OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Stephenson

«Stephenson» té aquests significats:
* F. Richard Stephenson (1941), astrònom britànic
* George Stephenson (Wylam, Northumberland, 1781 - Chesterfield, 1848), pioner del ferrocarril a la Gran Bretanya
* William Stephenson, tripulant de l'expedició Endurance
* distribució Stephenson
# Elattur

Elattur o Alattur és un riu de Kerala a l'Índia.
Neix a les muntanyes a l'oest del pas de Tamarasseri i després d'un curs d'uns 60 km arriba a una zona d'aigua estancada que comunica amb la mar, prop de la ciutat d'Elattur a 11° 20′ N, 75° 45′ E﻿ / ﻿11.333°N,75.750°E﻿ / 11.333; 75.750.

## Referències

* Hunter, Sir William Wilson. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Londres: Trübner & co., 1885.
# Vérkhniaia Saldà

Vérkhniaia Saldà (en rus: Верхняя Салда) és una ciutat de l'óblast de Sverdlovsk, a Rússia, segons el cens del 2021 tenia 41.026 habitants.

## Referències

* ↑ Статья об открывшемся новом ФАПе в посёлке Белоречка
* ↑ «Поселок Басьяновский» (en rus). Информация о Свердловской области. Свердловская областная универсальная научная библиотека им. В. Г. Белинского. [Consulta: 18 agost 2019].
* ↑ «Об отнесении рабочего поселка Басьяновский, расположенного на территории Верхнесалдинского района, к категории сельских населенных пунктов к виду поселок, Закон Свердловской области от 21 июля 2004 года №54-ОЗ». docs.cntd.ru. Arxivat de l'original el 2018-04-23. [Consulta: 22 abril 2018].
# Maria Antònia Massanet Mayol

Maria Antònia Massanet (Artà, Mallorca, 8 d'octubre de 1980) és una poeta mallorquina i professora de llengua i literatura a secundària.
Considerada com una de les veus més inconformistes i iconoclastes de l'actual literatura balear, va estudiar Teoria de la Literatura i Literatura Comparada a la Universitat de Barcelona, i també un màster en estudis de gènere (Estudis de Dones, de Gènere i Ciutadania). És professora de poesia a l'Aula d'Escriptores de Barcelona i professora de llengua i literatura catalana a un institut de Catalunya.
Va estudiar primària al CEIP Na Caragol (Artà) i secundària a l'IES Llorenç Garcias i Font (Artà). Coordina el cicle de poesia "Poeteca", de Barcelona, i és organitzadora del festival PoésArt d'Artà, Mallorca. Amb el llibre Disseccions emocionals va guanyar l'Art Jove 2006 de poesia en català. Ha publicat El moll de l’os (2012), Batec (2014), Kiribati (2015) i Aus de ramat (2019). També ha publicat poesia a Lectora: revista de dones i textualitat (2007). Col·laborant amb el grup 'Textures', ha creat l'espectacle 'Batecs', basat en el seu poemari Batec.
L'any 2020 va rebre una de les Beques per a la creació literària de la Institució de les Lletres Catalanes pel projecte Anòmia.
Al 2023 ha publicat Flamarades sortiran: antologia de poesia catalana feminista amb Godall Edicions, que recull poemes de 109 autores catalanes.

