OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Forks

Forks és una població dels Estats Units a l'estat de Washington. Segons el cens del 2000 tenia 3.120 habitants.
En aquesta població, de manera fictícia, se situen els personatges de la saga Crepuscle, novel·la de Meyers.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Forks tenia 3.120 habitants, 1.169 habitatges, i 792 famílies. La densitat de població era de 386,1 habitants per km².
Dels 1.169 habitatges en un 36,9% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 49,4% hi vivien parelles casades, en un 11,4% dones solteres, i en un 32,2% no eren unitats familiars. En el 24,6% dels habitatges hi vivien persones soles el 7,4% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,65 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,15.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 30,4% tenia menys de 18 anys, un 11,1% entre 18 i 24, un 27,2% entre 25 i 44, un 22,1% de 45 a 60 i un 9,1% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 31 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 108,9 homes.
La renda mediana per habitatge era de 34.280 $ i la renda mediana per família de 38.844 $. Els homes tenien una renda mediana de 35.718 $ mentre que les dones 23.690 $. La renda per capita de la població era de 13.686 $. Aproximadament el 14,6% de les famílies i el 20,5% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Forks». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 13 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Forks». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2010-08-20. [Consulta: 13 agost 2010].
# Ptolemeu (pare d'Aristònic)

Ptolemeu fou el pare de l'escriptor o gramàtic grec Aristònic, i ell mateix fou un gramàtic i fou mestre a Roma. Les seves obres foren : τὰ ὁμοίως εἰρημένα τοῖς τραγικοῖς, εἰς Ὅμηρον βιβλία ?, i τὰ παρὰ τῷ ποιητῆ ξένως ἱστορμηένα, τὰ περὶ Μουσῶν καὶ Νηρηίδων.
Viccionari
# Arnau Descós

Arnau Descós o Arnau de Cors, (Mallorca, s. xv), escriptor i lul·lista, ciutadà mallorquí que va concórrer al certamen poètic convocat per Ferrando Dieç a València el 1486, juntament amb els mallorquins Mossèn Ramon Vivot i Jaume d'Olesa, amb el poema Causa tant gran produint tal efecte. Així mateix escriví alguns poemes de certàmen dedicats a la Immaculada Concepció. Mantingué correspondència en llatí amb Bernat Boïl i fou autor de Defensorium doctrinae B Raymundy Lulli. L'any 1500 ocupà la càtedra de filosofia lul·liana, succeint al seu mestre Pere Daguí.

## Referències

* ↑ «Arnau Descós». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Arau de Corse». [Consulta: 28 febrer 2022].

## Bibliografia

* de Riquer, Martí; Comas, Antoni; Molas, Joaquim. Història de la literatura catalana, tom 4, pàg. 239. Barcelona: Ariel, S.A., 1985. ISBN 84-344-7600-2.
* Dolç i Dolç, Miquel (coord.). Gran Enciclopèdia de Mallorca. Volum 4. Palma: Promomallorca, p. 286. ISBN 84-8661702-2.

## Enllaços externs

* Causa tant gran produint tal efecte a RIALC
# Orsar

Orsar és girar un vaixell de manera que el vent formi angles més petits amb la direcció de la proa. També és donar al timó la posició necessària perquè el buc orse.

## Tipus d'orsada

Orsar a un temps: fer el moviment d'orsa tots els vaixells d'una mateixa línia o columna alhora.
Arribar l'orsa a tal rumb. es diu estant a la capa, per a denotar la quantitat d'aquell moviment i formar judici de les propietats del vaixell en aquesta posició.
Sondar sobre una orsa: verifica aquesta maniobra sense detenir absolutament la marxa del buc, sinó només orsant fins que comencin a flamejar les veles.

## Arribar

La maniobra contrària a orsar s'anomena arribar. Quan un veler arriba modifica la seva orientació respecte del vent agafant aqueix de manera més oberta. O, el que és el mateix, rebent el vent amb un angle més obert (angle més gran).
El límit d'una arribada és la navegació en popa. Si hom persisteix en l'arribada el resultat és una virada en rodó (si es tracta d'una maniobra voluntària) o en una trabujada (segons la definició antiga del castellà "trasluchada" és una virada no desitjada per rodó, maniobra brusca i perillosa).

