OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# La Immaculada de Cal Vidal

La Immaculada de Cal Vidal o església de la Puríssima Concepció és una església de culte catòlic de la Colònia Vidal, al municipi de Puig-reig, situada a la Plaça de la Puríssima Concepció, la plaça principal de la colònia. Fou construïda el 1946, en un estil historicista, per al culte dels treballadors de la colònia.

## Descripció

L'església de la Immaculada de Cal Vidal és d'estil neoromànic, amb planta de creu llatina. És de tres naus, amb la central el doble d'ample que les dues laterals i té una quarta nau més curta fent de transsepte, i cada nau està rematada per un absis. Als peus del temple hi ha un nàrtex sota del cor. Les naus tenen volta de canó reforçada amb arcs formers, i el creuer té un cimbori de planta quadrangular. Els tres absis són coberts amb cúpula de quart d'esfera. La façana dona a la plaça de la colònia.
Les parets del temple són construïdes amb carreus de pedra regulars, amb sòcol de tres filades de carreus amb les juntures d'estuc. Pel que fa a la façana, està organitzada en un clar eix vertical marcat per la portalada i una arcada disposada en una alçada superior a la vegada que mostra tres carrers verticals disposats en un eix de simetria, i la porta central es d'arc de mig punt, amb arquivoltes, decorades amb relleus geomètrics; destaquen els relleus escultòrics dels muntants, que representen dos dels quatre elements del tetramorfs, a la dreta veiem l'àngel (que representa sant Mateu), a l'esquerra, el bou (representant a Sant Lluc). Els altres dos apareixen en l'espai entre la porta i les finestres, a la dreta l'àliga de Sant Joan i a l'esquerra el lleó de Sant Marc. A la façana lateral de ponent trobem un campanar d'espadanya composta per dues obertures amb brancals i ampit rectes i llindes amb forma d'arc de mig punt on hi ha encabides les campanes.

## Referències

* ↑ «Inventari del patrimoni arquitectònic». Diputació de Barcelona. [Consulta: 29 novembre 2019].
* 1 2 «DIBA - Patrimoni cultural». [Consulta: 28 novembre 2019].
# Porxos de la plaça de Catalunya (Girona)

Plaça de Catalunya és una plaça del municipi de Girona. Els porxos de la plaça formen part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Antecedents

Anteriorment, en la riba occidental del riu Onyar, ocupant l'oest de l'actual plaça, s'hi havia alçat el convent de Sant Francesc de Paula de Girona, construït el 1611, però enderrocat a la decada dels anys seixanta, totalment en desús.

## Porxos

Conjunt de porxada des del carrer Ginesta fins al carrer Pompeu Fabra. Són els sotes de quatre edificis en força mal estat, apuntalats amb estructura de pilars i jàsseres de metall. Recullen les entrades dels edificis i de botigues. Les formes dels arcs de suport de les voltes i exteriors són diverses (normalment d'arcs de punt rodó). El sostre de la porxada és de cairats de fusta. A l'interior hi ha una font neoclàssica datada el 1895.
Als anys 50, amb l'anomenat Pla Perpinyà, s'enderroca part d'altres edificacions semblants.

## Referències

* ↑ «Covent de Sant Francesc de Paula» (en castellà). Monasterios de Catalunya. [Consulta: 16 abril 2018].
* 1 2 «Plaça de Catalunya». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 28 febrer 2015].
# Ulm (Montana)

Ulm és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Montana. Segons el cens del 2000 tenia 750 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Ulm tenia 750 habitants, 254 habitatges, i 210 famílies. La densitat de població era de 14,4 habitants per km².
Dels 254 habitatges en un 43,3% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 71,3% hi vivien parelles casades, en un 7,9% dones solteres, i en un 17,3% no eren unitats familiars. En el 16,1% dels habitatges hi vivien persones soles el 3,5% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,95 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,3.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 31,7% tenia menys de 18 anys, un 7,3% entre 18 i 24, un 26,8% entre 25 i 44, un 26,3% de 45 a 60 i un 7,9% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 36 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 101,6 homes.
La renda mediana per habitatge era de 40.795 $ i la renda mediana per família de 41.705 $. Els homes tenien una renda mediana de 32.279 $ mentre que les dones 22.045 $. La renda per capita de la població era de 14.602 $. Aproximadament el 12,3% de les famílies i el 17,8% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Ulm». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 8 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Ulm». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Vicenç Fontestad

