OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Priest of Love

Priest of Love és una pel·lícula biogràfica britànica sobre D. H. Lawrence i la seva dona Frieda (nascuda Von Richthofen). Va ser produïda i dirigida per Christopher Miles i coproduït per Andrew Donally. El guió era d'Alan Plater de la biografia A Priest of Love de Harry T. Moore. La banda sonora era de Francis James Brown i Stanley Joseph Seeger, acreditats conjuntament com "Joseph James", i la fotografia era de Ted Moore.
La pel·lícula es va estrenar per primera vegada per Filmways a Nova York l'11 d'octubre de 1981 i després per Enterprise Pictures Ltd a Londres amb una estrena reial el 18 de febrer de 1982.

## Repartiment

* Ian McKellen - D.H. Lawrence
* Janet Suzman - Frieda Lawrence
* Penelope Keith - Dorothy Brett
* Ava Gardner - Mabel Dodge Luhan
* Jorge Rivero - Tony Luhan
* John Gielgud - Herbert G. Muskett
* Maurizio Merli - Angelo Ravagli
* James Faulkner - Aldous Huxley
* Mike Gwilym - John Middleton Murry
* Massimo Ranieri - Piero Pini
* Sarah Brackett - Achsah Barlow Brewster
* Elio Pandolfi - Giuseppe Orioli
* Adrienne Burgess - Katherine Mansfield
* Mellan Mitchell - Aga Khan
* Jane Booker - Filla de Frieda Barbara Weekley Barr
* Julian Fellowes - Promès de Barbara Weekley Barr

## Reedició de 1985

Posteriorment, la pel·lícula va ser retallada el 1985 pel director, per al centenari del naixement de D. H. Lawrence, i va ser reestrenada als cinemes per Enterprise Pictures amb un major èxit comercial i de crítica.
Aquesta Centenary Version de 1985 es va remasteritzar el 2011 per a una nova versió de DVD als Estats Units (Kino International - DVD i Blu-ray estàndard) i al Regne Unit (Odeon Entertainment - DVD estàndard - 2012). Els extres d'ambdós DVD inclouen entrevistes amb Ian McKellen i Christopher Miles, i Penelope Keith narra ‘La manera com ho vam aconseguir junts' en la realització de la pel·lícula.

## Bibliografia

* Canby, Vincent «Priest of Love (1981) -Journeys of D. H. Lawrence». The New York Times, 11-10-1981. Unenthusiastic review of the initial release.
* DVD Talk
* Twitch Film Arxivat 2016-03-04 a Wayback Machine.

## Referències

* ↑ Pseudònim de Francis James Brown i Stanley Joseph Seeger.
* ↑ Daily News NYC (8.7.1981)
* ↑ The Times (19.2.82)
* ↑ «Priest of Love» (en anglès), 01-01-1981.
* ↑ Ebert, Roger. «Priest of Love movie review & film summary (1981)» (en anglès), 10-11-1981.

## Enllaços externs

* Christopher Miles Arxivat 2013-03-06 a Wayback Machine.
# Alemanys de Jutlàndia Meridional

Els alemanys de Jutlàndia Meridional (o Slesvig Septentrional) són una minoria lingüística de parla alemanya a Dinamarca. Són la minoria nacional autòctona més important de la Dinamarca continental (o sigui, sense comptar Groenlàndia i les Illes Fèroe).

## Situació

Viuen al Comtat de Jutlàndia Meridional (en alemany, Nordschleswig). Són entre 15.000 i 20.000 individus, dels quals només el 20% empra l'alemany en les relacions quotidianes, concentrats als municipis de Tinglev (Tingleff), Aabenraa (Apenrade), on editen el diari Der Nordschleswiger, i Haderslev (Hadersleben).

## Estatut legal

La llengua rep cert suport dels 16 regidors que tenen a 9 consells municipals, però no hi ha reconeixement oficial, ja que el danès és l'única llengua oficial. Tot i així, els 8.000 que es declaren encara germanòfons tenen protecció especial mercè el Bonn-Kopenhagener Erklärungen (Acord germanodanès) del 1955.

