era de 37.500$ i la renda mediana per família de 41.667$. Els homes tenien una renda mediana de 34.375$ mentre que les dones 19.792$. La renda per capita de la població era de 17.615$. Aproximadament el 5,2% de les famílies i el 8,3% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Dufur». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 10 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Dufur». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Velázquez (cràter)

Velázquez és un cràter d'impacte en el planeta Mercuri de 128 km de diàmetre. Porta el nom del pintor espanyol Diego Velázquez (1599-1660), i el seu nom va ser aprovat per la Unió Astronòmica Internacional el 1979.

## Referències

* ↑ «Velázquez». Gazetteer of Planetary Nomenclature. United States Geological Survey, 14-10-2016. [Consulta: 17 juny 2017].

## Vegeu també

* Llista de cràters de Mercuri
# Gymnocharacinus bergii

Gymnocharacinus bergii és una espècie de peix de la família dels caràcids i de l'ordre dels caraciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 7,5 cm de llargària total.

## Hàbitat

Viu en zones de clima subtropical entre 22 °C - 26 °C de temperatura.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: conca del riu Negro (sud de l'Argentina).

## Referències

* ↑ «Gymnocharacinus bergii». Catalogue of Life. (anglès) (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Ortubay, S. i V. Cussac 2000. Threatened fishes of the world: Gymnocharacinus bergi Steindachner, 1903 (Characidae). Env. Biol. Fish. 58:144.

## Bibliografia

* Axelrod, Herbert Richard (1996): Exotic Tropical Fishes. T.F.H. Publications. ISBN 0-87666-543-1.
* Baensch, H.A. i R. Riehl 1991. Aquarien atlas. Bd. 3. Melle: Mergus, Verlag für Natur- und Heimtierkunde, Alemanya. 1104 p.
* Centro Editor de América Latina 1988. Peces. Fauna Argentina. Centro Editor de América Latina S.A., Junin, Buenos Aires, Argentina, 102 p.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8. .
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Géry, J. 1977. Characoids of the world. T.F.H. Publications, Inc., Nova Jersey. 672 p.
* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The Diversity of Fishes. Blackwell Science, Malden, Massachusetts (Estats Units), 1997. ISBN 1405124946.
* Lima, F. C. T.; Malabarba, L. R.; Buckup, P. A.; Pezzi da Silva, J. F.; Vari, R. P.; Harold, A.; Benine, R.; Oyakawa, O. T.; Pavanelli, C. S.; Menezes, N. A.; Lucena, C. A. S.; Malabarba, M. C. S. L.; Lucena, Z. M. S.; Reis, R. E.; Langeani, F.; Cassati, L.; Bertaco, V. A. «Genera Incertae sedis in Characidae». A: Reis, R. E.; Kullander, S. O.; Ferraris Jr., C. J. Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America (en anglès). EDIPUCRS, 2003, p. 106–168. ISBN 9788574303611.
* López, H.L., R.C. Menni i A.M. Miguelarena 1987. Lista de los peces de agua dulce de la Argentina. Biología Acuática Núm. 12, 50 p. (Instituto de Limnología "Dr. Raul A. Ringuelet").
* Mills, D. i G. Vevers 1989. The Tetra encyclopedia of freshwater tropical aquarium fishes. Tetra Press, Nova Jersey. 208 p.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319. ISBN 0471250317.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158. ISBN 0356107159.
# Sent Roman (Alta Garona)

Sent Roma (francès Saint-Rome) és un municipi del departament francès de l'Alta Garona, a la regió d'Occitània.

