OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# CCN-Overseas Liberty Fund

CCN-Overseas Liberty Fund és un fons d'inversió que té la finalitat d'oferir liquiditat a empreses amb seu social a Catalunya i les Illes Balears i Pitiüses. El fons fou creat pel Cercle Català de Negocis i GSX, empresa filial del grup Mangla, l'any 2017.
Els actius immobiliaris que integren el fons són immobles amb activitat econòmica que provenen principalment del sector comercial i industrial. Es preveu que el fons es pugui comercialitzar a partir del primer trimestre de 2018.

## Referències

* ↑ «El Cercle Català de Negocis aconsegueix 1.200 milions d'euros de finançament per a Catalunya». El Punt Avui, 19-12-2017 [Consulta: 19 desembre 2017].
* ↑ «El Cercle Català de Negocis i diversos inversors creen un fons de 345 milions d'euros per a les empreses amb seu a Catalunya i a les Illes». VilaWeb, 19-12-2017 [Consulta: 19 desembre 2017].
* ↑ «El CCN i un grup britànic creen un fons per donar liquiditat a empreses a Catalunya». Europa Press, 19-12-2017 [Consulta: 19 desembre 2017].
# Cremador d'esperit de vi

Un cremador d'alcohol o cremador d'esperit de vi, és un equip de laboratori que s'utilitza per produir una flama oberta. Pot ser de llautó, vidre, acer inoxidable, alumini, etc.

## Usos

Es prefereixen els cremadors d'alcohol per a alguns usos, en lloc dels cremadors Bunsen, amb finalitats de seguretat i en laboratoris on no es disposa de gas natural. Són poc voluminosos, la seva mida es limita a aproximadament 5 centímetres (dues polzades) d'alçada, amb una temperatura comparativament més baixa que la flama de gas del cremador Bunsen.
Tot i que no generen unes flames tan calentes com altres tipus de cremadors, fan prou escalfor per realitzar proves amb substàncies químiques, procediments estàndard de laboratori de microbiologia, com també es poden utilitzar per esterilitzar a la flama alguns equips de laboratori.

## Funcionament

El combustible típic és l'alcohol desnaturalitzat, el metanol o l'isopropanol. Per apagar la flama, s'utilitza Una tapa com esmocadora -(snuffer),

## Vegeu també

* Bec Bunsen
* Manta calefactora
* Fogó portàtil

## Referències

* ↑ Griffin, John Joseph. Chemical Recreations: A Compendium of Experimental Chemistry, Part 1. 8th. Glasgow: Richard Griffin and Co., 1838, p. 17–21.
* 1 2 «Laboratory Burner Safety». safety.ucanr.edu, 2007. [Consulta: 17 juny 2015].
* 1 2 Braham, R. «Standard Operating Procedure - Safe Use of Alcohol Burner». ovc.uoguelph.ca. Department of Biomedical Sciences of Ontario Veterinary College, 2002. [Consulta: 17 juny 2015].
* ↑ «Low-tech Microbiology Tools». teach.genetics.utah.edu. Arxivat de l'original el 2015-06-27. [Consulta: 26 juny 2015].
* ↑ Myers, D. N.. «7.1.1. Equipment and Equipment Sterilization Procedures». A: National field manual for the collection of water-quality data. USGS, 1997 (Techniques of Water-Resources Investigations, book 9).
# CCL17

La 'quimioquina (motiu C-C) lligand 17 (CCL17) és una petita citocina pertanyent a la família CC de CCL17 s'expressa constitutivament en el tim, però només de manera transitòria en cèl·lules PBMC estimulats amb fitohemaglutina. Aquesta quimioquina s'uneix específicament i indueix quimiotaxis en cèl·lules T i obté els seus efectes a través de la seva interacció amb el receptor de quimioquina CCr4. El gen qui codifica CCL17 està localitzat en el cromosoma 16, en humans, junt amb altres quimioquines anomenades CCL22 i CX3CL1.