## Referències

* ↑ DCVB:Orsar.
* ↑ DCVB:Trabujar.
* ↑ Análisis de la enseñanza de la vela:la trasluchada y la virada en redondo. Francisco Javier Martínez López.
* ↑ La trasluchada, en rumbo de través. Jordi Salellas.
* El contingut d'aquest article incorpora material del Volum 40 de l'Enciclopedia Universal Il·lustrada Europeo-Americana (Espasa), amb copyright anterior al 1944, que es troba en el domini públic.
Viccionari
# Grumiplucita

La grumiplucita és un mineral de la classe dels sulfurs. Rep el nom de l’organització mineralògica amater: Gruppo Mineralogico e Paleontologico Lucchese, els membres del qual van proporcionar els exemplars per al seu estudi.

## Característiques

La grumiplucita és una sulfosal de fórmula química HgBi₂S₄. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 1997. Cristal·litza en el sistema monoclínic.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la grumiplucita pertany a «02.JA: Sulfosals de l'arquetip PbS, derivats de la galena amb poc o gens de Pb» juntament amb els següents minerals: benjaminita, borodaevita, cupropavonita, kitaibelita, livingstonita, makovickyita, mummeïta, pavonita, mozgovaïta, cupromakovickyita, kudriavita, cupromakopavonita, dantopaïta, cuprobismutita, hodrušita, padĕraïta, pizgrischita, kupčikita, schapbachita, cuboargirita, bohdanowiczita, matildita i volynskita.
L'exemplar que va servir per a determinar l'espècie, el que es coneix com a material tipus, es troba conservat al Museo di storia naturale e del territorio de la Universitat de Pisa, amb el número de registre 4262.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a la mina Levigliani, a la localitat de Stazzema, a la província de Lucca (Toscana, Itàlia). També ha estat descrita a Eslovàquia i als Estats Units. Aquests tres indrets són els únics de tot el planeta on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Grumiplucite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 20 maig 2021].
# Teatre Alemany de Berlín

El Deutsches Theater (Teatre Alemany) és un famós teatre de Berlín. Està situat a la Schumannstraße del barri històric de Friedrich-Wilhelm-Stadt, al districte de Mitte. Va ser inaugurat el 1850 i batejat com a Friedrich-Wilhelmstädtisches Theater. El teatre donava cabuda a aproximadament 600 persones i comptava inicialment amb un únic repertori. Estava especialitzat en operetes.
Des de finals del segle xix va ser un escenari privat amb una llista de repertoris per a un públic de la classe mitjana. El 1883 va adoptar el seu nom actual sota la direcció d'Adolf L'Arronge, qui aportà la companyia Meiningen Ensemble. Otto Brahm, el màxim exponent del naturalisme a Alemanya, va passar a dirigir el teatre l'any 1894. Brahm promogué produccions clàssiques juntament amb les darreres novetats del teatre realista.
Al segle xx es va consagrar a obres clàssiques i a un públic més aviat conservador. Actualment és un dels teatres més importants de Berlin i un dels quatre teatres berlinesos gestionats amb diners públics.

## Referències

* ↑ «El origen de las migraciones modernas 1/2». LibreRed a YouTube.

## Enllaços externs

* Teatre Alemany de Berlín - Lloc web oficial (alemany) (anglès)
# Långbanita

La långbanita és un mineral de la classe dels silicats. Rep el seu nom de la localitat sueca de Långban, la seva localitat tipus.

## Característiques

La långbanita és un silicat de fórmula química Mn2+ 4Mn3+ 9Sb$^{5+}$O$_{16}$(SiO₄)₂. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 1971. Cristal·litza en el sistema trigonal. La seva duresa a l'escala de Mohs és 6,5.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la långbanita pertany a «09.AG: Estructures de nesosilicats (tetraedres aïllats) amb anions addicionals; cations en coordinació > [6] +- [6]» juntament amb els següents minerals: abswurmbachita, braunita, neltnerita, braunita-II, malayaïta, titanita, vanadomalayaïta, natrotitanita, cerita-(Ce), cerita-(La), aluminocerita-(Ce), trimounsita-(Y), yftisita-(Y), sitinakita, kittatinnyita, natisita, paranatisita, törnebohmita-(Ce), törnebohmita-(La), kuliokita-(Y), chantalita, mozartita, vuagnatita, hatrurita, jasmundita, afwillita, bultfonteinita, zoltaiïta i tranquillityita.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a Långban, localitat del municipi de Filipstad, a Värmland, Suècia. També a Suècia ha estat descrita a Sjögruvan, al municipi de Hällefors, i a Mangruvan, al municipi de Lindesberg, tots dos indrets al comtat de Västmanland. També ha estat descrita a Noruega, Àustria, Suïssa i el Japó.