## Organitzacions i partits

Són representats pel Bund Deutscher Nordschleswiger (Lliga dels Alemanys de Slesvig Nord, BDN) associació cultural dels alemanys de Jutlàndia Meridional amb la finalitat de fomentar l'ús i l'ensenyament de la llengua alemanya. Té 4.100 membres i el seu partit polític, l'Slesvigsk Parti (Schleswigsche Partei) té alguna presència institucional. És membre de la Unió Federalista de les Comunitats Ètniques Europees (UFCEE).(BDN, 4.100 membres) i el seu partit polític, el Slesvigsk Parti (Schleswigsche Partei) i la Deutscher Schul- und Sprachverein für Nordschleswig (Associació per a la llengua i escola alemanyes a Slesvig Nord), que manté 24 llars d'infants (600 alumnes), 18 escoles maternals (1.200 alumnes) i un Deutsches Gymnasium a Abenra amb l'ensenyament en alemany. Endemés, l'alemany és la segona llengua d'ensenyament a les escoles públiques daneses.
El diari Der Nordschleswiger, gairebé tot ell en alemany, edita 4.000 exemplars. i l'associació Heimatkundliche Arbeitsgemeinschaft für Nordschleswig treu l'almanac anyal Deutscher Kalender für Nordschleswig. No hi ha programes de ràdio i televisió locals, però reben perfectament els que s'emeten des d'Alemanya. També se celebra un festival de caràcter folklòric, Knivsbergfest.

## Referències

* ↑ Informació sobre aquesta bandera a la pàgina Flags of the World

## Enllaços externs

* Informe de l'UOC sobre la situació dels alemanys de Dinamarca.
* Pàgina de la BDN Arxivat 2006-04-30 a Wayback Machine. (alemany)
* Pàgina del Schleswigsche Partei Arxivat 2006-04-27 a Wayback Machine. (alemany)
* Pàgina oficial (en alemany)
# Teresa de Giuli Borsi

Teresa De Giuli Borsi, nascuda Maria Teresa Pippeo, (26 d'octubre de 1817 - 18 de novembre de 1877) fou una cantant d'òpera italiana que va sobresortir com a soprano dramàtica al repertori de mitjan segle xix. Era considerada un intèrpret distingida, especialment de les heroïnes de Verdi, i creà el personatge de Lidia a La battaglia di Legnano, que Verdi escrigué expressament per a ella.
La seva filla Giuseppina Borsi de Giuli fou una distingida mezzosoprano que actuà al Liceu de Barcelona.

## Referències

* ↑ Resigno, Eduoardo (2012). "De Giuli Borsi, Teresa", Vivaverdi: dalla A alla Z Giuseppe Verdi e la sua opera, p. xlix. BUR Rizzoli.ISBN 8858639022 (italià)
* ↑ Riggs, Geoffrey S. (2003). The Assoluta Voice in Opera, 1797-1847, pp. 6-10 i 177. McFarland. ISBN 0786414014
# Cal Tòfol

«Cal Tòfol» té aquests significats:
* Cal Tòfol (Argençola), masia a Argençola, comarca de l'Anoia
* Cal Tòfol (Olius), masia a Olius, comarca del Solsonès
# Alenc

Alenc (en francès Allenc) és un municipi del departament francès del Losera a la regió d'Occitània.

## Referències

* ↑ Topònims occitans de la Losera
# Barilius ornatus

Barilius ornatus és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids que es troba al riu Mekong.

## Referències

* ↑ FishBase (anglès)
* ↑ Doi, A., 1997. A review of taxonomic studies of cypriniform fishes in Southeast Asia. Jap. J. Ichthyol. 44(1):1-33.
* ↑ Vidthayanon, C., J. Karnasuta i J. Nabhitabhata, 1997. Diversity of freshwater fishes in Thailand. Office of Environmental Policy and Planning, Bangkok, Tailàndia. 102 p.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Sedum brevifolium

Sedum brevifolium, és una espècie de planta crassulàcia.

## Característiques

Planta herbàcia vivaç i suculenta, verdosa, vermellenca o rosada, densament cespitosa. Flors situades al final de les tiges; 5 sèpals ovats de fins a 1,5 mm de longitud; 5 pètals lliures de 3-5 mm, de color blanc o un poc rosat; 10-12 estams. Fruit per diversos fol·licles glabres de 2-3,5 mm de longitud. Floreix a la primavera i estiu.

## Hàbitat

Freqüent en prats de cims, tarteres, fisures de roques.

## Distribució

Planta nativa del nord d'Àfrica : Marroc, del sud d'Europa: França, inclosa Còrsega; Itàlia, inclosa Sardenya; Península Ibèrica (inclosa Andorra).

## Taxonomia

Sedum brevifolium va ser descrita per Augustin Pyrame de Candolle i publicada a Mémoires de la Société d'agriculture du départment de la Seine 2: 79 1808.