## Referències

* 1 2 3 GRCh38: Ensembl release 89: ENSG00000102970 - Ensembl, May 2017
* 1 2 3 GRCm38: Ensembl release 89: ENSMUSG00000031780 – Ensembl, May 2017
* ↑ «Human PubMed Reference:». National Center for Biotechnology Information, U.S. National Library of Medicine.
* ↑ «Mouse PubMed Reference:». National Center for Biotechnology Information, U.S. National Library of Medicine.
* 1 2 Imai et al. Molecular cloning of a novel T cell-directed CC chemokine expressed in thymus by signal sequence trap using Epstein-Barr virus vector. J. Biol. Chem. 271: 21514-21521, 1996.
* ↑ Imai et al. The T cell-directed CC chemokine TARC is a highly specific biological ligand for CC chemokine receptor 4. J. Biol. Chem. 272: 15036-15042, 1997.
* ↑ Nomiyama et al. Assignment of the human CC chemokine gene TARC (SCYA17) to chromosome 16q13. Genomics 40: 211-213, 1997.
* ↑ Nomiyama et al. Human chemokines fractalkine (SCYD1), MDC (SCYA22) and TARC (SCYA17) are clustered on chromosome 16q13. Cytogenet. Cell Genet. 81: 10-11, 1998.

## Enllaços externs

* UCSC Genome Browser on Human Dec. 2013 (GRCh38/hg38) Assembly. UCSC
# CCK

CCK té els següents significats:
* Colecistocinina (acrònim en anglès de Cholecystokinin), hormona digestiva produïda a l'intestí prim
* Complementary Code Keying, tècnica de modulació digital usada per l'estàndard IEEE 802.11b
* Client Customization Kit, conjunt d'eines per a ajudar a l'adopció del mercat del Mozilla Firefox
* CCK també és el codi ISO 3166-1 alfa-3, de tres lletres, de les Illes Cocos (Keeling)
# William Alexander

«William Alexander» té aquests significats:

## Literatura

* William Alexander (autor) (nascut 1976), l'escriptor per nens americà
* William Alexander, Baró Alexander de Potterhill.(1905–1993), autor i educador anglès
* William Frederick Alexander (1882–1957), editor de Nova Zelanda, antologista de poesia i editor de diari
* William Menzies Alexander (1858–1929), escriptor mèdic i teològic escocès

## Militar

* William Alexander (soldat canadenc) (1880–1917), soldat canadenc de la Primera Guerra Mundial executat per deserció
* William Melville Alexander (1897–1988), as de vol de Primera Guerra Mundial canadenc
* William Alexander (Lord Stirling) (1726–1783), soldat de Guerra Revolucionari americà

## Política

* Bill Alexander (polític) (1910–2000), activista comunista britànic

## Religió

* William Alexander (bisbe) (1824–1911), bisbe anglicà, Primat de Tot Irlanda
* William Lindsay Alexander (1808–1884), dirigent de l'església escocesa
* William Patterson Alexander (1805–1884), missioner americà

## Reialesa

* Rei Guillem Alexandre dels Països Baixos (nascut 1967)

## Arts visuals

* William Alexander (artista) (1915–1997), artista de Prússia oriental, estrella de la Màgia de la Pintura d'Oli
* William Alexander (pintor) (1767–1816), artista britànic

## Altres

* William Alexander primer Earl de Stirling (c. 1567–1640), organitzador colonial britànic
* William Alexander el Jove (c. 1602–1638), fundador de la colònia de Port Royal; fill del 1r Earl de Stirling
* William Alexander (jutge) (c. 1754–1842), Lord Cap i Baró del Exchequer
* Sir William Alexander, 3r Baronet (1797–1873), Advocat-General del Ducat de Cornwall
* William D. Alexander (1916–1991), productor de pel·lícula americana
* William DeWitt Alexander (1833–1913), educador de Hawaii
* William Hastings Alexander (mort 1876), Agenti judicial de Hong Kong

## Vegeu també

* Bill Alexander (director) (nascut 1948), director de teatre americà
* Bill Alexander (enginyer), cap de Radford, Corporació d'Armes Alexander de Virgínia.
* Willie Alexander (nascut 1943), cantant americà
# Oxiflogopita

L'oxiflogopita és un mineral de la classe dels silicats, que pertany al grup de la biotita. Rep el nom per la seva relació química amb la flogopita.