Vicenç Fontestad, conegut com en Sente, (Ciutadella de Menorca, Menorca, 1957 - 2023) va ser un músic i bateria de la històrica formació menorquina Ja t'ho diré.
Fontestad era el membre més veterà de Ja t'ho diré i el que més experiència musical i extramusical tenia quan la banda va començar. Entre altres ocupacions, havia fet teatre, ràdio, i també havia estat auxiliar de farmàcia.
El músic també va ser bateria de l'Orquestra Sifasol i de l'Orquestra Aquarel·la de Girona, així com dels grups 'Nura' i 'Bundrell Glek'. Fontestad també fou regidor del grup socialista de l'Ajuntament de Ciutadella entre els anys 2007 i 2011. Des del 2009, amb Pilar Carbonero com a batlessa, exercí de regidor de Cultura, Turisme, Fires i Mercats. Fontestad, però, mai va deixar el món musical i en els darrers anys s'havia dedicat a la tasca de mànager musical. Així, coincidint amb l'últim disc dels Ja t'ho diré, Soñando silencio (2001), Sente va començar a alternar la seva faceta de músic amb les tasques de promoció de 'Música Global', la discogràfica amb la que el quintet havia estat lligat durant bona part de la seva trajectòria. I a partir de 2013 fundant la seva pròpia discogràfica, 'Imés Management'. Entre els grups dels quals era promotor, destaca el català Obeses, amb Arnau Tordera i Prat al capdavant. I també 'The Hanfris Quartet' o el cantautor menorquí Leonmanso, entre d'altres.
Amb la banda menorquina va gravar un total de cinc treballs d'estudi, entre els quals Moviments salvatges (1995), i també un disc compartit, dues maquetes i un doble àlbum en directe. Entre les seves influències, en 'Sente' sempre va destacar tota la música dels anys setanta, a més del jazz i el blues.
El novembre de 2023 va morir després de patir una llarga malaltia.

## Referències

* ↑ Saguer, Maria «Mor als 66 anys Vicenç Fontestad, ‘Sente’, bateria de Ja T'ho Diré. El músic i mànager de grups com Obeses ens ha deixat després de mesos de malatia». Diari Avui, 13-11-2023 [Consulta: 14 novembre 2023].
* ↑ «S'ha mort Vicenç Fontestad, Sente, bateria de Ja t’ho Diré. Amb la banda menorquina va enregistrar cinc treballs d'estudi, a més d'un disc compartit, dues maquetes i un doble àlbum en directe». VilaWeb, 13-11-2023 [Consulta: 14 novembre 2023].
* 1 2 3 «Ha mort Vicenç Fontestad, 'Sente', bateria de Ja T'ho Diré. El músic i mànager de grups com Obeses ha traspassat avui després de mesos de malaltia». Enderrock, 13-11-2023 [Consulta: 14 novembre 2023].
* 1 2 «data=13/11/2023 Mor Vicenç Fontestad, Sente, bateria de Ja t’ho diré Ha finat als 66 anys després d’una llarga malaltia». IB3 [Consulta: 14 novembre 2023].
* 1 2 «Mor Sente Fontestad, bateria dels Ja t'ho diré». Menorca Informació, 13-11-2023 [Consulta: 14 novembre 2023].
# White

