OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Eleccions parlamentàries poloneses de 1928

Les Eleccions parlamentàries poloneses de 1928 es van celebrar a la Segona República Polonesa per a elegir el Sejm del 4 a 11 de març de 1928, les primeres després del cop d'estat de maig de 1926 del mariscal Józef Piłsudski. El partit més votat fou el Bloc no Partidista de Col·laboració amb el Govern, pro-Sanacja. Malgrat que hi hagué moltes irregularitats i pressió dels mitjans perquè guanyés el partit del poder, es consideren les últimes eleccions lliures fins a les de 1989.

## Resultats

| Partit | Escons al Sejm | Escons al Senat |
| Bloc no Partidista de Col·laboració amb el Govern (Bezpartyjny Blok Współpracy z Rządem) | 125 | 48 |
| Partit Socialista Polonès (Polska Partia Socjalistyczna) | 64 | 10 |
| Bloc de les Minories Nacionals (Blok Mniejszości Narodowych) | 61 | 22 |
| Partit Popular Polonès-Wyzwolenie (Polskie Stronnitctwo Ludowe-Wyzwolenie) | 41 | 7 |
| Unió Nacional Populista (Związek Ludowo-Narodowy) | 38 | 9 |
| Chrzescijańska Demokracja | 34 | 6 |
| Partit Popular Polonès-Piast (Polskie Stronnitctwo Ludowe-Piast) | 30 | 2 |
| Partit Camperol (Stronnictwo Chłopskie) | 25 | 3 |
| Narodowa Partia Robotnicza | 11 | 3 |
| Partit Comunista de Polònia (Związek Robotników i Chłopów) | 7 | 0 |
| Independents | 8 | 1 |
| Total | 444 | 111 |

## Referències

* 1 2 Eleccions al Parlament Polonès (Sejm) de 1928 - resultats
# Talbot-Lago

* Per a altres significats, vegeu «Talbot (raça de gos)».
Talbot-Lago va ser un fabricant d'automòbils francès amb seu a Suresnes, Alts de Seine, fora de París. L'empresa era propietat i gestionada per Antonio Lago, un enginyer italià que va adquirir els drets de la marca Talbot després de la desaparició de la filial de Darracq Londres, Automobiles Talbot France el 1936.
Sota la gestió de Lago, l'empresa va produir una gamma d'automòbils que incloïa cotxes esportius i de carreres, en alguns casos dissenyats per l'empresa de carrosses Figoni et Falaschi, fins a la desaparició de Talbot-Lago el 1959, quan els problemes financers de l'empresa van obligar a vendre l'empresa a Simca.
Va competir al campionat del món de la Fórmula 1 de forma privada, sense representació oficial de la fàbrica, amb pilots com Philippe Étancelin, Louis Chiron o Louis Rosier. Van disputar curses de les temporades 1950, 1951 i 1952.

## Referències

* ↑ Talbot-Lago isn’t a household name, but this French beauty made history by Rick Carey on Hagerty.com, 19 April 2022
* ↑ Talbot-Lago isn’t a household name, but this French beauty made history by Rick Carey on Hagerty.com, 19 April 2022
* ↑ Toutes les voitures françaises 1959 (Salon Paris Oct 1958) [Paris], 21, 2002, pàg. 78.
# Durro i Saraís

Durro i Saraís és l'entitat municipal descentralitzada del terme municipal de la Vall de Boí, a l'Alta Ribagorça. Recull l'herència de l'antic terme municipal independent de Durro, que fou agregat el 1965 a Barruera, i el 1996 canvià el nom del municipi per l'actual de la Vall de Boí.
Integraven aquell terme municipal els dos mateixos pobles que ara constitueixen l'entitat municipal descentralitzada: Durro i Saraís. El 2019 tenia 90 habitants. L'àmbit geogràfic, la història i altres detalls, estan expressats a l'article dedicat a l'antic municipi de Durro.
| Entitat de població | Habitants (2019) |
| Durro | 82 |
| Saraís | 8 |
| Font: Idescat ||

## Referències

* ↑ «Durro i Saraís». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Entitat Municipal Descentralitzada de Durro i Saraís». municat.gencat.cat. [Consulta: 27 agost 2020].
* ↑ «250432 Vall de Boí, la». Idescat. [Consulta: 27 agost 2020].