## Referències

* 1 2 3 «Maria Antònia Massanet». BCulture. Institut d'Estudis Baleàrics / Govern de les Illes Balears. [Consulta: 27 març 2021].
* ↑ «Mª Antònia Massanet: “La poesia és una descàrrega d’adrenalina en vena”». Personatges IB, 24-07-2014. [Consulta: 27 juny 2021].
* 1 2 Pons Alorda, Jaume Cristòfol «Viure Kiribati, la geografia radical de Maria Antònia Massanet. Maria Antònia Massanet és una de les veus més inconformistes i iconoclastes de l’actual panorama lletrat». Núvol, 08-05-2015 [Consulta: 27 març 2021].
* ↑ Morlà, David «Maria Antònia Massanet: “La Poeteca pretén servir la poesia amb accent”». Núvol, 09-07-2013 [Consulta: 27 març 2021].
* ↑ «La poeta mallorquina Maria Antònia Massanet presentarà el seu darrer llibre a la Papasseit». Nació Digital, 10-12-2019 [Consulta: 27 març 2021].
* ↑ Alemany Sureda, Xesc. «Maria Antònia Massanet (1980-)». Poeteca. [Consulta: 27 març 2021].
* ↑ «Auditoria-Subvencions concedides per la Institució de les Lletres Catalanes en l'àmbit de les lletres (2019-2020)» (PDF) p. 66. Departament de Cultura - Generalitat de Catalunya. [Consulta: 21 desembre 2022].
* ↑ Badal Casas, Laia «M. Antònia Massanet: “Encara necessitem embaular-nos”». Nuvol.com, 02-08-2023.

## Enllaços externs

* Entrevista a Maria Antònia Massanet a La Vanguardia
* Entrevista a Maria Antònia Massanet a Els Entusiastes de Televisió de les Illes Balears (IB3)
# Eleccions regionals de Trentino-Tirol del Sud de 1983

Les eleccions regionals de Trentino-Tirol del Sud de 1983 per a escollir el primer Consell Regional del Trentino-Tirol del Sud se celebraren el 20 de novembre de 1983. La participació fou del 90,9%.

## Resultats
### Total regional

| Partits | vots | % | Escons |
| Südtiroler Volkspartei | 170.125 | 29,6 | 22 |
| Democràcia Cristiana Italiana | 155.180 | 26,9 | 19 |
| Partit Comunista Italià | 47.769 | 8,3 | 6 |
| Partit Socialista Italià | 38.617 | 6,7 | 4 |
| Partit Republicà Italià | 26.027 | 4,5 | 3 |
| Moviment Social Italià-Dreta Nacional | 25.090 | 4,4 | 3 |
| Unió Autonomista Trentino Tirolesa | 23.741 | 4,1 | 3 |
| Autonomia Integral | 18.056 | 3,1 | 2 |
| Partit Socialista Democràtic Italià | 13.400 | 2,3 | 1 |
| Llista alternativa per l'altre Südtirol | 12.942 | 2,3 | 2 |
| Democràcia Proletària | 9.676 | 1,7 | 1 |
| Partit Liberal Italià | 8.434 | 1,5 | 1 |
| Llistes Verds | 8.371 | 1,4 | 1 |
| Wahlverband des Heimatbundes | 7.285 | 1,3 | 1 |
| Partei der Unabhängigen | 6.960 | 1,2 | 1 |
| Sozialdemokratische Partei Südtirols | 3.853 | 0,7 | - |
| Total | 575.526 | 100,0 | 70 |
Font: Regione Trentino-Alto Adige

### Província de Trento

| Partit | vots | % | Escons |
| Democràcia Cristiana Italiana | 127.847 | 44,2 | 16 |
| Partit Comunista Italià | 31.690 | 11,0 | 4 |
| Partit Socialista Italià | 27.409 | 9,5 | 3 |
| Unió Autonomista Trentino Tirolesa | 23.741 | 4,1 | 3 |
| Partit Republicà Italià | 20.137 | 7,0 | 2 |
| Autonomia Integral | 17.414 | 6,2 | 2 |
| Partit Socialista Democràtic Italià | 9.757 | 3,4 | 1 |
| Democràcia Proletària | 8.428 | 2,9 | 1 |
| Llistes Verds | 8.371 | 2,9 | 1 |
| Moviment Social Italià-Dreta Nacional | 8.261 | 2,9 | 1 |
| Partit Liberal Italià | 6.256 | 2,2 | 1 |
| Total | 289.311 | 100,0 | 35 |
Font: Regione Trentino-Alto Adige