## Referències

* ↑ «Långbanite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 13 octubre 2017].
* ↑ «The New IMA List of Minerals – A Work in Progress – Updated: May 2017» (en anglès). International Mineralogical Association. Arxivat de l'original el 10 d’agost 2019. [Consulta: 13 octubre 2017].
# Puig de la Rateta

El Puig de la Rateta o simplement la Rateta és una muntanya de Mallorca, que té una altura de 1110 m. Pertany al municipi de Bunyola i es troba molt propera al Puig de l'Ofre. El principals accés és des de l'embassament de Cúber.

## Referències

* ↑ Mallorca Altiva. Jesús García i Pastor. Palma, 1995. p. 125.
* ↑ «LES MUNTANYES I LA SEVA ALÇADA | Ajuntament de Bunyola». [Consulta: 2 gener 2022].
# Paul Gustave Fischer

Paul Gustave Fischer (Copenhaguen, 22 de juliol de 1860 - Gentofte, 5 de gener de 1934) va ser un pintor danès. Va pertànyer a una família jueva que quatre generacions enrere havia emigrat de Polònia. El seu pare, un comerciant que havia estat pintor, va intervindre a la seva formació artística. La seva educació formal a la Reial Acadèmia de Belles Arts de Dinamarca a Copenhaguen va durar amb prou feines dos anys.
Les seves primeres obres mostren escenes urbanes de diferents ciutats. Després de viure a París entre 1891 i 1895 la seva paleta es va enriquir i aclarir. Els seus paisatges d'Escandinàvia, Itàlia i Alemanya es van desenvolupar entre el 1890 i 1910. Va comptar amb el suport de companys a Noruega i Suècia, en particular de Carl Larsson.
La seva obra també es caracteritzà per assolellades escenes de bany, amb algunes dones nues, i pel seu treball amb afiches, inspirat en les obres de Théophile Steinlen i Henri de Toulouse-Lautrec.
Durant el seu període productiu, l'art danès estava dominat per Laurits Tuxen. Malgrat el seu poc èxit amb la crítica, la seva obra es va vendre bé. Un assumpte en el que el va superar va ser durant la transmissió de poder de Dinamarca a Noruega, quan va ser seleccionat per pintar l'esdeveniment.

## Referències

* ↑ «AllPaintings». Arxivat de l'original el 2011-07-25. [Consulta: 2 juny 2015].
* ↑ Obro Gallery.
* ↑ Kunstindeks Danmark (en danès).
* ↑ «Tigertail Virtual Museum». Arxivat de l'original el 2006-10-03. [Consulta: 2 juny 2015].

## Enllaços externs

* Catàleg de les obres de l'autor.Findartinfo.com
# Cirueña

Cirueña és un municipi de la Rioja, a la regió de la Rioja Alta. Cap al sud es troben els conjunts monàstics de San Millán de la Cogolla i l'Abadia de Cañas. Connecta amb la carretera nacional N-120 entre Logronyo i Burgos per l'autonòmica LR-236.

## Història

Una de les primeres referències de Cirueña apareix en 1052, al fundar el Monestir de Santa María la Real de Nájera per Garcia IV Sanxes III de Navarra, al que va atorgar com béns la localitat de Cirueña i totes les seves pertinences. En el segle xiv va arribar a despoblar-se per repetits desaforaments dels seus veïns. Una exempció de tributs pel termini de 10 anys va permetre que els habitants de la mateixa tornessin a les seves cases en 1387. Va formar part de la província de Burgos fins que en 1833 es va crear la província de Logronyo.

## Referències

* ↑ Govern de La Rioja. «Listado de municipios» (en castellà), 2016. Arxivat de l'original el 20 de gener 2022. [Consulta: 15 febrer 2021].

## Enllaços externs

* Web oficial del Rioja Alta Golf Club
# Arnau Fonolleda

Arnau Fonolleda (Barcelona 1390? - ? 1475?), fou un dels principals secretaris del rei Alfons el Magnànim.