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya
# Haqqın nuru

Haqqın nuru —llum de la veritat en català— és un setmanari azerbaidjanès religiós i òrgan de l'Oficina musulmana Caucas que es publica en àzeri i rus des del 12 de març del 2010. Està dirigit als musulmans del Caucas (Azerbaidjan, Geòrgia i les repúbliques autònomes de Daguestan, Txetxènia, Ingúixia, Ossètia del Nord, Kabardino-Balkària, Karatxai-Txerkèssia i Adiguèsia a Rússia).

## Enllaços externs

* Web oficial Arxivat 2016-04-16 a Wayback Machine. (àzeri) (rus)
# Enner Valencia

Enner Remberto Valencia Lastra (11 d'abril de 1989) és un futbolista equatorià. Actualment juga com a davanter al Fenerbahçe SK. També és el capità de la selecció equatoriana.
Anteriorment va jugar al Emelec a l'Equador, on va guanyar la Serie A Equatoriana de 2013 i va rebre la Bota d'Or de la Copa Sudamericana el 2013. Valencia també va jugar la Liga MX a Mèxic, amb el Pachuca, i va se Bota d'Or al torneig Clausura 2014. Es va unir al club anglès West Ham United FC per un import estimat de 12 milions de lliures al juliol de 2014. L'agost de 2016, fou cedit a l'Everton FC per a la temporada, abans de ser venut al club mexicà Tigres UANL el juliol de 2017. A Tigres, va guanyar la Apertura 2017 i la Clausura 2019 i va acabar subcampió a la Lliga de Campions CONCACAF 2019, guanyant la Bota d'Or d'aquesta última competició. L'agost de 2020, va fitxar pel Fenerbahçe de Turquia.
A nivell internacional, Valencia ha disputat més de 70 partits amb l'Equador des del seu debut el 2012. Va representar la nació a la Copa del Món de la FIFA de 2014 i 2022, i a la Copa Amèrica de 2015, 2016, 2019 i 2021. Amb 38 gols, és el màxim golejador de tots els temps, i té el rècord de més gols marcats a la Copa del Món amb l'Equador, amb sis.

## Referències

* ↑ «Enner Remberto Valencia Lastra».
* ↑ «Enner Valencia at FIFA.com». FIFA. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2014-06-21. [Consulta: 1r desembre 2022].

## Enllaços externs

* Fitxa amb el Fenerbahçe S.K.
* Enner Valencia – Fitxa i estadístiques a la UEFA
* Enner Valencia Fitxa i estadístiques a la FIFA
# Vicenç Joan Rosselló