## Referències

* ↑ Toponímia occitana
# Castell de Butrón

* Per a altres significats, vegeu «Butrón».
El castell de Butrón (en basc: Butroeo Butroeko gaztelua) és un edifici d'origen medieval situat en el terme municipal de Gatica, a la província de Biscaia, al País Basc. Està envoltat de poblacions que disten poc entre si, com Sopelana, Urdúliz, Plencia, Munguía, Maruri-Jatabe i Lauquíniz.
Els orígens de l'edifici es remunten a l'edat mitjana, quan existia en el lloc la casa torre del llinatge dels Butrón, si bé el seu aspecte actual respon a una remodelació molt profunda, efectuada al segle xix pel marquès de Cubas.
Prenent com a base els fonaments i part de les torres cilíndriques, es va erigir la resta segons el gust germànic, amb gran dosi de fantasia, lluny del prototip de castell propi de la regió. En certa manera, té paral·lelismes amb els castells bavaresos del segle xix. La construcció es va concebre més com a passatemps i atracció visual que per obtenir una casa habitable; de fet, és molt incòmode com a habitatge, ja que les torres no tenen massa espai útil i algunes estades es connecten entre si mitjançant passarel·les i escales a l'aire lliure.
Aquest singular i històric immoble té una superfície total superior als 2.400 metres quadrats i està situat en un parc amb més de 35.000 m². L'immoble disposa de planta baixa, cinc plantes, coberta i quatre torrasses, la més alta de les quals és coneguda com la torre de l'Homenatge, construïda al segle xix. Els murs del castell tenen un gruix de més de quatre metres.
En el seu interior es troben diversos salons, una zona de recepció de convidats, l'antiga capella, el saló de la xemeneia, un gran saló diàfan de 200 metres quadrats, el pati d'armes, el magatzem de queviures, un pou d'aigua natural, una biblioteca, dos banys i una masmorra. Les diferents dependències estan decorades de manera exquisida i contenen mobiliari, il·luminació, cuina, calefacció, celler i un aparcament exterior.
L'edifici s'envolta d'un exuberant parc, amb palmeres i espècies exòtiques. Tot el conjunt va ser adaptat per un temps com a establiment hostaler amb espectacles d'ambientació medieval. Posteriorment, va resultar embargat i tret a subhasta.

## Referències

* 1 2 3 Se inicia la subasta del Castillo de Butrón Arxivat 2015-09-23 a Wayback Machine., Deia, 23 de setembre de 2014.
# Polycelis tenuis

Polycelis tenuis és una espècie de triclàdide planàrid que habita a l'aigua dolça d'Europa.

## Descripció

L'aspecte extern de P. tenuis és molt similar al de P. nigra però es poden distingir si s'analitza la morfologia de l'aparell copulador. El penis de P. tenuis té forma de con i presenta nombroses espines petites. Pot presentar dos adenodàctils.

## Referències

* ↑ Raymond Ball, Ian; Reynoldson, B. Doris M. Kermack i R. S. K. Barnes. British Planarians. Platyhelminthes: Tricladida. Keys and notes for the identification of the species.-Synopses of the British Fauna (New Series) [Planàries britàniques. Platyhelminthes: Tricladida. Claus i notes per a la identificació de les espècies.-Sinopsi de la fauna britànica (Nova sèrie)] (en anglès). 19. Cambridge - London - New York: Cambridge University Press, 1981, p. 141. DOI 10.1002/iroh.19830680211.
# Duftita

La duftita és un mineral de plom, coure, arsènic, oxigen i hidrogen, que pertany al grup de l'adelita-descloizita. Químicament és una hidroxisal, un hidroxiarseniat de fórmula química PbCu(AsO₄)(OH), de color verd oliva, duresa 4,5 i una densitat de 6,4 g/cm³, cristal·litza en el sistema ortoròmbic.

## Etimologia

El seu nom fou posat en honor de G. Duft, gerent de la mina de Tsumeb, Namíbia, on fou descoberta per primer cop. Fou descoberta el 1904 a la mina Santa Rosa de Bolívia.

## Classificació

Segons la classificació de Nickel-Strunz, la duftita pertany a «08.BH: Fosfats, etc. amb anions addicionals, sense H₂O, amb cations de mida mitjana i gran, (OH, etc.):RO₄ = 1:1» juntament amb els següents minerals: thadeuita, durangita, isokita, lacroixita, maxwellita, panasqueiraita, tilasita, drugmanita, bjarebyita, cirrolita, kulanita, penikisita, perloffita, johntomaita, bertossaita, palermoita, carminita, sewardita, adelita, arsendescloizita, austinita, cobaltaustinita, conicalcita, gabrielsonita, nickelaustinita, tangeita, gottlobita, hermannroseita, čechita, descloizita, mottramita, pirobelonita, bayldonita, vesignieita, paganoita, jagowerita, carlgieseckeita-(Nd), attakolita i leningradita.