## Característiques

L'oxiflogopita és un silicat de fórmula química K(Mg,Ti,Fe)₃[(Si,Al)₄O$_{10}$](O,F)₂. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 2009. Cristal·litza en el sistema monoclínic. Forma cristalls toscos de color marró fosc a cristalls prismàtics negres de fins a 1,5 mm, o aplanats de fins a 4 × 4 × 0,2 mm, en cavitats de basalt alcalí. La seva duresa a l'escala de Mohs és 3.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, l'oxiflogopita pertany a «09.EC - Fil·losilicats amb plans de mica, compostos per xarxes tetraèdriques i octaèdriques» juntament amb els següents minerals: minnesotaïta, talc, wil·lemseïta, ferripirofil·lita, pirofil·lita, boromoscovita, celadonita, chernykhita, montdorita, moscovita, nanpingita, paragonita, roscoelita, tobelita, aluminoceladonita, cromofil·lita, ferroaluminoceladonita, ferroceladonita, cromoceladonita, tainiolita, ganterita, annita, ephesita, hendricksita, masutomilita, norrishita, flogopita, polilitionita, preiswerkita, siderofil·lita, tetraferriflogopita, fluorotetraferriflogopita, wonesita, eastonita, tetraferriannita, trilitionita, fluorannita, xirokxinita, shirozulita, sokolovaïta, aspidolita, fluoroflogopita, suhailita, yangzhumingita, orlovita, brammal·lita, margarita, anandita, bityita, clintonita, kinoshitalita, ferrokinoshitalita, oxikinoshitalita, fluorokinoshitalita, beidel·lita, kurumsakita, montmoril·lonita, nontronita, volkonskoïta, yakhontovita, hectorita, saponita, sauconita, spadaïta, stevensita, swinefordita, zincsilita, ferrosaponita, vermiculita, baileyclor, chamosita, clinoclor, cookeïta, franklinfurnaceïta, gonyerita, nimita, ortochamosita, pennantita, sudoïta, donbassita, glagolevita, borocookeïta, aliettita, corrensita, dozyïta, hidrobiotita, karpinskita, kulkeïta, lunijianlaïta, rectorita, saliotita, tosudita, brinrobertsita, macaulayita, burckhardtita, ferrisurita, surita, niksergievita i kegelita.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a Rothenberg, a la localitat alemanya de Bell, a Eifel (Renània-Palatinat). També ha estat descrita a Graulay, a la localitat de Hillesheim (també a Eifel); a la pedrera Michelsberg, a Eberbach (Baden-Württemberg); a Zirkel Mesa, al comtat de Sweetwater (Wyoming, Estats Units), i al meteorit Chassigny, un meteorit marcià que va caure a la localitat francesa de Chassigny el 3 d'octubre de 1815.

## Referències

* ↑ «Oxyphlogopite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 26 març 2018].
* ↑ «Chassigny Martian meteorite, Chassigny, Haute-Marne, Grand Est, France» (en anglès). Mindat. [Consulta: 26 març 2018].
# Mantidactylus thelenae

Mantidactylus thelenae és una espècie de granota de la família dels mantèl·lids endèmica de Madagascar.
Es troba als boscos humits tropicals i subtropicals, i a les plantacions.
Està en perill d'extinció per la pèrdua del seu hàbitat natural.

## Referències

* Fordham et al (2006). Mantidactylus thelenae. Llista Vermella de la UICN, Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2006. Consultat el 5 gener 2008 (en anglès). (anglès)
# Apokóronas