## Biografia

El seu pare era notari i escrivà del rei Martí, i va actuar com a secretari dels compromissaris de Casp.
A partir del 1431 Arnau Fonolleda apareix com a escrivà i notari públic a la cúria. El 1436 comença a exercir-hi de secretari.
El rei Alfons se l'endugué com a secretari seu i, com a tal, exercí moltes missions polítiques i diplomàtiques entre 1436 i 1449. Així, redactà cartes als ambaixadors en el concili de Basilea, al duc de Milà i al papa. Actuà com a conservador del patrimoni reial en el regne de Sicília.
Es relacionà, sobretot, amb Lorenzo Valla i amb el Panormita. Valla li dedicà l'any 1438 la seva versió llatina de les faules isòpiques, que finalment fou impresa a València el 1480. Es cartejà amb l'Aretino i amb l'arquebisbe de Constantinoble.
El 1446 és nomenat batlle general de Catalunya, i fins a la mort del rei actuà també com a protonotari i conseller seu.

## Obres

* Epistula ad Leonardum Aretinum
* Epistula ad Archiepiscopum Constantinopolitanum
* Epistulae
* Epistula regis Alphonsi
* Incipits
* Cartes catalanes
* Cartes en castellà
* Testamentum regis Alphonsi

## Referències

* Mariàngela Vilallonga, La literatura llatina a Catalunya al segle xv. Repertori bio-bibliogràfic (1993, ISBN 978-84-7256-930-0).
* Fèlix Torres Amat, Memorias para ayudar a formar un diccionario crítico de los escritores catalanes, Barcelona, 1836.

## Enllaços externs

* Biografia d'Arnau Fonolleda, per Mariàngela Vilallonga Arxivat 2007-09-27 a Wayback Machine.
* Bibliografia sobre Arnau Fonolleda, per Mariàngela Vilallonga Arxivat 2007-09-27 a Wayback Machine.
# Macrons

Els macrons (en llatí macrones, en grec antic Μάκρωνες), eren una poderosa tribu de la part oriental del Pont a les muntanyes Moschoci.
Heròdot i Xenofont en parlen, i els descriuen amb un cert detall. Anaven decorats amb elements fets de cabells i per la guerra feien servir cascos de fusta, escuts petits de vímet, i llances curtes amb puntes llargues. Flavi Josep observa que tenien el costum de la circumcisió. Estrabó diu que a la seva època, els que abans es deien macrons van canviar el seu nom pel de sanni o sànons (potser Tsanars), però Plini el Vell parla dels sanni i dels macrones com a dos pobles diferents.
Sembla que eren una tribu semisalvatge fins al temps de Justinià I, quan es van introduir costums grecs i el cristianisme en aquell poble.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Macrones». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 29 maig 2021].
# La silla de Fernando

La silla de Fernando és una pel·lícula-conversa amb el actor, director i escriptor espanyol Fernando Fernán Gómez, dirigida per David Trueba i Luis Alegre. En ella l'actor i director parla sobre la seva vida: la guerra civil, la joventut, les nits de Madrid, les dones, l'amor, el franquisme…
Va ser nominada a un Premi Goya 2007 com millor pel·lícula documental.

## Referències

* ↑ La silla de Fernando al web de David Trueba
* ↑ La silla de Fernando, al web dels Premis Goya

## Enllaços externs

* La silla de Fernando a Vimeo
* La silla de Fernando a YouTube
# Mariano Castillo

Mariano Castillo és el nom dels següents personatges:
* Mariano Castillo y Ocsiero (1821-1875), astròleg aragonès
* Mariano Castillo Larenas (1905-1970), jugador d'escacs xilè
# Província d'Erzincan

La província d'Erzincan és una divisió administrativa de Turquia de la Regió d'Anatòlia Oriental. La capital és Erzincan.

## Districtes

* Erzincan
* Çayırlı
* İliç
* Kemah
* Kemaliye
* Otlukbeli
* Refahiye
* Tercan
* Üzümlü
# Paul Guinard

Paul Guinard (Annecy, 25 de desembre de 1895 - Madrid, 23 de febrer de 1976) fou un teòric de l'art i un dels millors coneixedors de la pintura española. És autor de nombrosos llibres sobre El Greco, Zurbarán, Velzquez, Goya, el Museu del Prado... que han contribuït a promoure l'art espanyol, especialment a França.