## Localització

A Catalunya la duftita ha estat descrita a la mina Les Ferreres (Camprodon) i a la mina Linda Mariquita (El Molar).

## Referències

* ↑ Riba, O.; Melgarejo, J.C.; Mata, J.M. Vocabulari de mineralogia. Segons les normes de la International Mineralogical Association. Amb equivalències angleses. Edicions Universitat Barcelona, 2000. ISBN 9788493100100 [Consulta: 3 abril 2012].
* ↑ Anthony, J.W.; Bideaux, R.A.; Bladh, K.W. [et al.].. «Duftite». A: Handbook of Mineralogy (pdf). Chantilly, EUA: Mineralogical Society of America, 2005 [Consulta: 2 abril 2012].
* ↑ «Mineral Location Search». [Consulta: 21 juny 2017].
# Velòdrom Francesc Alomar

El Velòdrom Francesc Alomar és una instal·lació dedicada al ciclisme en pista a l'aire lliure de Sineu (Mallorca, Illes Balears, Espanya), construïda l'any 1952. És coneguda també com a Voltadora de Sineu o de Son Magí.
El Francesc Alomar és tècnicament una voltadora, és a dir, un tipus de pista ciclista més senzill en què el peralt de les corbes no superen els 20 o 25 graus d'inclinació (els velòdroms convencionals poden arribar als 40-45 graus) i que permet el seu ús per a bicicletes de carretera (amb frens, canvi de marxa, etc.) a més de les de competició.

## Història

Va ser construït en els terrenys agrícoles de Son Magí als afores de la població, d'aquí el seu nom popular. Les primeres proves es varen celebrar el 6 de juliol de 1952, en commemoració del primer aniversari de la fundació del Club Ciclista Sineu, impulsor de la instal·lació. La pista acolliria proves amb regularitat fins 1960, en què va cessar la seva activitat.
A principis dels anys 70 va passar a ser administrat pel Club Ciclista Sineuer i la Federació Balear de Ciclisme va abordar la seva reforma. Va ser reinaugurat oficialment el 15 d'agost del 1972 amb la disputa de dos campionats de Balears de velocitat i persecució per equips. Llavors la pista va viure una etapa tan esplendorosa com breu, ja que es varen celebrar dos campionats d'Espanya entre 1972 i 1973, però després d'aquestes proves va tornar a caure en desús.
A partir de 1995 va tornar a acollir proves amb regularitat en totes les categories i es va mantenir actiu fins a l'actualitat. El 2015 el consistori municipal va decidir rebatejar la pista amb el nom del famós ciclista local Francesc Alomar Florit amb motiu del 60è aniversari de la seva tràgica mort.

## Esdeveniments
### Competicions estatals

* Campionat d'Espanya de persecució per equips: 1972.
* Campionat d'Espanya de fons (aficionats): 1973.

### Competicions regionals

* Campionat de Balears de velocitat (aficionats): 1972.
* Campionat de Balears de persecució per equips: 1972.

## Referències

* 1 2 3 4 Flaquer Palmer i Vidal Perelló, 2005.
* ↑ «Inauguración del nuevo velódromo Francisco Alomar, de Palma». Mundo Deportivo, 16-08-1972.
* ↑ «La voltadora de Sineu rebrà el nom de Francesc Alomar en el 60è aniversari de la seva mort». Deporte Balear, 24-07-2015.

## Bibliografia

* Flaquer Palmer, Mateu; Vidal Perelló, Miquel. Ciclistas de Mallorca. Palma: Última Hora, 2005.
# Mare de Déu de la Llet (Sant Ponç)