### Província de Bolzano

| Partits | voti | % | seggi |
| Südtiroler Volkspartei | 170.125 | 59,4 | 22 |
| Democràcia Cristiana Italiana | 27.333 | 9,5 | 3 |
| Moviment Social Italià-Dreta Nacional | 16.829 | 5,9 | 2 |
| Partit Comunista Italià | 16.079 | 5,6 | 2 |
| Llista alternativa per l'altre Südtirol | 12.942 | 2,3 | 2 |
| Partit Socialista Italià | 11.208 | 3,9 | 1 |
| Wahlverband des Heimatbundes | 7.285 | 2,6 | 1 |
| Partei der Unabhängigen | 6.960 | 2,4 | 1 |
| Partit Republicà Italià | 5.890 | 2,1 | 1 |
| altres | 7.921 | 2,8 | - |
| Total | 286.215 | 100,0 | 35 |
Font: Regió Trentino-Alto Adige
# Castell de Gurb

El castell de Gurb està situat al centre (841 m) del municipi de Gurb, al cim del característic turó conegut pel seu nom homònim, i s'alça darrere mateix de la vella església parroquial de Sant Andreu (563 m). Està coronat per una gran creu de ferro. És un edifici declarat bé cultural d'interès nacional.

## Descripció

Queden només les bases dels murs, d'una torre i de la cisterna dalt del cim conegut com a castell de Gurb. Restes del castell, d'una torre circular, fragments de muralla i corredor i l'arrencament d'un arc. Situat a 845 m sobre nivell del mar i a 300 m sobre el nivell de la Plana. Avui el cim és senyat amb una creu de ferro.

## Història

La història de Gurb comença amb la història del castell. La documentació vigatana fa esment del castrum Gorbi o Gurbi a partir del 886. Des de l'any 942, el castell consta en poder del vicari o governador comtal Ansulf, que actuà entre els anys 942 i el 990, i va comprar alous del terme al comte Borrell els anys 961 i 972, per ampliar el patrimoni familiar. Després passà a una branca dels Queralt.
Apareix esmentat ja a partir del 886 com a "castrum Gorbi". La dinastia del senyor del castell de Gurb és força coneguda, ja que es tracta de la mateixa família que va conquerir el castell de Queralt als límits del bisbat amb Tarragona i altres territoris d'aquelles contrades, i de la que deriven els llinatges dels Cervelló i els Queralt.
Hi ha documentada una capella al castell, dedicada a Sant Esteve (1273), que el 1321 tenia capellà propi. Cap al segle xv probablement va ser abandonat com habitatge.
Després de la seva ruïna pràcticament des del segle xiv, en una excavació del 1968 feta per un grup de gent de Gurb hi aparegué la base d'una gran torre circular, fragments de muralla, els inicis d'un arc i la cisterna. També es van trobar les restes de la capella de Sant Esteve.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 «Castell de Gurb». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 29 agost 2017].
* ↑ «Castell de Gurb». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Sua Santità papa Leone XIII

Sua Santità papa Leone XIII és una pel·lícula del 1896 de Vittorio Calcina, una de les primeres pel·lícules existents rodades a Itàlia. El curtmetratge es va rodar als Jardins del Vaticà molt probablement el 4 de gener d'aquell any, després d'una llarga espera i negociacions amb el prefecte de la Cambra Apostòlica Francesco Salesio Della Volpe i amb la intercessió del nebot del papa, el comte Pecci. Es tracta d'un muntatge de diversos plans amb la benedicció del papa Lleó XIII, que aleshores tenia vuitanta-sis anys, i es va rodar en pel·lícula Lumière. Així, Lleó XIII és l'ésser humà més antic que va aparèixer en una pel·lícula, ja que va néixer l'any 1810.
Això, juntament amb la pel·lícula de 1990 de Michael Rubbo "Vincent et moi" amb Jeanne Louise Calment són les pel·lícules amb els actors més ancians de tots els temps.