## Paul Guinard i la cultura espanyola

Apartat del Ministeri d'Afers exteriors, va ser nomenat professor d'història de l'art a l'Institut francès a Espanya en 1922. Tot i que en principi volia dedicar-se a la musicología, aquesta intenció es va esvair quan va descobrir la pintura espanyola, per la qual cosa va emprendre una tesi doctoral sobre El Greco, a la que va renunciar degut al seu treball absorbent a l'Institut Francès. Més tard, l'any 1959, va completar una tesi sobre Francisco de Zurbarán.
L'any 1932 esdevingué director de l'Institut francès a Espanya on, durant 30 anys, va promoure l'art francès a Espanya i l'art espanyol a França. Fruit d'aquest esforç és la publicació, l'any 1931 de: Arte francés (manuals Labor, Barcelona), i de la primera obra important de l'art de la península: Madrid et l'Escorial (coll. Les Villes d'art célèbres, Laurens, Paris, 1935).
A l'esclat de la Guerra Civil va abandonar Madrid, essent enviat a l'Institut francès de Varsòvia, des del 1937 fins al 1938. A l'estiu de 1939, va tornar com a director de l'Institut francès a Espanya, ampliant-ne totes les organitzacions, instituts, escoles secundàries, etc. activitat que va desenvolupar fins a l'any 1962.
Del 1945 al 1962, va ser assessor cultural de l'ambaixada francesa a Espanya. Del 1955 al 1958 va ser director interí de la Casa de Velázquez, després de la mort de Maurice Legendre el 1955, i fins al nomenament de Mr. Terrasse el 1957. Després es va encarregar principalment de l'alta administració i dels actes oficials de la casa. De 1962 a 1965, va ser professor d'Història de l'art a la Facultat de lletres de la Universitat de Tolosa i va continuar ensenyant classes d'art a Madrid, la Universitat Complutense, i el Instituto de Cultura Hispánica, al carrer de Gay-Lussac.
Va morir a l'edat de 81, atropellat per un cotxe, davant de la Casa de Velázquez, on vivia. El carrer porta el seu nom.

## Referències

* ↑ Durliat, Marcel «Guinard Paul - (1895-1976)». Encyclopædia Universalis [en línia] [Consulta: 22 octubre 2019].
# Apolonia Lapiedra

Samantha Sánchez Martínez, més coneguda pel nom artístic d'Apolonia Lapiedra, (Hellín, 27 d'abril de 1992) és una actriu pornogràfica espanyola que va debutar al començament de 2015, després d'haver iniciat una relació amb el director de cinema adult Ramiro Lapiedra. Deu el seu nom artístic a un personatge de la pel·lícula El padrí.
Va treballar en l'agricultura abans d'iniciar la seva carrera al cinema per a adults. Al cap de pocs mesos, la seva bona valoració per part del públic li va permetre rodar per a companyies com Mofos, Private, Bangbros, Joymii, Vivthomas, Sextar, Metart o Wow Girls.
A l'octubre, va guanyar dos premis Nimfes en el Festival de cinema eròtic de Barcelona, un d'ells a la millor actriu revelació de l'any. També ha estat portada de la revista espanyola Primera Línea i de la revista francesa Hot Video, especialitzada en cinema adult europeu.

## Premis

* 2015: Premi Nimfa (Festival de cinema eròtic de Barcelona) a la millor escena amateur per "El primer anal de Apolonia", del director Pablo Ferrari.
* 2015: Premi Nimfa (Festival de cinema eròtic de Barcelona) a la Millor actriu revelació de l'any.
* 2017: Premi Nimfa (Festival de cinema eròtic de Barcelona) a la Millor actriu de l'any.
* 2017: Premi Nimfa (Festival de cinema eròtic de Barcelona) a la millor escena Lèsbica dirigida Ramiro Lapiedra.
* 2017: Nominada als AVN Awards 2017 a millor actriu estrangera i millor escena de realitat virtual.
* 2017: Nominada als XBIZ Awards 2017 a millor actriu estrangera.

## Referències

* ↑ «La actriz porno Apolonia Lapiedra, actriz X revelación del año, al desnudo con 'Interviú'». El Norte de Castilla. [Consulta: 13 setembre 2017].
# Locomotora elèctrica 280-004

La Locomotora elèctrica 281-004, Norte 1004 és una Locomotora fabricada per l'empresa CAF CEF SECHERON a Guipúscoa el 1929 i que es troba conservada actualment al Museu del Ferrocarril de Catalunya, amb el número de registre 00027 d'ençà que va ingressar el 1981, com una donació de la companyia Renfe.