Vicenç Joan i Rosselló (Valldemossa, 1811 – Palma, 1882) fou un destacat industrial mallorquí del S.XIX, conegut pel malnom de "En Ribes".
Neix a Valldemossa el 21 de gener de 1811. D'origen humil, abandonà el seu poble natal per traslladar-se a Palma on coneixerà oficis menestrals diversos. Treballà, entre d'altres, amb blanquers de la Calatrava i tengué relacions amb tintorers i teixidors. Les relacions que va mantenir amb adobadors de pell i tintadors de fil i teixits li permeteren aprofundir en l'aplicació de la química a la indústria moderna.
Més tard fou empleat al taller d'Industrial Ribas. En aquell moment comptaven amb un obrador tèxtil al carrer Ferreria i una tintoreria al carrer dels Oms de Palma. Gabriel Ribas n'era el propietari, i passà a ser el sogre de Vicenç Joan quan aquest es casà amb la seva filla Caterina Ribas Ripoll. Heretà i amplià el negoci convertint-lo en una gran empresa de teixits. Començà, ampliant l'obrador tèxtil del carrer de la Ferreria. Adquirí els immobles veïns per ampliar les instal·lacions fabrils i augmentar la capacitat de producció.
Instal·là nous telers a Esporles, Establiments, la Vileta i Son Sardina. Creà la Fàbrica de flassades Can Ribas a La Soletat.
Durant l'epidèmia de còlera que patí Palma l'any 1865 mantengué les fàbriques obertes i no abandonà la ciutat, i invertí diners en la perforació de pous artesians amb l'objectiu de dotar la capital de subministrament d'aigua corrent.
A final de la dècada de 1870 s'havia convertit en el fabricant tèxtil més significat de Mallorca. Propietari de set fàbriques –tres de les quals estaven mecanitzades-, ocupava més de vuit-cents treballadors i produïa anualment prop de quaranta mil mantes de llana i més de dos-cents mil metres de teixits de cotó, amb una facturació mitjana anual pròxima als cinc milions de reals de billó.
Morí el 16 de maig de 1882. Aleshores, els seus fills grans es feren càrrec del negoci, sota la raó social Herederos de Vicente Juan, que perdurà fins a l'any 1964 com a empresa fabricant de teixits i mantes de llana.
El 31 de desembre de 1905 el plenari municipal de l'Ajuntament de Palma el proclamà fill il·lustre.
Des del 18 de desembre de 1970 un carrer de la barriada de Son Dameto duu el seu nom.

## Referències

* 1 2 3 Fills il·lustres de Palma. Palma: Promomallorca, 2008. ISBN 978-84-86617-40-0.
* 1 2 Bibiloni, Gabriel. Els carrers de Palma : toponimia i patrimoni de la ciutat. 1ª ed. Palma: GB, 2012. ISBN 978-84-616-2222-1.
* 1 2 Pons Fabregas, Benito. Juan Olver (Maneu) Vicente Juan (Ribas) memorias biográficas leídas en la fiesta cívica celebrada en el consistorio municipal el día 31 de diciembre del año 1905 publicadas por acuerdo el Excmo. Ayuntamiento de Palma. (en castellà). Palma: Tipografia de Francisco Soler, 1906.
* 1 2 [direcció ed.: Pere A. Serra Bauzà]. Gran enciclopèdia de Mallorca / 7, Hereua - Llonga.. Palma: Promomallorca Ed, 1991. ISBN 8486617098.
# Marquès de Louville

Carles August de Allonville, marquès de Louville (Louville-la-Chenard, 18 de maig de 1664- ibídem, 20 d'agost de 1731) fou un noble francès, tingué un destacat protagonisme en els primers tres anys del regnat de Felip V de Castella, i posteriorment al Regne de França durant la regència del duc Felip III d'Orleans. Va ser nomenat cap de la casa francesa i cavaller de la cambra (1700-1703) de Felip V de Castella, el primer Borbó que esdevenia monarca d'Espanya. Fins que el nou monarca no es casà tingué un paper central en el govern de la Monarquia conjuntament amb l'ambaixador francès duc d'Harcourt (1697–1700) i (1700–1701), el seu successor Ferdinand de Marsin i el següent el cardenal Cèsar d'Estrées, i el confessor de Felip V Guillaume Daubenton. El 12 de novembre de 1701, ja iniciada la Guerra de Successió Espanyola al nord d'Itàlia, va rebre instruccions de Lluís XIV d'acompanyar a Felip V a la campanya italiana. A Nàpols es preocupà de la investidura de Felip V com a rei de Nàpols. Procurà convèncer el Sant Pare Climent XI perquè es pronunciés sobre la successió a la monarquia espanyola conhortant-lo a no témer per l'avenç de les tropes imperials, però amb resultat infructuós. De nou a la cort de Madrid, la seva conducta arrogant, falta d'habilitat a l'hora de tractar l'aristocràcia espanyola, la seva preocupació per defensar els interessos de França, i la rivalitat amb la reina Maria Lluïsa i la seva Cambrera Major Princesa dels Ursins per influenciar sobre Felip V propiciaren la seva caiguda en desgràcia, essent cridat per a retornar a França el novembre de 1703. Fou nomenat després cavaller de la cambra del duc Alexandre de Bournonville i a continuació del duc de Borgonya, càrrec en el qual estigué fins al 18 de febrer de 1712.