## Trama

La pel·lícula consta de tres curtmetratges rodats dins les muralles del Vaticà.
En el primer tram Lleó XIII, precedit per mossèn Della Volpe, entra per la dreta, recolzat en un bastó i s'asseu a una cadira, seguit de mossèn Rafael Merry del Val. Al fons, quatre guàrdies suïssos agenollats amb les seves alabardes dretes saluden el Papa amb una salutació militar i, després d'agitar les mans, s'aixequen. Della Volpe es gira somrient cap al Papa que comença a beneir. A la dreta hi ha un cinquè guàrdia suís, probablement el Comandant (que no agafa l'alabarda).
A la segona part, rodada a l'exterior, als jardins del Vaticà, el carruatge papal entra per l'esquerra arrossegat per un parell de cavalls negres i conduït per un cotxer amb tuba. Per saludar el papa, unes persones agenollades fan el senyal de la creu a l'esquerra del carruatge, que s'atura al mig de l'escena. Della Volpe s'acosta i convida el papa a una altra benedicció i el carruatge marxa de nou de l'escena, escortat per tres guàrdies a cavall.
A la tercera i última escena, Lleó XIII baixa d'un carruatge, rebut per mossèn Della Volpe de genolls. El Papa li entrega el seu saturn, després s'asseu en un banc de pedra. Es treu les ulleres i s'ajusta el solideu, i finalment torna a beneir.

## Conservació

La pel·lícula original va ser venuda per la Cineteca Nazionale a la Santa Seu el 1959 en el trentè aniversari dels Pactes del Laterà i a l'obertura de la Filmoteca Vaticana, on encara es conserva.

## Notes

* ↑ «per un operador dels germans Lumière, l'any 1896, una setmana just després de la primera projecció històrica de París.» De la pàgina 580 de Piero Schiavazzi, Andate in tutto il mondo: i vaticanisti italiani raccontano Giovanni Paolo II, EDB, 2004
* ↑ «The Anaconda Standard», Sunday, June 4, 1899, p.14.

## Vegeu també

* Lleó XIII
* Vittorio Calcina
* Cinema d'Itàlia

## Enllaços externs

* (llatí) Sua Santità Papa Leone XIII a la Bibliotheca Augustana
# Dret a morir

El dret a morir és un concepte ètic i jurídic que sosté la llibertat d'un ésser humà per acabar amb la seva vida o per sotmetre a eutanàsia voluntària. Habitualment s'al·ludeix a la possessió d'aquest dret per part de persones amb una malaltia terminal o sense la voluntat de continuar vivint, a les quals es pot permetre acabar amb la seva pròpia vida, rebutjar un tractament que perllongui la seva vida o l'ús del suïcidi assistit o l'eutanàsia. La qüestió de qui hauria de poder exercir aquest dret sol ser central al debat.
Alguns acadèmics i filòsofs com David Benatar consideren aquest debat en els termes del antinatalisme. A causa que els éssers humans no tenen capacitat d'agència en el seu naixement, ningú hauria de tenir autoritat sobre la decisió d'una persona de continuar vivint o de morir.
Els defensors del dret a morir solen associar-ho amb la idea que el propi cos i la pròpia vida són únicament propietat d'un mateix i s'ha de disposar d'ells com es consideri convenient. Així i tot, se sol contraposar un interès estatal legítim que impedeixi els suïcidis irracionals. Per exemple, Avital Pilpel i Lawrence Amsel consideren:
| « | Els defensors contemporanis del "suïcidi racional" o del "dret a morir" generalment exigeixen per "racionalitat" que la decisió de matar-se a un mateix sigui una elecció autònoma de l'agent (és a dir, que no s'hagi d'una pressió del metge o de la família per "fer el correcte" i suïcidar-se) que l'elecció sigui la "millor opció en aquestes circumstàncies" (desitjada pels estoics o els utilitaris), així com altres condicions naturals com que la decisió sigui estable, que no sigui una decisió impulsiva, que no s'hagi d'una malaltia mental, que es dugui a terme després d'una deliberació, etc. | » |
Les postures religioses entorn del suïcidi varien des de les pràctiques hinduistes i jainistes de suïcidi no violent a través del dejuni (prayopavesa i salekana, respectivament) fins a considerar-ho un pecat greu, com en el catolicisme.