«White» té aquests significats:
* Toponímia:
** White (Dakota del Sud)
** White (Dakota del Nord)
** White Center, concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Washington
** Fort White, població dels Estats Units a l'estat de Florida
* Biografies:
** Alan White (Eltham, Anglaterra, 1972), bateria conegut pel seu treball amb Oasis des de l'any 1995
** Albert White (Brigg, North Lincolnshire, Anglaterra, 1890 - Scunthorpe, Anglaterra, 1965), ciclista anglès
** Andy White (1930―2015), bateria d'estudi escocès dels anys 50 i 60, conegut per haver tocat el primer single de The Beatles, «Love Me Do» i la cara B, «P.S. I Love You», en lloc de Ringo Starr
** Barry White (Galveston, Texas, EUA, 1944 - Los Angeles, Califòrnia, 2003), cantant estatunidenc
** Bill White (San Antonio, Texas, 1954), alcalde demòcrata de la ciutat de Houston (2004 -2010)
** Diego O'Connor White (Benicarló, 1867 - ?), advocat i polític valencià, diputat a les Corts Espanyoles durant la restauració borbònica
** Edward Higgins White II (San Antonio, Texas, 1930 - 1967), astronauta nord-americà
** Ellen G. White (1827 -1915), fou una cristiana nord-americana, considerada pionera en l'establiment de l'Església Adventista del Setè Dia
** Jack White (Detroit, Michigan, 1975), músic i actor
** Jaleel White (Pasadena, 1976), actor i guionista estatunidenc, conegut pel seu paper de Steve Urkel en la comèdia Family Matters (1989 - 1998)
** Jeremy Allen White (1991), actor estatunidenc
** John White, diversos personatges
** José White (Matanzas, Cuba, 1835 - París, 1918)
** Leslie White (Salida, Colorado, 1900 - Santa Bàrbara, 1975), sociòleg i antropòleg estatunidenc
** Margaret Bourke-White (Bronx Nova York, 1904 - Stamford, Connecticut, 1971), fotògrafa estatunidenca
** Maude Valérie White (Dieppe, França, 1855 - Sutton Green, Regne Unit, 1937), compositora anglesa
** Meg White (Grosse Pointe Farms, Michigan, 1974), músic estatunidenca
** Nicholas White (Johannesburg, 1974), ciclista sud-africà, professional des del 2001
** Patrick White (Londres, Regne Unit, 1912 - Sydney, Austràlia, 1990), escriptor australià
** Shaun White (San Diego, 1986), surfista de neu estatunidenc
** Tim White (Los Angeles, Califòrnia, 1950), paleoantropòleg estatunidenc, professor a la Universitat de Califòrnia, Berkeley
Viccionari
# Hidroximcglassonita-(K)

La hidroximcglassonita-(K) és un mineral de la classe dels silicats que pertany al grup de l'apofil·lita.

## Característiques

La hidroximcglassonita-(K) és un fil·losilicat de fórmula química KSr₄Si₈O$_{20}$(OH)·8H₂O. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 2020, sent publicada per primera vegada el 2021. Cristal·litza en el sistema tetragonal. La seva duresa a l'escala de Mohs es troba entre 4,5 i 5.
Les mostres que van servir per a determinar l'espècie, el que es coneix com a material tipus, es troben conservades al Museu Mineral de la Universitat d'Arizona, a Tucson (Arizona), amb el número de catàleg: 22691, i al projecte rruff, amb el número d'espècimen: r200004.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a la mina Wessels, situada a la localitat de Hotazel, dins el camp de manganès del Kalahari (Cap Septentrional, Sud-àfrica), on es troba en forma de grans amb mida inferior als 0,05 mm. Aquesta mina sud-africana és l'únic indret de tot el planeta on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Hydroxymcglassonite-(K)» (en anglès). Mindat. [Consulta: 10 gener 2022].
# Hermann Abs

Hermann Joseph Abs (Bonn, 15 d'octubre de 1901 - Bad Soden am Taunus, 5 de febrer de 1994) va ser un banquer alemany. que formà part de la junta directiva del Deutsche Bank (1938 -45). Després de la Segona Guerra Mundial va tenir una curta depuració i va retornar al banc, arribant a ser president del Deutsche Bank (1957-1967); va contribuir a la reconstrucció de l'economia alemanya; el 1952, com a cap de la delegació alemanya a la Conferència de Londres va aconseguir bones condicions pel retorn del deute alemany.

## Enllaços externs

* Hermann J. Abs, a Encyclopædia Britannica online
* Obituari: Hermann Abs
# Idioma paisachi