### Etimologia

brevifolium: epítet específic llatí que significa "amb fulles petites".

### Sinònoms

* Oreosedum brevifolium (DC.) Grulich
* Sedum sphaericum Lapeyr.
* Sedum brevifolium var. cineritium Merino
* Sedum cineritium (Merino) Merino
* Sedum dasyphyllum subsp. brevifolium (DC.)Rouy i E.G.Camus in Rouy & Foucaud

## Referències

* ↑ Luceño Garcés, M. Flores de Gredos. Ávila:Caja de Ávila, 1998. ISBN 84-930203-0-3.
* ↑ «Sedum brevifolium». GRIN, USDA. Arxivat de l'original el 2014-03-14. [Consulta: 10 novembre 2014].
* ↑ Sedum brevifolium en The Euro+Medit Plantbase
* ↑ «Sedum brevifolium». Tropicos.org. Missouri Botanical Garden. [Consulta: 22 febrer 2013].
* ↑ En Epítetos Botánicos
* ↑ Sedum brevifolium en Anthos-Sistema de información sobre las plantas de España, RJB/CSIC, Madrid (requiere búsqueda)
* ↑ Sedum brevifolium en Plant List consultado el 28 de mayo de 2011

## Bibliografia

* Clausen, R. T. 1975. Sedum of North America North of the Mexican plateau. p.. 1–742.
* CONABIO. 2009. Catálogo taxonómico de especies de México. 1. In Capital Nat. México. CONABIO, Mexico City.
# Cal Rei (Maçanet de Cabrenys)

Cal Rei és una construcció de planta en forma d'U amb planta baixa i dos pisos del municipi de Maçanet de Cabrenys (Alt Empordà) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Els murs presenten carreus de gran mida i ben tallades a una part de la planta baixa, mentre que en la resta s'ha aplicat un arrebossat o pedra debastada. Totes les obertures tenen els brancals i les llindes realitzats amb pedres ben escairades. Aquestes, a més, experimenten una disminució a mesura que pugem de planta, de forma que les del segon pis són les de menor perímetre. El ràfec apareix decorat amb un motiu geomètric semblant a les dents de serra.
El caràcter noble d'aquest casal resta reforçat per la presència de mènsules a la línia d'impostes del primer pis. Fins i tot a dues d'elles, les que corresponen a la primera obertura del carrer Sant Sebastià, hi ha esculpides dues figures humanes molt tosques que els seus trets anatòmics han estat tractats de forma barroera i inhàbil -probablement ambdues peces són aprofitades d'alguna construcció anterior, i caldria adscriure-les a un escultor romànic. Com a element remarcable també s'ha d'esmentar la gran llinda que hi ha a la portada d'entrada, omplerta totalment pel text d'una inscripció llatina.

## Història

la inscripció de la llinda ens serveix per a datar la construcció del casal l'any 1682. El text transcriu el testament del primer propietari de l'habitatge, i expressa la voluntat del difunt que el casal passi a mans dels seu fill gran.

## Referències

* 1 2 3 «Cal Rei». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 25 agost 2014].
# Publi Corneli Escipió Àsina

Publi Corneli Escipió Àsina (en llatí: Publius Cornelius Scipio Asina) va ser un magistrat romà. Era fill de Gneu Corneli Escipió Àsina, cònsol el 260 aC i el 254 aC, i formava part de la gens Cornèlia, i de la família dels Escipions, d'origen patrici.
Va ser elegit cònsol l'any 221 aC amb Marc Minuci Rufus, i va fer la guerra amb el seu col·lega contra els istris, que es dedicaven a les pirateries atacant els romans. Els va derrotar completament, per la qual cosa va obtenir els honors del triomf. L'any 217 aC va ser nomenat interrex per celebrar comicis. Apareix esmentat el 211 aC, quan va recomanar al senat (mostrant molt poc l'esperit d'un Escipió) que cridés a tots els generals i exèrcits d'Itàlia a Roma per a la defensa de la capital contra Hanníbal, però no es va seguir el seu consell.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Volum III. Londres: John Murray, 1876, p. 741.
# Albert Rust

Albert Rust (10 d'octubre de 1953) és un exfutbolista francès i entrenador. Va formar part de l'equip francès a la Copa del Món de 1986.