## Vegeu també

* Capacitisme
* Dret a Morir Dignament
* Distanàsia
* Edatisme
* Eutanàsia
* Federació Mundial d'Associacions pel Dret a Morir
* Ortotanàsia

## Referències

* ↑ David, Benatar. The Human Predicament: A Candid Guide to Life's Biggest Questions. Nova York: Oxford University Press, 2017. ISBN 9780190633844. OCLC 969543345.
* ↑ A Pilpel. «What is Wrong with Rational Suicide». Arxivat de l'original el 2018-02-18. [Consulta: 15 març 2020].
# Gueorgui Kropatxov

Gueorgui Borissovitx Kropatxov (en rus: Георгий Борисович Кропачёв) Leningrad, 15 d'abril de 1930 - Sant Petersburg, 13 de març de 2016) va ser un director, decorador i guionista de cinema soviètic. Després d'una gran carrera com a decorador de cinema, el 1967 es va estrenar com a director amb Vii, pel·lícula de terror codirigida amb Konstantin Ierxov i de la que també en fou guionista. El 1978 també va dirigir Sled rosomakhi. Després va continuar la seva carrera com a escenògraf el 1997 fou guardonat com a Artista honorat de la Federació Russa.

## Filmografia
### Director

* Vii (1967)
* Sled rosomakhi (1978)

### Disseny de producció

* Letnie liudi (1995)
* Khrustaliov, maixinu! (1998)
* Gaspartum (2005)
* Trudno bit bogom (2013)

## Referències

* ↑ Скончался режиссер фильма «Вий» Георгий Кропачев
* ↑ Вий
* ↑ «Указ Президента Российской Федерации от 16 апреля 1997 года № 357 «О награждении государственными наградами Российской Федерации»». Arxivat de l'original el 2017-02-17. [Consulta: 9 febrer 2019].
# Reina Regent Maria Cristina

Reina Regent Maria Cristina és el nom dels següents personatges:
* Maria Cristina de Borbó-Dues Sicílies (Palerm, Regne de les Dues Sicílies 27 d'abril de 1806 - L'Havre, França 2 d'agost de 1878), princesa de les Dues Sicílies, reina consort d'Espanya (1829-1833) i regent d'Espanya (1833-1840).
* Maria Cristina d'Àustria o Maria Cristina d'Habsburg-Lorena (Gross-Seelowitz, Imperi Austríac, 1858 - Madrid, 1929), reina consort d'Espanya de 1879-1885 pel seu matrimoni amb Alfons XII i regent de 1885 a 1902 per la minoria d'edat d'Alfons XIII.
# Vérkhniaia Mossólovka

Vérkhniaia Mossólovka (en rus: Верхняя Мосоловка) és un poble de l'óblast de Lípetsk, a Rússia, que el 2011 tenia 438 habitants. Pertany al districte rural d'Úsman.

## Referències

* ↑ «Комсомольская правда». «В Липецкой области в селе сгорело 103 дома». Николай Боков, 30 июля 2010. Проверено 01-08-2010
# Mario Tennis Aces

Mario Tennis Aces (マリオテニス エース, Mario Tenisu Ēsu) és un videojoc d'esports per a Nintendo Switch. És la vuitena entrega de la saga Mario Tennis i el primer des de Mario Tennis: Power Tour per a Game Boy Advance en incloure un mode història. El videojoc va ser anunciat en una presentació Nintendo Direct mini l'11 de gener de 2018 i va ser llançat el 22 de juny del mateix any (encara que uns dies abans va sortir una demo per provar les funcions en línia).