Apokóronas (grec Αποκόρωνας [apo'koronas]) és un dels municipis de l'illa de Creta, Grècia. Establert pel programa Kalikratis, inclou els antics municipis d'Armeni, Fres, Vamos, Georgiúpoli (Georgioupoli), Krionerida i la petita comunitat d'Assí Gonià (Asi Gonia).
El municipi actual, que coincideix amb la província històrica del mateix nom, és al nord-oest, dins de la prefectura de Khanià i ocupa una franja entre Khanià i Réthimno. Té una superfície de 323.13 km² i una població de 12.703 habitants segons el cens de 2001. La capitalitat està repartida entre Vrisses i la capital històrica Vamos. Apokóronas és una fèrtil plana entre les Lefka Ori (Muntanyes Blanques) i el Mar de Creta. Hi passa el riu Kiliaris, conegut en l'antiguitat com Pyknos. Les poblacions més importants són Vamos, Armeni i Vrisses (d'on surt la carretera que va cap al sud a Sfakià). Les poblacions turístiques de platja més notables són Kalives, Almirida i Georgioupolis.
El nom Apokóronas podria venir del nom de l'antiga ciutat d'Ippokoronion que podria ser al mateix lloc que el castell venecià anomenat Castello Apicorono, que és entre Kalives i Almirida.
# Moorestown-Lenola (Nova Jersey)

Moorestown-Lenola és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Nova Jersey. Segons el cens del 2000 tenia 13.860 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Moorestown-Lenola tenia 13.860 habitants, 5.250 habitatges, i 3.827 famílies. La densitat de població era de 760,1 habitants/km².
Dels 5.250 habitatges en un 34,7% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 59,5% hi vivien parelles casades, en un 10,9% dones solteres, i en un 27,1% no eren unitats familiars. En el 23,2% dels habitatges hi vivien persones soles el 10,9% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,59 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,07.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 26,4% tenia menys de 18 anys, un 4,7% entre 18 i 24, un 25,6% entre 25 i 44, un 25,7% de 45 a 60 i un 17,6% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 41 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 83,8 homes.
La renda mediana per habitatge era de 68.770 $ i la renda mediana per família de 79.953 $. Els homes tenien una renda mediana de 60.486 $ mentre que les dones 34.847 $. La renda per capita de la població era de 34.311 $. Aproximadament el 3% de les famílies i el 4,3% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Moorestown-Lenola». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-16. [Consulta: 8 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Moorestown-Lenola». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Cantarins

Els cantarins (Cantharinae) són una subfamília de coleòpters polífags de la família dels cantàrids

## Gèneres

* Tribus: Cantharini Imhoff, 1856
** Gèneres: Ancistronycha - Armidia - Atalantycha - Athemus - Boveycantharis - Cantharis - Cantharomorphus - Cordicantharis - Cratosilis - Cultellunguis - Cyrtomoptera - Metacantharis - Occathemus - Pakabsidia - Podistra - Rhagonycha - Rhaxonycha - Sinometa - Themus
* Tribus: Podabrini Gistel, 1856
** Gèneres: Asiopodabrus - Dichelotarsus - Hatchiana - Micropodabrus - Podabrus
** Gèneres: incertae sedis: †Hoffeinsensia - †Sucinocantharis

## Referències

* ↑ https://www.biolib.cz/en/taxon/id9579/
# Bruno Pasquier

Bruno Pasquier (Neuilly-sur-Seine, 10 de desembre de 1943) és un violista francès, pertanyent a la nissaga Pasquier.
Després d'un primer premi al Conservatori de París el 1961, Pasquier va guanyar el Concurs Internacional de Música ARD el 1965. Del 1965 al 1985 va ser el primer solista de l'orquestra de l'Òpera de París i posteriorment, de 1985 a 1990 a l'Orchestre nacional de França.
Des de 1970, ha estat professor al Conservatori de París, primer com a ajudant de Serge Collot, després com a viola i professor de música de cambra (des de 1983). Amb el seu germà Régis (violinista i director d'orquestra) i el violoncel·lista Roland Pidoux, va ser durant un temps membre d'un trio buscat.
Bruno Pasquier toca una viola de Giovanni Paolo Maggini (principis del segle xvii).