## Vegeu també

* Princesa dels Ursins

## Bibliografia

* «Charles Auguste d'Allonville de Louville» (en francès). Larousse. Arxivat de l'original el 19 de setembre 2011. [Consulta: 31 març 2011].
# Eleccions parlamentàries poloneses de 1935

Les Eleccions parlamentàries poloneses de 1935 es van celebrar a la Segona República Polonesa per a elegir el Sejm del 8 a 15 de setembre de 1935. El partit més votat fou el Bloc no Partidista de Col·laboració amb el Govern (Bezpartyjny Blok Współpracy z Rządem) - coalició de la facció Sanacja – que va a obtenir 153 (o 157) escons de 208 al Sejm (parlament) i 60 de 64 en el Senat de Polònia, gràcies a la Constitució d'abril, elaborada per a la facció Sanacja. La resta dels escons (47) va ser als diputats independents. La resta de partits van boicotejar-les, i la participació electoral fou la més baixa de la història polonesa (46,6%).
# Tanatopràxia

La tanatopràxia (del grec Θάνατος, thanatos "mort" i πραξια, praxia, manera d'obrar) és el conjunt de tècniques de conservació i agençament de cadàvers. Segons el Reglament de policia sanitària mortuòria catalana de la Generalitat de Catalunya inclou els mètodes següents: refrigeració, congelació, conservació transitòria, embalsamament, tanatoplàstia i la tanatoestètica.
Consisteix a aplicar-hi mètodes per a la higienització, conservació transitòria, embalsamament, restauració i cura estètica del cadàver com a suport de la seva presentació d'acord amb les normatives higienicosanitàries. La finalitat bàsica de la tanatopràxia és la d'aconseguir no només una bona conservació del cos, sinó també una aparença natural i tranquil·la. A més de l'estètica, recrear una aparença natural pot ser molt important per poder prendre comiat del defunt amb serenitat, sobretot quan el cos, per malaltia, accident o mort violenta ha sigut malmès i que la vista, sense tractament adequat de les restes, podria ser traumàtica.
El professional qualificat es diu tanatopràctic. A Catalunya, els serveis tanatopràctics són regulats per l'Agència de Salut Pública de Catalunya (ASPCAT).
| « | El tapir Teodor treballa en la tanatopràxia del tigre mort del taüt | » |
| — Òscar Dalmau, Pilarín Bayés, 2016 |||

## Bibliografia

* Navarro Ramírez, Antonio; Santiago Santiago, María Dolores; García Alcázar, Josep. Tanatoestética - tanatopraxia (en castellà). IC Editorial, 2013. ISBN 978-8415942542.

## Referències

* ↑ «tanatopràxia. Terme de la setmana». web. TERMCAT. [Consulta: 9 novembre 2015].
* ↑ «Tanatopràxia». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* 1 2 Agència de Salut Pública de Catalunya (ASPCAT) «Reglament de policia sanitària mortuòria catalana» (pdf). Policia sanitària mortuòria, 25 novembre 1997 (1997-11-25). Arxivat de l'original el 2013-06-05 [Consulta: 5 gener 2015]. Arxivat 2013-06-05 a Wayback Machine.
* ↑ ASPCAT. «Policia sanitària mortuòria». Web oficial. Arxivat de l'original el 2014-12-15. [Consulta: 6 gener 2015].
* ↑ Dalmau, Oscar; Bayés, Pilarín. «T». A: ABCDari per a Adults. Barcelona: Casa Catedral, 2016. ISBN 978-84-943860-3-9.
* ↑ «Dos egarencs elaboren el primer Manual de tanatopraxia». La Torre, 1 maig 2014 (2014-05-01) [Consulta: 6 gener 2015].
# Durrenbach