## Jugabilitat

La base de la jugabilitat és semblant a la present a Mario Tennis: Ultra Smash, destacant diferents tipus de llançaments. Els personatges tenen un mesurador d'energia que es pot emprear per realitzar Zone Shots, Zone Speed o Special Shots. El mesurador d'energia pot incrementar-se mitjançant piloteig o realitzant Trick Shots. Alguns llançaments, com Ultra Smash, Zone Shots i Special Shots, són capaços de trencar les raquetes. Les raquetes poden aguantar tres Zone Shots o un Special Shot abans de trencar-se, i després d'això el jugador pot substituir-la per una raqueta nova, però si aquest no té més recanvis, està obligat a retirar-se. En un moment determinat del cop, el llançament pot ser bloquejat, incrementant el mesurador d'energia del jugador i protegint la seva raqueta.
El joc també compta amb tornejos en línia així com un mode història que té lloc en una illa, que inclou diferents desafiaments.
Els personatges jugables d'entrada són Mario, Luigi, Wario, Waluigi, Peach, Daisy, Rosalina, Toad, Toadette, Bowser, Bowser Jr., Boo, Yoshi, Donkey Kong, Spike i Chain Chomp. Més personatges foren afegits cada mes, començant per juliol de 2018 i acabant el juliol de 2019: Koopa Troopa, Blooper, Diddy Kong, Birdo, Koopa Paratroopa, Shy Guy, Petey Piranha, Luma, Boom Boom, Pauline, Kamek, Dry Bones, Fire Piranha Plant i Dry Bowser.

## Referències

* ↑ Nintendo JP. «マリオテニス エース [Nintendo Direct mini 2018.1.11]». YouTube, 11-01-2018.
* ↑ Nintendo. «Nintendo Direct Mini 1.11.2018». YouTube, 11-01-2018.
* ↑ Nintendo. «Nintendo Direct 3.8.2018». YouTube, 08-03-2018.
# Enclusa (desambiguació)

«Enclusa o inclusa» té aquests significats:
* Enclusa: eina per a treballar els metalls.
* Enclusa (os): os de l'oïda de molts vertebrats.
* Cumulonimbe enclusa o cumulonimbus incus: un típus de núvol cumulonimbe amb forma d'enclusa
# Castell de Guardiola (Sant Salvador de Guardiola)

El Castell de Guardiola és una obra del municipi de Sant Salvador de Guardiola (Bages) declarada bé cultural d'interès nacional.

## Descripció

Les restes del castell serviren per bastir el gran casal de Can Miralda, que ocupa el seu setial.
Es tracta d'una construcció militar: ruïnes de l'antic castell de Guardiola del qual només en queden dos panys de paret de la torre que formen angle recte (5 m d'alt el punt més alt i 2,90, el més baix). La gruixària d'aquest murs és de 80 cm. L'aparell és fet amb blocs de pedra sense polir, disposats a filades horitzontals i de mides mitjanes, units amb morter de sorra i calç. Es tracta d'una torre prismàtica datable entre el segle xi i XII, probablement inscrita dins un recinte casteller més gran del qual avui no se'n conserva res.

## Història

És un castell termenat, documentat el 925.
El castell de Guardiola, situat en un punt estratègic, tenia un ampli terme que incloïa l'actual municipi de St. Salvador de Guardiola, la zona de Vallformosa (avui de Rajadell) però no controlava el lloc de Salelles que pertanyia al terme de la ciutat de Manresa.
És documentat des de l'any 924 i malgrat la seva situació estratègica es desconeixen més dades sobre la seva significació, castlans, etc. L'única relació documentada és la de la família de Sal·la, fundador del monestir de St. Benet de Bages. Les notícies són més freqüents a partir del s.XIV i XV.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Castell de Guardiola». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 9 novembre 2015].
# Suaad Allami

