# Tifaldó cerví

El tifaldó cerví (Elaphomyces granulatus), també conegut per cerví i tòfona de cérvol granelluda, és el representant més conegut del grup dels tifaldons cervins, un tipus de tòfona d'interior pulverulent. És una espècie que desprèn una olor suau que detecten primordialment els cèrvids que les desenterren i consumeixen

## Notes nomenclaturals

Va ser descrita per EM Fries (Syst. mycol. (Lundae) 3(1): 58, 1829)

## Descripció

Bolets grans, de fins a 5 cm de diàmetre; de globosos a subglobosos; ferms; de superfície groga a bru groguenca de jove, de bru ocràcia a bru grisenca en madurar, fins al bru ocraci o bru grisenc, sovint coberta per una capa de restes miceliars densa però fàcilment separable.
Peridi força gruixut; uniforme; exteriorment amb verrugues denses i més aviat menudes; en secció es diferencia una capa externa fina, groguenca, més tard lleonada, i una capa interna, carnosa, de 1-3 mm de gruix, de color blanquinós a groc palla pàl·lid sense reticulacions ni nervadures, amb una línia ocre a la frontera amb la gleva interna.
Gleba de jove de blanca a blanquinosa o gris-rosada, més tard bru negre amb una corona beix-ocre cap al peridi, en madurar es converteix en una pols negrosa

## Distribució i hàbitat

Comú; en grups de nombrosos exemplars; tot l'any; en sòls silicis, sembla preferir-los sorrencs; des de l'estatge subalpí a la muntanya mitjana; en boscos de coníferes, vora pins i avets, també en els de planifolis, vora faig, roures, castanyer i avellaner

## Comentaris

S'acostuma a confondre amb el tifaldó cerví porpra (Elaphomyces asperulus). Ambdós tenen la superfície del peridi de brunenca a bruna, però difereixen en secció. Mentre el cerví en secció té el peridi de color blanc, el cerví porpra el té de tons porpres, de blau a vermell vinós.

## Comestibilitat

Sense interès culinari. Són fongs que acumulen arsènic

## Referències

* 1 2 Gràcia, Enric. La Clau dels Bolets: Identifica'ls de la mà d'Enric Gràcia, Vol. I, p:137. El Papiol: efadós, 2021. ISBN 978-84-18243-12-7.
* 1 2 3 4 Vidal, Josep Maria; Ballesteros, Enric. Bolets dels Països Catalans i els seus noms populars. Figueres: Brau Edicions, 2013. ISBN 9788496905986.
* 1 2 3 4 Paz, A.; Bellanger, J.-M.; Lavoise, C.; Molia, A.; Ławrynowicz, M. «The genus Elaphomyces (Ascomycota, Eurotiales): a ribosomal DNA-based phylogeny and revised systematics of European 'deer truffles'». Persoonia - Molecular Phylogeny and Evolution of Fungi, 38, 1, 30-06-2017, pàg. 197–239. DOI: 10.3767/003158517X697309. PMC: PMC5645184. PMID: 29151633.
* ↑ «Systema mycologicum», 1829.
* 1 2 Laessøe, Thomas; Petersen, Jens H. Fungi of temperate Europe. Princeton Oxford: Princeton University Press, 2019. ISBN 978-0-691-18037-3.
* ↑ Llistosella, Jaume. «Mòdul Fongs. Banc de Dades de Biodiversitat de Catalunya. Generalitat de Catalunya i Universitat de Barcelona.», 2013.
* ↑ Ławrynowicz, Maria «Chorology of the European hypogeous Ascomycetes. I. Elaphomycetales.». Acta Mycologica, 25, 1989, pàg. 3–41..
* ↑ Braeuer, Simone; Borovička, Jan; Goessler, Walter «A unique arsenic speciation profile in Elaphomyces spp. (“deer truffles”)—trimethylarsine oxide and methylarsonous acid as significant arsenic compounds» (en anglès). Analytical and Bioanalytical Chemistry, 410, 9, 01-03-2018, pàg. 2283–2290. DOI: 10.1007/s00216-018-0903-3. ISSN: 1618-2642. PMC: PMC5849658. PMID: 29430602.