Durrenbach (en alsacià Dírrebàch) és un municipi francès, situat a la regió del Gran Est, al departament del Baix Rin. L'any 1999 tenia 1.001 habitants.
Forma part del cantó de Reichshoffen, del districte de Haguenau-Wissembourg i de la Comunitat de comunes Sauer-Pechelbronn.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 825 | 836 | 842 | 887 | 941 | 1.001 |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001- | Charles Meyer-Kuhn | |
# Haptogenys bipunctata

Haptogenys bipunctata és una espècie de peix de la família dels blènnids i de l'ordre dels perciformes.

## Reproducció

És ovípar.

## Hàbitat

És un peix marí de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a l'Índic i l'oest del Pacífic.

## Referències

* ↑ Breder, C.M. i D.E. Rosen, 1966. Modes of reproduction in fishes. T.F.H. Publications, Neptune City (Estats Units). 941 p.
* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Monkolprasit, S., S. Sontirat, S. Vimollohakarn i T. Songsirikul, 1997. Checklist of Fishes in Thailand. Office of Environmental Policy and Planning, Bangkok, Tailàndia. 353 p.
* ↑ Randall, J.E. i K.K.P. Lim (editors), 2000. A checklist of the fishes of the South China Sea. Raffles Bull. Zool. Suppl. (8):569-667.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Hardy, J.D. Jr., 2003. Coral reef fish species. NOAA\National Oceanographic Data Center. NODC Coral Reef Data and Information Management System. Estats Units. 537 p.
* Helfman, G.; Collette, B.; Facey, D. The Diversity of Fishes (en anglès). Wiley, 1997. ISBN 978-0-86542-256-8.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Springer, V.G., 1986. Blenniidae. p. 742-755. A M.M. Smith i P.C. Heemstra (editors) Smiths' sea fishes. Springer-Verlag, Berlín.
* Springer, V.: Blennies. Planes 214-217 a W.N. Eschmeyer, J. R. Paxton, editors. Encyclopedia of Fishes – 2a edició, San Diego, Califòrnia: Academic Press. Any 1994.
* Wheeler, A.: The World Encyclopedia of Fishes, 2a edició, Londres: Macdonald. Any 1985.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Enricofrancoïta

L'enricofrancoïta és un mineral de la classe dels silicats que pertany al grup de la litidionita. Rep el nom en honor d'Enrico Franco (1927– 25 de juny de 2009), professor de mineralogia a la Universitat de Nàpols Frederic II (Itàlia), descobridor d'altres dues espècies: la panunzita i la cabazita-K.

## Característiques

L'enricofrancoïta és un silicat de fórmula química KNaCaSi₄O₁₀. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional en el mes de juny de l'any 2023, i publicada l'any següent. Cristal·litza en el sistema triclínic. És l'anàleg anhidrat de la calcinaksita, i l'anàleg de calci de la litidionita i de la manaksita.
L'exemplar que va servir per a determinar l'espècie, el que es coneix com a material tipus, es troba conservat a les col·leccions del Reial Museu Mineralògic de la Universitat de Nàpols Frederic II, a Itàlia, amb el número de catàleg 17926/E6457.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a Ottaviano, dins el complex volcànic Somma-Vesuvi, a Nàpols (Campània, Itàlia). Aquest indret és l'únic a tot el planeta on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* 1 2 «Enricofrancoite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 18 setembre 2023].
* ↑ Bosi, Ferdinando; Hatert, Frédéric; Pasero, Marco; Bosi, Ferdinando; Mills, Stuart J. «IMA Commission on New Minerals, Nomenclature and Classification (CNMNC) – Newsletter 74». European Journal of Mineralogy, 35, 2, 18-08-2023, pàg. 659–664. DOI: https://doi.org/10.5194/ejm-35-659-2023 [Consulta: 18 setembre 2023].
* ↑ Balassone, Giuseppina; Panikorovskii, Taras L.; Pellino, Annamaria; Bazai, Ayya V.; Bocharov, Vladimir N.; Goychuk, Olga F.; Avdontseva, Evgenia Yu; Yakovenchuk, Victor N.; Krivovichev, Sergey V.; Petti, Carmela; Cappelletti, Piergiulio; Mondillo, Nicola; Moliterni, Anna; Altomare, Angela; Izzo, Francesco «Enricofrancoite, KNaCaSi4O10, a new Ca–K–Na silicate from Somma–Vesuvius volcano, southern Italy». Mineralogical Magazine, 26-02-2024, pàg. 1–11. DOI: https://doi.org/10.1180/mgm.2024.9 [Consulta: 26 maig 2024].
# Ki (kana)