## Referències

* ↑ «Trio Pasquier». Arxivat de l'original el 2017-12-01. [Consulta: 6 abril 2020].
# Omao

Omao és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Hawaii. Segons el cens del 2000 tenia 1.221 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Omao tenia 1.221 habitants, 392 habitatges, i 297 famílies La densitat de població era de 393,4 habitants per km².
Dels 392 habitatges en un 38,3% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 59,7% hi vivien parelles casades, en un 10,7% dones solteres, i en un 24,2% no eren unitats familiars. En el 17,3% dels habitatges hi vivien persones soles el 7,1% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,97 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,36.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 26,2% tenia menys de 18 anys, un 6,2% entre 18 i 24, un 29,1% entre 25 i 44, un 23,6% de 45 a 64 i un 14,9% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 39,3 anys. Per cada 100 dones hi havia 104,87 homes. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 99,34 homes.
La renda mediana per habitatge era de 53.750 $ i la renda mediana per família de 61.042 $. Els homes tenien una renda mediana de 30.300 $ mentre que les dones 27.647 $. La renda per capita de la població era de 20.175 $. Aproximadament el 6,0% de les famílies i el 10,0% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Omao». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 15-09-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 19 setembre 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table-Omao». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 15-09-2010.
# Léon Rom

Léon Rom, nascut a Mons el 1861 i mort a Brussel·les el 1924, fou un militar ornitòleg i paisatgista belga, que va ser comissari del districte de Matadi a l'Estat Lliure del Congo, i després cap de l'exèrcit de la Force Publique.
Procedent d'una família pobra, es va allistar a l'exèrcit belga a l'edat de 16 anys. A l'edat de 25 anys, el 1886, va marxar al Congo a la recerca d'aventures. Nomenat comissari de districte a Matadi, es quedarà sobretot en memòria com un dels oficials més bàrbars de la Força Pública de Leopold II de Bèlgica. Rom va participar en massacres de nombroses ètnies congoleses.
Sota la seva direcció, els agents tenien permís per matar els africans amb l'excusa de qualssevol infraccions menors, fins al punt que tenia una forca permanentment muntada, i Rom pagava els seus soldats perquè li portessin el cap dels enemics després del combat; aquests caps envoltaven la seva residència de Stanleyville.
Segons Adam Hochschild, Rom és una de les persones reals que podria haver inspirat a Joseph Conrad el personatge de "Kurtz" per a la seva novel·la El cor de les tenebres.

## Notes i referències

* ↑ (anglès) The Butcher of Congo

## Bibliografia

* Hochschild, Adam. El fantasma del rey Leopoldo. Barcelona: Península, 2002. ISBN 84-8307-430-3.

## Enllaços externs

* Baffour Ankomah, The Butcher of Africa, in New African, octubre 1999
* Archive Léon Rom, Royal Museum for Central Africa
# Apolinar Torres López

Apolinar Torres López (Pontevedra, 1894 - Vigo, 27 d'agost de 1936) va ser un mestre, pedagog i actiu sindicalista de la Federació Espanyola de Treballadors de l'Ensenyament (FETE), executat víctima de la repressió en la zona franquista durant la Guerra Civil.
Va treballar com a mestre a Vigo i va destacar pels seus treballs pedagògics, arribant a dirigir la Pàgina Pedagògica del diari El Pueblo Gallego. Va ser un dels fundadors de l'Associació de Treballadors de l'Ensenyament, organització sindical que, agrupada amb unes altres i integrada en la Unió General de Treballadors (UGT), va constituir més tard la Federació Espanyola de Treballadors de l'Ensenyament (FETE), de la que en fou president des de 1936. La seva militància socialista el va portar a presidir, també el 1936, l'agrupació socialista viguesa.
Com a molts altres líders socialistes gallecs, amb el cop d'estat del 18 de juliol de 1936 que va donar lloc a la Guerra Civil espanyola, va haver d'ocultar-se per evitar la repressió dels revoltats triomfants a Galícia, però va ser descobert a l'illa de Toralla. Detingut i condemnat a mort el 22 d'agost de 1936, va ser executat cinc dies després al cementiri de Pereiró, al costat de l'alcalde de Vigo, Emilio Martínez Garrido, l'alcalde de Lavadores, José Antela Conde, Ramón González Brunet, Waldo Gil Santóstegui, Manuel Rey Gómez i els diputats socialistes Ignacio Seoane Fernández, Enrique Heraclio Botana Pérez i Antonio Bilbatúa Zubeldía.