El paisachi, conegut també com a paishachi, és un idioma extint de l'Índia antiga, esmentat com un mitjà de debat i d'expressió literària en diverses fonts budistes theravada, i en diverses gramàtiques pràcrites i sànscrites de l'antiguitat. No se sap fins a quin punt es tracta d'una llengua vernacla o d'una llengua artificial literària, comparable a la llengua pali.
Els autors moderns consideren que l'etimologia sànscrita de paisacha (que significa ‘dels dimonis') és una broma o simplement és falsa. Com amb la majoria dels idiomes, el nom sembla transferit d'un topònim associat al país d'origen de l'idioma. En algunes obres sànscrites ―com el poema Kavia-darsha, de Dandin, també se'l coneix amb el nom de bhuta-bhasha (‘idioma de fantasmes dimonis').
A hores d'ara no es conserven obres en aquesta llengua. L'única obra que es creu que està en paisachi és el Brijat-kathá ('el gran relat'), una col·lecció extensa de contes escrits al segle V de. Se'l coneix per la seua traducció i adaptació al sànscrit, realitzada per Somadeva al segle XI amb el nom de Katha-sarit-sagara. Una de les sèries de relats més famoses d'aquesta obra és Vikram i Vetal.
Sobre l'existència del paisachi, Sheldon Pollock afirma:
| « | Els lingüistes han identificat que en prové d'una parla de la costa de l'oceà Índic, proper a l'idioma pali i al munda dels habitants de les muntanyes Vindhia. [...] De fet, hi ha poques raons per a preocupar-se de triar: [...] el paishachi és el comodí en la baralla dels discursos sobre el llenguatge al sud d'Àsia, per tenir una condició exclusivament llegendària, ja que s'associa a un sol text perdut, el "Brhatkatha Brihat-kathá"' (el gran relat), que sembla que no ha existit com un text real sinó com una categoria conceptual, que representa el "Volksgeist"', el gran repositori de relats populars. [...] De tota manera, a banda d'aquesta obra llegendària (que «sobreviu» en un sol text yaina Maharastri i en algunes adaptacions en sànscrit), l'idioma paisachi és irrellevant per a la història real de la literatura del sud d'Àsia. | » |
| — Sheldon I. Pollock |||
L'historiador Vishwanath Kashinath Rajwade afirma que algunes obres antigues com el Krista-purana i el Majábharata (de Krisnadas Shama), composts en idioma konkani, revelen que el modern konkani podria ser el successor de l'idioma paishachi.

## Notes

* ↑ Sheldon I. Pollock: The language of the gods in the world of men: sanskrit, culture, and power in premodern India. University of California Press, 2006. ISBN 9780520245006.
* ↑ Manohararai Saradesai: 00A history of konkani literature: from 1500 to 1992 (pàgs. 39-40). Sahitya Akademi, 2000. ISBN 9788172016647.
# Lluïsa Carlota de Brandenburg

Lluïsa Carlota de Brandenburg (en alemany Luise Charlotte von Brandenburg) va néixer a Berlín el 13 de setembre de 1617 i va morir a la ciutat letona de Jelgava el 29 d'agost de 1676. Era una noble alemanya, filla del príncep elector Jordi Guillem de Brandenburg (1595-1640) i d'Elisabet Carlota de Wittelsbach (1597-1660). Persona culta i intel·ligent va tenir una notable influència en la política del seu país.

## Matrimoni i fills

El 9 d'octubre de 1645 es va casar a Königsberg amb Jacob Kettler de Curlàndia (1610-1682), fill del duc de Curlàndia Guillem Kettler (1574-1640) i de la princesa prussiana Sofia Hohenzollern (1582-1610). El matrimoni va tenir nou fills, dos dels quals moriren prematurament:
* Lluïsa Elisabet (1646-1690), casada amb Frederic II de Hessen-Homburg (1633-1708).
* Frederic Ladislau (1647-1648).
* Cristina Sofia (1649-1651).
* Frederic Casimir Kettler (1650-1698), casat primer amb Sofia Amàlia de Nassau-Siegen (1650-1688) i després amb Elisabet Sofia de Brandenburg (1674-1748).
* Carlota (1651-1728).
* Amàlia Kettler de Curlàndia (1653-1711), casat primer amb Guillem VII de Hessen-Kassel i després amb el seu germà Carles I de Hessen-Kassel (1654-1730).
* Carles (1654-1676).
* Ferran (1655-1737).
* Alexandre Kettler (1658-1686).

## Referències

* ↑ Claudia Ulbrich, Kaspar von Greyerz, Lorenz Heiligensetzer (eds). Mapping the 'I': Research on Self-Narratives in Germany and Switzerland (en anglès). BRILL, 2014-11-13, p. 259. ISBN 978-90-04-28397-8.
* ↑ Berkis, Alexander Valdonis. The History of the Duchy of Courland (1561-1795) (en anglès). P. M. Harrod, 1969, p. 102.
* ↑ Gerhild Scholz Williams, Sigrun Haude, Christian Schneider (eds). Rethinking Europe: War and Peace in the Early Modern German Lands (en anglès). BRILL, 2019-07-01, p. 114. ISBN 978-90-04-40192-1.
* ↑ Freeman, John «The struggle for neutrality: An examination of the Duchy of Courland in the Baltic and Atlantic, 1642–1698». Atlantic Studies, 0, 0, 19-04-2021, pàg. 1–31. DOI: 10.1080/14788810.2021.1908083. ISSN: 1478-8810.