En l'escriptura japonesa, els caràcters き (hiragana) i キ (katakana) són dues mores que ocupen el setè lloc en el sistema modern d'ordenació alfabètica gojūon (五十音), entre か i く; i el 38è en el poema iroha, entre さ i ゆ. En la taula a la dreta, que segueix l'ordre gojūon (per columnes, i de dreta a esquerra), es troba en la segona columna (か行, "columna KA") i la segona fila (い段, "fila I"). Una mora és la unitat superior al segment i inferior a la síl·laba.
Tant き com キ provenen del kanji 幾.
Poden dur l'accent dakuten: ぎ, ギ.

## Romanització

Segons els sistemes de romanització Hepburn modificat, Kunrei-shiki i Nihon-shiki:
* き, キ es romanitzen com a "ki".
* ぎ, ギ es romanitzen com a "gi".

## Escriptura

* El caràcter き s'escriu amb tres o quatre traços:
* Traç horitzontal.
* Traç horitzontal per sota del primer.
* Traç diagonal cap avall a la dreta, encara que quasi vertical, que acaba en una corba en forma de C. Sovint aquest traç es divideix en dos: un per a la línia diagonal i un altre per a la corba.
* El caràcter キ s'escriu amb tres traços:
* Traç horitzontal.
* Traç horitzontal a sota del primer.
* Traç diagonal cap a sota a la dreta, encara que quasi vertical.

## Altres representacions

* Sistema Braille:
* Alfabet fonètic: 「切手のキ」 ("el ki de kitte", on kitte vol dir segell)
* Codi Morse: －・－・・

## Referències

* ↑ Bernabé, Marc. Japonès en vinyetes. Norma editorail, maig del 2005, p. 17-19 i 26-28. ISBN 84-9814-162-1.
* ↑ Gilhooly, Helen. Beginner's Japanese Script (en anglès). Teach Yourself, 2003. ISBN 978-0-340-86024-3.
* ↑ «mora». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Romanization of Japanese Kana – Modified Hepburn System» (pdf) (en anglès) p. 2. Government Digital Service (GDS) – The National Archives (Regne Unit), 01-10-2016.
* ↑ «Japanese Braille» (en anglès). Accessible Japan, 12-10-2015. [Consulta: 4 febrer 2024].

## Bibliografia

* Vidal, Lluc López i. L'escriptura japonesa. Editorial UOC, 2008. ISBN 978-84-9788-772-4.
* Nolla i Cabellos, Albert. L’escriptura en kanji (pdf). Barcelona: Universitat Oberta de Catalunya, p. 40.
# Marquès de Campo

El títol de Marquès de Campo fou concedit l'any 1875 pel rei Alfons XII a Josep Campo i Pérez, (València, 1814 - Madrid, 1889), polític, financer i filantrop valencià, per la seva contribució a la restauració de la Monarquia, i fou nomenat senador vitalici.
Aquest va fundar la Sociedad Valenciana de Crédito y Fomento l'any 1846, el primer banc espanyol d'inversions.
Va comprar i reformar el que seria conegut com a Palau del Marqués de Campo, actual seu del Museu de la Ciutat de València.
Junt amb el títol li fou concedida l'autorització per a designar successor. El títol passà als Bruna.
# Energia ciclònica acumulada