## Referències

* ↑ «France – Trainers of First and Second Division Clubs». RSSSF. Arxivat de l'original el 30 abril 2008. [Consulta: 17 abril 2008].
* ↑ Albert Rust, nouvel entraineur des gardiens a asse.fr
* ↑ French Football Federation Profile Arxivat 2006-11-27 a Wayback Machine. (francès)
# Cal Blay

Cal Blay o Casa Ferrer és un edifici modernista al municipi d'Igualada (Anoia) protegit com a bé cultural d'interès local.
Aquest edifici reflexa en la façana els dos corrents del modernisme: el neogòtic i el decorativista. Fou construït amb materials pobres, però amb tot, cal remarcar els ferros forjats del primer pis, així com l'arc i la columna de la planta baixa. El propietari promotor de l'obra fou Josep Ferrer i Llopart.
En la façana d'aquest edifici trobem l'ornamentació floral col·locada en forma de garlanda sobre les obertures. La importància d'aquesta façana radica en els seus acabaments (actualment desapareguts) així com en l'arc rampant amb una obertura lateral que trobem a la planta baixa. A. Cirici Pellicer comenta la forta influència que en aquest cas exercí Josep Puig i Cadafalch. Destaca la barana de forja dels balcons i una petita tribuna a la segona planta.

## Referències

* 1 2 3 «Cal Blay». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 9 octubre 2014].
# Barberino Tavarnelle

Barberino Tavarnelle és un comune (municipi) de la ciutat metropolitana de Florència, a la regió italiana de la Toscana, situat uns 30 km al sud de Florència. És el resultat de la fusió dels municipis de Tavarnelle Val di Pesa (l'actual capital municipal) i Barberino Val d'Elsa amb data 1 de gener del 2019, formant el nou municipi de Barberino Tavarnelle.
Comprèn un conjunt de localitats rurals ubicades uns 20 km al sud de la ciutat de Florència, al voltant de la carretera que porta de Florència a Siena.

## Referències

* ↑ «Legge Regionale 26 novembre 2018 n.63, B.U.R. Toscana». Consiglio.regione.toscana.it. [Consulta: 31 dicembre 2018].
* ↑ Mapa de Barberino Tavarnelle

## Enllaços externs

* Barberino Tavarnelle - Lloc web oficial (italià)
# Segle LI aC

El segle LI aC comprèn els anys inclosos entre el 5100 aC i el 5001 aC.

## Períodes

* Atlàntic:
** AT1 (6050–5050 aC). Òptim climàtic.
** AT2 (5050–4550 aC). Període més calent.
* El subpluvial del neolític (7500–3900 aC i, en menor mesura, fins al 3500 aC) porta un clima humit al nord d'Àfrica i fa reverdir el Sàhara.
* Final del neolític inferior a l'Europa Central.

## Demografia

* Població mundial estimada en 5–20 milions de persones cap a finals de segle.

## Invents i descobriments

* C. 5100 aC: conreu del blat de moro, la mongeta, l'alvocat i la carbassa a Centreamèrica.
* C. 5000 aC: conreu de l'arròs a la costa oriental de la Xina.

## Referències

* ↑ Ralph Thomlinson, 1975, Demographic Problems: Controversy over population control, 2a edició., Dickenson Publishing Company, Ecino (Califòrnia), ISBN 0-8221-0166-1
# Cal Rei (Santa Eugènia de Berga)

Cal Rei és un edifici del municipi de Santa Eugènia de Berga (Osona) que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És una petita masia en la qual s'hi endevinen tres etapes constructives. La primera, de planta rectangular, d'un sol tram, està construïda amb una base de pedra i alçat de tàpia, aquí hi devia haver la llinda primitiva datada el 1833 que ara es troba a la façana actual. Seguint la mateixa orientació a migdia, i per la part nord, hi ha un tram adossat de pedra i amb la mateixa coberta. A la part de migdia s'hi adossa un altre cos que data de principis de segle, correspon a la façana actual amb un portal rectangular i dues finestres, al primer pis hi ha tres arcades i dues finestres. A llevant s'hi adossa un cos de construcció més recent. A ponent s'observen les tres fases constructives fetes amb diferent aparell.

## Història

Està situada a la part esquerra del camí ral de Puiglagulla. Fou masoveria de Fontanelles i amb aquest nom la trobem registrada en un llistat de masies modernes del segle xviii de la parròquia de Santa Eugènia de Berga.
En el nomenclàtor de la província de Barcelona de l'any 1860 la trobem registrada com a "masia casa de labranza".