La Mare de Déu de la Llet és una talla de fusta trobada al monestir de Sant Ponç de Corbera, datada al segle xiii. Actualment descansa a una vitrina de l'església de Santa Maria de Corbera de Llobregat. La talla representa la Mare de Déu a punt d'alletar el Nen Jesús. És una talla d'estil romànic, en la línia d'altres talles contemporànies similars trobades a Catalunya. La talla va desaparèixer durant la Guerra Civil i va ser recuperada el 1951 del Museu del Seminari Conciliar de Barcelona. El 1952 va ser restaurada al servei de Restauració del Museu d'Art de Catalunya. Tot i que l'original està a la parròquia de Santa Maria de Corbera, al monestir de Sant Ponç s'hi exhibeix una còpia de la talla de molta qualitat, que descansa sobre una de les fornícules de l'absis central al costat sud.
És una talla de la Mare de Déu a punt d'alletar al nen Jesús (alma mater), que està assegut sobre el seu genoll esquerre, d'uns 73 cm d'alçada i que descansa sobre una ampla base. Està asseguda a un setial, sense respatller ni braços, i està representada d'una forma frontal, amb un rostre inexpressiu. La cara és llarga, quasi rectangular, amb un front ample i els pòmuls marcats, una imatge arquetípica del romànic. El fill, amb el cap aixecat en vers la mare, és de formes molt rodones i una expressió més suau que la mare. La talla és d'estil romànic tot i que ja hi ha alguns motius que fan pensar en el nou estil gòtic que ja sorgia a l'època, com el plegat de les faldilles o la toca que cau a banda i banda del rostre. Aquests detalls amb un punt de realisme poden fer-nos pensar en una talla en època de transició cap al realisme gòtic, tot i que el substrat simbòlic, típic del romànic és el dominant, és a dir, que destaca més el simbolisme de la imatge que el seu realisme típica del romànic.

## Bibliografia

* Codina, J.; Fernàndez, J.; Riera, J.M.; Martínez, A.; Berdejo, Ll.;' (1991) Estudis d'Història de Corbera de Llobregat; Barcelona: Publicacions de l'Abadia de Montserrat
# Electronic Data Systems

Electronic Data Systems (EDS) (NYSE: EDS, LSE: EDC) va ser una empresa nord-americana de consultoria de tecnologies de la informació, fundada el 1962 per Ross Perot. Amb seu central a Plano, Texas, la companyia va ser adquirida per General Motors el 1984, i el 1996 es va convertir novament en una empresa independent. El 2004, donava feina a 117.000 persones en 60 països, i va reportar guanys per 20.700 milions de dòlars. EDS va ser una de les més grans empreses de serveis, segons la llista Fortune 500.
Durant el 2004, el 56 % dels guanys van venir d'Amèrica; el 27 % d'Europa, Orient Mitjà, i Àfrica; el 5 % d'Àsia del Pacífic; el 4 % d' A.T. Kearey (subsidiària); i el 8 % d'" altres", com canvi de moneda, venda d'actius, etc. Els guanys per Serveis van ser: Infraestructura 52 %, Aplicacions 24 %, Business process outosurcing (BPO) 12 %, A.T. Kearney 4 %, i altres 8 %.
Un fet significatiu de la seva història és que just abans del derrocament del Xa a l'Iran de 1979, EDS estava desenvolupant un sistema de Seguretat Social al país. Dos dels seus empleats van ser detinguts sense acusacions concretes i Ross Perot, president de l'empresa en aquest moment, va organitzar un rescat clandestí. Aquests fets van ser narrats per l'escriptor Ken Follett, en el seu llibre Les ales de l'àguila.
Els principals clients d'EDS a nivell mundial inclouen al Grup BIMBO, General Motors, KarstadtQuelle, Kraft, la Marina dels Estats Units i el Ministeri de Defensa del Regne Unit.
EDS es va establir a Espanya el 1980 i dona feina a unes 3.000 persones. Compta amb oficines a Sant Cugat del Vallès i Saragossa. Els principals clients d'EDS a Barcelona i Saragossa són La Caixa i Opel respectivament.
El 13 de maig de 2008 Hewlett-Packard va adquirir EDS per 13.900 milions de dòlars (8.982 milions d'euros).