Energia ciclònica acumulada (conegut, amb l'acrònim anglès, ACE) és una mesura utilitzada per l'Administració Nacional Oceànica i Atmosfèrica (NOAA) per expressar l'activitat tant d'un cicló tropical com d'una temporada de ciclons tropicals concreta. Específicament, és utilitzat en les diferents temporades d'huracans de l'Atlàntic Nord. Utilitza una aproximació de l'energia eòlica que utilitza un sistema tropical durant el seu cicle de vida i es calcula cada període de sis hores. L'ACE d'una temporada és la suma de les ACE de cada tempesta i té en compte el nombre, la força i la durada de totes les tempestes tropicals de la temporada. El registre històric més alt d'ACE a tot el món va ser el de l'huracà Ioke l'any 2006 i es va xifrar en 82.

## Càlcul

L'ACE d'una temporada es calcula sumant la diferent velocitat sostinguda màxima estimada al quadrat de cada tempesta tropical activa (amb una velocitat del vent de 65 km/h o superior) en intervals de sis hores. Atès que el càlcul és mesura en intervals de sis hores des d'un punt d'inici, la convenció és usar 0000, 0600, 1200 i 1800 UTC. En cas que una tempesta s'allargués durant dos anys diferents, ACE de la tempesta és comptabilitzat per a la temporada de l'any de formació. Els resultats es divideixen normalment entre 10.000 per fer-los més manejables. La unitat de mesura de l'ACE és el 10$^4$ kn². Per tant:
    ${\text{ACE}}=10^{-4}\sum v_{\max }^{2}$
tal que v$_{max}$ és la velocitat sostinguda de vent estimada en nusos.
Kinetic energy is proportional to the square of velocity, and by adding together the energy per some interval of time, the accumulated energy is found. As the duration of a storm increases, more values are summed and the ACE also increases such that longer-duration storms may accumulate a larger ACE than more-powerful storms of lesser duration. Although ACE is a value proportional to the energy of the system, it is not a direct calculation of energy (the mass of the moved air and therefore the size of the storm would show up in a real energy calculation).
A related quantity is hurricane destruction potential (HDP), which is ACE but only calculated for the time where the system is a hurricane.

## Referències

* ↑ Mark Saunders, Adam Lea. «Summary of 2006 NW Pacific Typhoon Season and Verification of Authors' Seasonal Forecasts» (PDF). Tropical Storm Risk, 2007. Arxivat de l'original el 2007-11-29. [Consulta: 1r setembre 2013].
* ↑ Last advisory for T.S. Zeta 2005
* ↑ Bell GD, Halpert MS, Schnell RC, et al «Climate Assessment for 1999» (PDF). Bulletin of the American Meteorological Society, 81, 6, 2000, pàg. 1328. Arxivat de l'original el 2017-07-08. Bibcode: 2000BAMS...81.1328B. DOI: 10.1175/1520-0477(2000)081<1328:CAF>2.3.CO;2 [Consulta: 14 febrer 2014].
# Catocala adultera

Catocala adultera és una espècie de papallona nocturna de la subfamília Erebinae i la família Erebidae. Es troba al nord d'Europa, de Siberia a l'est de Rússia (Altai, Ussuri, Amur) i a Mongòlia. Fa de 73 a 80 mil·límetres d'envergadura alar. Les larves s'alimenten de Populus tremula.

## Galeria

* Catocala adultera

## Referències

* ↑ «Funetː Catocala adultera». Arxivat de l'original el 2019-07-20. [Consulta: 18 març 2016].
* ↑ "Catocala adultera (Insecta: Lepidoptera: Noctuidae)".

## Enllaços externs

* Funetː Catocala adultera Arxivat 2019-07-20 a Wayback Machine. (en)