## Història

Aquesta és la locomotora elèctrica que més temps es va mantenir en servei als ferrocarrils espanyols. Fou encarregada per l'Estat en electrificar-se la línia Ripoll-Puigcerdà, a causa del seu dificultós perfil. Calia reemplaçar la tracció vapor per noves locomotores adaptades a l'explotació d'una línia de muntanya. Per això, es va recórrer a l'experiència de la companyia francesa del Midi, que explotava una línia pirenaica similar. Hereves del model francès BB4000, foren dotades de fre reostàtic per atacar les rampes de fins a 45 mil·lèsimes existents a la línia.
Varen circular fins al 1982 remolcant tota classe de trens i, des d'aleshores, mercaderies i com màquines llevaneu fins al 1987, any de la seva baixa. Tot i que pertanyien al dipòsit de Barcelona-Vilanova -fins a la seva clausura el 1981- i després a Casa Antúnez, es trobaven normalment a la reserva de Ripoll. A més del seu recorregut inicial, també circularen entre Ripoll i Sant Joan de les Abadesses i, rarament, fins a Barcelona.

## Conservació

El seu estat de conservació és dolent.

## Referències

* ↑ número de sèrie: 1004
* ↑ Museu del Ferrocarril, 2004: pp.26-59

## Bibliografia

* museu del ferrocarril de vilanova i la geltrú. catàleg.. 2004. vilanova i la geltrú: museu del ferrocarril del vilanova i la geltrú. fundación de los ferrocarriles españoles, 2004. b-10890-04. ISBN 84-95968-37-1.
* fundacion de los ferrocarriles espanoles; museu del ferrocarril de vilanova i la geltrú. museu del ferrocarril: guia. museu del ferrocarril, 1 de juliol de 1997. ISBN 9788488675408 [Consulta: 4 juny 2011].
* ddaa. 20 anys del museu del ferrocarril. vilanova i la geltrú: museu del ferrocarril, novembre de 2010. ISBN 978-84-92745-27-2.

## Enllaços externs

* Web oficial del Museu del Ferrocarril de Catalunya
# Teuleria

Una teuleria és un centre terrisser propi de l'arquitectura rural que rep el nom del principal element que elaborava, les teules. La construcció servia per coure, en forns de tipus bòbila, els materials de fang necessaris per la construcció, bàsicament teules i rajoles. Els edificis s'ubicaven partint de la necessitat de llenya, fang, aigua i foc. Les teuleries estaven compostes per una era per batre la terra, basses de decantació, dipòsits d'aigua, espais coberts per assecar l’obra i el forn. Hi ha diversos topònims d'indrets i de masies que conserven aquest nom.
* Teuleria de Granyena de Segarra
* Teuleria de l'Isàvena, Baixa Ribagorça

## Referències

* ↑ Cultura i estudi local a la Plana de l'Arc. Universitat Jaume I, abril 2003, p. 265–. ISBN 978-84-8021-411-7.
* ↑ Carmel Ferragud Domingo. El naixement d’una vila rural valenciana: Cocentaina, 1245-1304. Universitat de València, 2003, p. 77–. ISBN 978-84-370-5502-2.
# Mariano Clua Anglés

Mariano Clua Anglés fou un polític espanyol, diputat a les Corts Espanyoles durant la restauració borbònica.
Fou propietari agrari i advocat de l'Asociación de Labradores de Zaragoza. Fou president de la Diputació de Lleida de 1892 a 1894 i de 1896 a 1898, En 1895 va substituir durant uns mesos Enrique de Luque y Alcalde, diputat a Corts. Fou elegit diputat pel districte de Balaguer pel Partit Conservador a les eleccions generals espanyoles de 1903 i 1905. En 1911 fou representant d'agricultura al Consejo Superior de Fomento.

## Referències

* ↑ José Varela Ortega. El poder de la influencia: geografía del caciquismo en España (1875-1923), p.724.
* ↑ «Antics Presidents». Diputació de Lleida. Arxivat de l'original el 30 d’octubre 2020. [Consulta: 23 agost 2020].
* ↑ Fitxa del Congrés dels Diputats
* ↑ Gloria Sanz Lafuente Administración consultiva agraria y organización propietaria. El otro proceso de imbricación en el Estado de los hacendados aragoneses 1900-1930, p. 10, CSIC