## Referències

* 1 2 3 «Cal Rei». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 10 juliol 2015].
# Soacha

Soacha és el segon municipi més poblat del departament de Cundinamarca a Colòmbia. La seva àrea és de 184 km² i la seva població és de 533 718 (2017). La seva àrea urbana està conurbada amb la del Districte capital de Bogotà.
Soacha està situat en un territori que ancestralment pertanyia al poble indígena muisca i hereta el seu nom d'aquesta comunitat. La paraula «Soacha» és un topònim de l'idioma muisca que es divideix en dues paraules: «Sua», que vol dir sol i «cha», que significa home. Els muiscas van ser part del cacicazgo de Bacatá, sota el comandament del Zipa. Era una comunitat que practicava labors agropecuàries, mineres i d'orfebreria.
Soscha limita al nord amb Bojacá i Mosquera; al sud amb Sibaté i Pasca; a l'est amb Bogotà (localitats de Bosa i Ciutat Bolívar); i a l'oest amb Granada i San Antonio del Tequendama. Es troba dividida en sis comunes: Compartir, Soacha Central, La Despensa, Cazucá i Ciudadela Sucre, Sant Mateo i San Humberto.

## Vegeu també

Vol Avianca 203

## Referències

* ↑ http://chb.cubun.org/sua
* ↑ «Información general de Soacha». [Consulta: 1r maig 2015].
* ↑ «Resultados y proyecciones (2005-2020) del censo 2005». [Consulta: 1r maig 2015].
* ↑ «Boletín Censo General 2005 - Perfil Soacha». Departamento Administrativo Nacional de Estadística (DANE) [Consulta: 7 desembre 2011].
# Alfons IV

Alfons IV és el nom dels següents personatges:
* Alfons IV d'Aragó (1299-1336), comte de Barcelona i rei d'Aragó
* Alfons IV de Catalunya (1416-1458), comte de Barcelona i rei d'Aragó
* Alfons IV de Lleó (899-933), rei de Lleó
* Alfons IV de Portugal (1291-1357), rei de Portugal
* Alfons IV de Ribagorça (1332-1412), comte de Ribagorça
# Tifó Tip

El tifó Tip va ser el més gran i més intens cicló tropical que s'hagi observat. Té la categoria 5. Es va formar l'any 1979 el 4 d'octubre prop de Pohnpei. Inicialment una tempesta tropical situada al seu nord-oest impedí el desenvolupament i deslocalització del Tip però després es va poder intensificar. Després de passar per Guam, el sistema s'enfortí ràpidament i arribà al pic d'intensitat en vents màxims sostinguts de 305 km/h (190 mph) i una pressió atmosfèrica de 870 mbar (hPa) al nivell del mar el 12 d'octubre, sent la menor pressió atmosfèrica mai enregistrada a nivell del mar. Durant el seu pic d'intensitat, el Tip també va ser el major cicló tropical en mida, amb un rècord d'un diàmetre de 2.220 km. El tifó s'afeblí lentament i va continuar cap al nord-oest i després cap al nord-est. Al sud del Japó es convertí en un cicló extratropical.
Els avions de reconeixement el van seguir i aquest va ser un dels tifons més observats in situ de tots els temps. La pluja que acompanyava aquest tifó va trencar un dic de retenció d'inundacions a la prefectura de Kanagawa, Japó, i hi moriren 13 soldats dels Estats Units. En altres llocs del Japó el Tip causà inundacions amb 42 morts. 44 persones més moriren al mar.

## Referències

* ↑ George M. Dunnavan & John W. Dierks. «An Analysis of Super Typhoon Tip (October 1979)» (en anglès). Joint Typhoon Warning Center, 1980. [Consulta: 24 gener 2007].
* ↑ «Camp Fuji Fire Memorial» (en anglès). Cos de fusilers navals dels Estats Units, 2006. Arxivat de l'original el 2008-02-25. [Consulta: 25 gener 2007].
* ↑ Debi Iacovelli and Tim Vasquez. «Supertyphoon Tip: Shattering all records» (en anglès). Monthly Weather Log, 1998. [Consulta: 25 gener 2007].
# CLT

CLT té els següents significats:
* Compagnie Luxembourgeoise de Télédiffusion (francès), cadena de televisió de Luxemburg, antecessora de RTL Group
* Central Limit Theorem (anglès), per a teorema del límit central, un concepte de la teoria de la probabilitat
* Chief Lighting Technician (anglès) per a responsable de la il·luminació en una producció audiovisual
* Communicative Language Teaching, anglès per a Mètode d'Ensenyament Comunicatiu de Llengües
* Cult Energy Pro Cycling, codi de la Unió Ciclista Internacional un equip de ciclisme professional de Dinamarca
* Aeroport Internacional de Charlotte/Douglas, codi IATA de l'aeroport de Charlotte als Estats Units
* Cross-laminated timber (anglès) per a fusta laminada encreuada (FLX)
# Aida Stucki

Aida Stucki (El Caire, 19 de febrer de 1921 - Winterthur, 9 de juny de 2011) va ser una violinista i professora suïssa que vivia a Winterthur.