## Referències

* ↑ «History: From EDS' first IT contract in 1962».
* ↑ «Preview of Making IT work : a history of the computer services industry [WorldCat.org]». [Consulta: 5 gener 2020].
* ↑ «Operation HOTFOOT». Arxivat de l'original el 2007-02-20.
* ↑ «DXC Technology: Global IT Services and Solutions Leader» (en anglès). [Consulta: 5 gener 2020].
* ↑ «HP News - HP to Acquire EDS for $13.9 Billion». [Consulta: 5 gener 2020].
# Castrocalbón

Castrocalbón és un municipi de la província de Lleó, a la comunitat autònoma de Castella i Lleó. Inclou les pedanies de Calzada de la Valdería, San Félix de la Valdería i Felechares de la Valdería.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1991 | 1996 | 2001 | 2004 |
| 1495 | 1449 | 1363 | 1254 |

## Referències

* ↑ «Provincia de León (España): Municipios & Localidades» (en castellà), 22-01-2021. [Consulta: 2 març 2021].
# Domagnano

Domagnano és un municipi de la República de San Marino amb 2.865 habitants (any 2006) i una àrea de 6,62 km². Fa frontera amb els municipis sanmarinesos de Faetano, Borgo Maggiore i Serravalle, i amb el municipi italià de Coriano.
Domagnano, prèviamente conegut com a Montelupo ("muntanya dels llops"), ja va ésser colonitzat en temps dels romans, però no és esmentat en documents fins a l'any 1300.

## Enllaços externs

* Informació turística d'aquest municipi sanmarinès. Arxivat 2007-09-28 a Wayback Machine. (italià)
# Eleccions municipals de 2003 a Cabra del Camp

Les eleccions municipals de 2003 a Cabra del Camp van ser unes eleccions locals que es van celebrar el diumenge 25 de maig de 2003 a Cabra del Camp, a l'Alt Camp, com a part de les eleccions municipals espanyoles. Es van triar els 7 regidors de l'Ajuntament de Cabra del Camp.

## Sistema electoral

Les eleccions als ajuntaments de l'Estat espanyol estan fixades per celebrar-se el quart diumenge de maig cada quatre anys. El sistema electoral fa servir la regla D'Hondt amb representació proporcional, llistes tancades i una barrera electoral del 5% dels vots vàlids, que inclou els vots en blanc. La votació per a l'assemblea local es basa en el sufragi universal.
En les eleccions municipals, la circumscripció electoral és el municipi i el nombre d'escons (o sigui, regidors) a triar del municipi es determina en funció del nombre d'habitants censats en aquest municipi. En el cas de Cabra del Camp, en tenir 594 persones censades, l'hi correspon 7 regidors.

## Candidatures

El 29 d'abril del mateix any, la Junta Electoral de Zona de Valls va proclamar tres candidatures del municipi de Cabra del Camp en el Butlletí Oficial de la Província de Tarragona.
* Independents per Cabra (IC-AM)
* Convergència i Unió (CiU)
* PSC-Progrés Municipal (PSC-PM)

## Jornada electoral
### Constitució de les meses

En aquell moment, Cabra del Camp tenia una població de 668 habitants, dels quals 594 persones van ser cridades a votar a l'única mesa que es va constituir al municipi.

### Participació

La participació en aquestes eleccions va ser de 77,9%, el qual cosa implica que un total de 463 ciutadans del municipi van decidir exercir el seu dret a vot. Comparant aquesta participació amb la mitjana catalana, Cabra del Camp va registrar una xifra molt més alta, situant-se en 16,5 punts percentuals per sobre.
A continuació, es presenta una taula amb els percentatges de participació registrats a diferents hores del dia de les eleccions:
| Hores | Cabra del Camp |
| Participació (14h) | 46,3% ( 17,4%) |
| Participació (18h) | 68,0% ( 19,1%) |
| Participació (20h) | 77,9% ( 29,1%) |

## Referències

* 1 2 «Llei orgànica 5/1985, de 19 de juny, del règim electoral general». Portal Jurídic de Catalunya. [Consulta: 31 maig 2023].
* ↑ «Infoelectoral | Resultados electorales» (en castellà). Ministerio de Interior | Gobierno de España. [Consulta: 31 maig 2023].
* ↑ «Elecciones. Elecciones Locales. 25 de mayo de 2003.» (en castellà). Junta Electoral Central. [Consulta: 17 juny 2023].
* 1 2 «Resultats electorals». Generalitat de Catalunya. Arxivat de l'original el 2022-10-10. [Consulta: 4 juny 2023].