Suaad Allami (àrab: سعاد اللامي, Suʿād al-Lāmī) (Sadr City, segle xx) és una activista pels drets de les dones d'Iraq. La seva mare la va animar a anar a l'escola, malgrat que ella era analfabeta. Allami es va convertir en una advocada especialitzada en drets de les dones. L'any 2007 va fundar l'ONG Women for Progress (‘Dones pel Progrés’) i, des de 2011, dirigeix el Women for Progress Center, que ofereix molts serveis, com ara defensa judicial, formació professional, assessorament en violència masclista, exàmens mèdics, educació en l'alfabetització i cures dels infants, entre d'altres.
Allami també va fundar el Centre de Dones de la Ciutat de Sadr, ciutat on va néixer.
L'any 2009 va rebre el Premi Internacional Dona Coratge. Per celebrar que havia rebut el Global Vital Voices Award, Suaad va acceptar ser entrevistada per Nina magazine en una entrevista que es convertiria en una història: Vital Voice of Leadership Arxivat 2018-07-03 a Wayback Machine., que seria àmpliament compartida i publicada.

## Referències

* 1 2 3 4 The Secretary of State's 2009 International Women of Courage Awards
* ↑ Suaad Allami on helping women lead in Iraq | On Leadership - The Washington Post
* 1 2 On International Women's Day an Iraqi leader has hope for her country's future | Twin Cities Daily Planet
* 1 2 3 Suaad Allami, a Vital Voice of Leadership for Iraq | Iraq Business News
# Premi al Museu Europeu de l'Any

El Premi al Museu Europeu de l'Any, més conegut pel seu nom en anglès European Museum of the Year Award (EMYA ) és un premi que es lliura cada any, atorgat pel Fòrum dels Museus Europeus sota els auspicis del Consell d'Europa. L'EMYA és considerat el premi anual més important del sector museístic europeu.
El premi va ser instaurat l'any 1977 pel periodista britànic Kenneth Hudson, l'acadèmic britànic Richard Hoggart i John Letts, sota els auspicis del Consell d'Europa

## Referències

* ↑ European Museum Forum, Council of Europe;
* ↑ Mark Brown , 14-05-2018.
* ↑ «Winners of the European Museum of the Year Award 2018». Network of European Museum Organisations (NEMO), 14-05-2018. [Consulta: 11 octubre 2019].
* ↑ «HISTORY OF THE ORGANISATION». European Museum Forum, 2019. [Consulta: 14 octubre 2019].
# Gueorgui Litkin

Gueorgui Stepànovitx Litkin o Georgi Lytkin (1835-1907) fou un escriptor i líder nacional komi, pare del nacionalisme komi modern. Es diu en rus: Георгий Степанович Лыткин, en komi Степан Ёгор. Fa servir el pseudònim Ёгуш.
Era el fill d'un mercader arruïnat que estudià a Sant Petersburg i traduí texts sagrats al komi; també era militant socialista, però intentà elevar Esteve de Perm a la categoria d'heroi nacional komi i cercà la puresa del llenguatge. També va proposar la creació d'una Església Ortodoxa Komi Autocèfala.

## Referències

* 1 2 W, Y. «Lytkin, Georgij Stepànovitx». A: Tietosanakirja [Diccionari d'informació] (en finès). volum 5. Tietosanakirja Osakeyhtiö, 1913, p. columna 1326.
* ↑ Toulouze, Eva «Le mouvement des écrivains finno-ougriens». Études finno-ougriennes, 46, 01-01-2014. DOI: 10.4000/efo.3678. ISSN: 0071-2051.
* ↑ «Qui sont les Komis? Présentation générale». A: Les Komis. Questions d’histoire et de culture : Encyclopédie des peuples finno-ougriens tome 1 (en francès). París: Presses de l’Inalco, 2016-05-20, p. 20-46. ISBN 978-2-85831-265-8.