## Biografia

Aida Stucki va rebre la seva formació d'Ernst Wolters a Winterthur, Stefi Geyer a Zuric i Carl Flesch a Lucerna. Com a guanyadora del Concurs de Ginebra el 1940,se li van obrir les portes d'una àmplia gamma d'activitats de concerts amb els directors més famosos d'Europa. Els companys del piano van ser Pina Pozzi, Walter Frey, Christoph Lieske, Clara Haskil i Elly Ney.
Juntament amb el seu marit, el primer concertista de l'Orquestra Simfònica de la Ràdio de Zuric Giuseppe Piraccini, el violista principal Hermann Friedrich, després Gerhard Wieser i el violoncel·lista principal Walter Haefeli, va fundar el Quartet de corda Piraccini-Stucki el 1959, que aviat va guanyar fama internacional. Els dos violinistes sovint se substituïen mútuament –una pràctica desconeguda en aquella època, habitual avui en dia– com a violinista principal en el mateix concert, cosa que donava al so del quartet un to diferent.
Aida Piraccini-Stucki ja havia començat a ensenyar a Winterthur el 1948 i el 1992 va rebre la primera classe magistral de violí al Conservatori Winterthur (actual Universitat de les Arts de Zuric), que va supervisar fins a la seva renúncia.
La seva alumna més famosa és Anne-Sophie Mutter i li segueix Ursula Bagdasarjanz molt famosa violinista centreeuropea. El fet que la violinista estrella Anne-Sophie Mutter amb prou feines deixa d'expressar la gratitud que té envers la seva antiga professora del Conservatori de Winterthur i pel seu autèntic descobridor en poques entrevistes testimonia la importància educativa d'Aida Stucki. De l'escola d'Aida Stucki van sorgir moltes personalitats musicals que integren la vida musical internacional actual.
A l'estudi, la ràdio i els enregistraments en directe, s'han conservat i transferit al CD al voltant d'un centenar d'obres de totes les èpoques musicals amb Aida Stucki.

## Premis

* 1973: Fundació Pro Arte Berna
* 1975: Premi d'art Carl Heinrich Ernst (Winterthur)
* 1992: Premi d'Art del municipi de Zollikon del Dr. Fundació K. i H. Hintermeister Gyger

## Bibliografia

* Universitat de les Arts de Zuric (Ed.) «ZHdK» - Un futur per a les arts, Verlag Scheidegger i Spiess

## Referències

* ↑ «Biografie». Aida Stucki. [Consulta: 26 desembre 2020].
* ↑ «Mor la llegenda del violí Aida Stucki» (en alemany). Klassic.com. [Consulta: gener 2021].
* ↑ Jan Brachmann: Ich bin einfach vorwärtsgestürmt. (Gespräch mit Anne-Sophie Mutter.) Frankfurter Allgemeine Zeitung, 11. Mai 2020, S. 13.
# Gary Tobian

Gary Tobian (Detroit, 14 d'agost de 1935) és un saltador estatunidenc que va competir durant la dècada de 1950. Es casà amb la nedadora Marley Shriver.
El 1956 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Melbourne, on va guanyar la medalla de plata en la prova de palanca de 10 metres del programa de salts. Quatre anys més tard, als Jocs de Roma, disputà dues proves del programa de salts. Guanyà la medalla d'or en la competició del trampolí de 3 metres i la de plata en la de palanca de 10 metres.
En el seu palmarès també destaca una medalla d'or als Jocs Panamericans de 1959 i una de bronze als de 1955. Guanyà un total de sis campionats nacionals de l'AAU de palanca entre 1955 i 1960 i el de trampolí de 1958, tant indoor com a l'aire lliure. El 1978 fou incorporat a l'International Swimming Hall of Fame.

## Referències

* 1 2 3 «Olympedia – Gary Tobian». [Consulta: 14 agost 2021].
* ↑ «ISHOF.org | GARY TOBIAN (USA)» (en anglès americà). [Consulta: 14 agost 2021].