## Referències

* ↑ "Lo más selecto" de Vigo en 1936, El País, 28 d'agost de 2008, consultat el 25 de juny de 2011.
* ↑ Primera entrada Arxivat 2012-02-03 a Wayback Machine., al Diccionario biográfico del socialismo español.
* ↑ Segona entrada Arxivat 2019-10-16 a Wayback Machine., al Diccionario biográfico del socialismo español.

## Enllaços externs

* Fitxa a Nomes e voces
# Podovírids

Els Podoviridae són una família de virus tenen bacteris com a hoste. La família inclou els següents gèneres:
Pertanyen al grup I de la Classificació de Baltimore. Es caracteritzen per tenir un genoma amb ADN de cadena doble com àcid nucleic i per disposar aquesta informació genètica en una càpsid sense estar envoltada viralment i estructuralment queda definida per una simetria binal, tenint un cap icosaèdric i una cua helicoidal curta

## Referències

* ↑ Lavigne, Rob; Seto, Donal; Mahadevan, Padmanabhan; Ackermann, Hans-W.; Kropinskide «Unifying classical and molecular taxonomic classification: analysis of the Podoviridae using BLASTP-based tools» (en anglès). Research in Microbiology, 159, 5, 01-06-2008, pàg. 406–414. DOI: 10.1016/j.resmic.2008.03.005. ISSN: 0923-2508.

## Enllaços externs

* «Podoviridae» (en anglès). Viralzone. Swiss Institute of Bioinformatics.
# Canal Dnièper-Buh

El canal Dniéper-Buh (en rus: Днепровско-Бугский канал, Dnieprovsko-Bugski kanal; en belarús: Дняпроўска-Бугскі канал, Dniaprowska-Buhski kanal) és un curs d'aigua artificial de Belarús, que connecta el Dniéper al Buh Occidental. Amb una longitud total de 196 km entre Brest i Pinsk, permet la navegació entre el Mar Bàltic i el mar Negre.
El canal va ser excavat a 1775, durant el regnat d'Estanislau II (1764-1795), l'últim rei de la República de les Dues Nacions (Polònia-Lituània). D'entrada va rebre el nom de Kanał Królewski o canal reil en honor del rei de Polònia amb l'origen de l'obra. A més el treball es va dur a terme a partir del 1837 i es va acabar al voltant del 1846 al 1848.
La navegació al canal del Dniéper-Buh és interrompuda per una presa al riu Buh, prop de Brest, Belarús. Aquesta presa és el major obstacle per als vaixells de càrrega que naveguen a través dels cursos d'aigua poc profunds entre Europa Occidental i Ucraïna. Les vies navegables de la frontera entre Alemanya i Polònia (Varta, Noteć, Canal de Bydgoszcz, Vístula, Narew, Buh) utilitzades per arribar a les vies navegables interiors de Belarús i Ucraïna (Mukhavets, canal del Dniéper-Buh, Prípiat i Dniéper) formen una connexió contínua entre el nord-oest d'Europa i el Mar Negre.
En impedir la navegació, la presa sobre el Buh va provocar un canvi en la part més occidental del Mukhavets. Algunes rescloses foren reomplertes i el port de Brest ja no hi poden arribar vaixells provinents de l'est.
Més recentment, s'han realitzat esforços per tal de fer entrar el canal dins la Classificació IV de vies navegables d'importància internacional. El 2003, el govern de Belarús va adoptar un programa de desenvolupament de la navegació fluvial i el transport marítim de reconstruir les rescloses del Dniéper-Buh Canal per complir amb els estàndards de les vies navegables de Classificació Europea Va. D'acord amb el govern de Belarús, quatre dics, rescloses i una resclosa per a la navegació fluvial va ser reconstruïdes, la qual cosa permet el pas de vaixells de 110 m de llarg, 12 m d'ample i un calat de 2.2 m.

## Enllaços externs

* Web de l'empresa que gestiona el canal Arxivat 2014-05-19 a Wayback Machine. (rus)