## Vegeu també

* Llista de les Duquesses de Curlàndia i Semigàlia

## Bibliografia

* August Seraphim: Eine Schwester des grossen Kurfürsten, Luise Charlotte, A. Duncker, Berlin, 1901 (Format digital)
* Otto von Mirbach: Briefe aus und nach Kurland während der Regierungsjahre des Herzogs Jakob: Mit Rückblicken in die Vorzeit, F. Lucas, 1846, S. 280
# Sidney Lanfield

Sidney Lanfield (Chicago, Illinois, 20 d'abril de 1898 − Marina del Rey, Califòrnia, 20 de juny de 1972) va ser un guionista i director de cinema estatunidenc.

## Biografia

Després d'un temps com a músic de jazz i actor del Vodevil, Lanfield va ser contractat per la 20th Century Fox com escriptor d'acudits el 1926. Dos anys després ja escrivia guions i el 1930 es va estrenar en la direcció amb Cheer Up and Smile. La carrera va començar després de dirigir la patinadora Sonja Henie en One in la Milions (1936) i Thin Ice (1937). Els anys següents, va realitzar comèdies, musicals i drames sentimentals, primerament en la 20th Century-Fox i, a partir dels anys 1940, en la Paramount, on va treballar diverses vegades amb Bob Hope.
Entre les seves pel·lícules destaquen Swanee River (1939), You'll Never Get Rich (1941), My Favorite Blonde (1942), The Meanest Man in the World (1943) i Station West (1948). El seu més gran èxit, no obstant això, va ser l'atmosfèric thriller The Hound of the Baskervilles (1939), la primera i u de les millors pel·lícules de la sèrie iniciada per la Fox amb el detectiu Sherlock Holmes (interpretat per Basil Rathbone).
En l'inici de la dècada de 1950, Lanfield es va convertir en un dels primers directors de cinema a passar a la televisió. En aquest nou mitjà, va dirigir prop de dos-cents episodis d'incomptables sèries, entre elles Wagon Train, McHale's Navy i Família Addams.
Lanfield va estar casat amb l'actriu Shirley Mason des de 1927 fins a la seva mort (d'ell) el 1972. Està enterrat en el Westwood Village Memorial Park Cemetery a Los Angeles. Lanfield va ser conegut també com a Sidney Landfield.

## Filmografia

* 1931: Three Girls Lost
* 1934: Moulin Rouge
* 1935: Red Salute
* 1936: One in a Million
* 1937: Thin Ice
* 1939: Always Goodbye
* 1939: The Hound of the Baskerville
* 1939: Second Fiddle
* 1941: You'll Never Get Rich
* 1942: The Lady Has Plans
* 1942: My Favorite Blonde
* 1944: Standing room Only
* 1944: The Princessa and the Pirate
* 1945: Bring on the Girls
* 1946: The Well-Groomed Bride
* 1949: Fort Oest (Station West)
* 1949: Sorrowful Jones
* 1951: The Lemon Drop Kid
* 1951: Follow the sun
* 1952: Skirts Ahoy!

## Referències

* 1 2 3 KATZ, Ephraim, The Film Encyclopedia, sexta edició, Nova York: HarperCollins, 2008 (anglès)
* 1 2 3 QUINLAN, David The Illustrated Guide to Film Directors, Londres: Batsford, 1983 (anglès)
# Khujir

Khujir (en rus: Хужир) és un poble (un possiólok) de la República de Buriàtia, a Rússia, segons el cens del 2010 tenia 31 habitants.

## Referències

* ↑ Карта Джидинского района Бурятии
* ↑ Численность населения Российской Федерации по муниципальным образованиям на 1 января 2017 года Arxivat 2017-07-31 a Wayback Machine. Plantilla:Retrieved
* ↑ Расстояние от Алцака до Петропавловки 73 км
# La Morera (el Brull)

La Morera és una masia del Brull (Osona) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Casa de planta quadrada amb planta baixa, dos pisos i golfes. Té la coberta a doble vessant. Presenta un volum afegit a la façana de ponent, que tan sols arriba a l'altura del primer pis. S'accedeix al seu interior per la porta de la façana sud, al davant de la qual es veu una era semi enllosada i delimitada a ponent per uns corrals i a llevant per graners. Els materials constructius són la pedra unida amb argamassa, que impedeix veure els contorns, i la teula àrab. El seu estat de conservació és bo, tot i que no és habitada amb regularitat.

## Història

Tot i que possiblement la Morera existís ja a les darreries de l'Edat Mitjana, la construcció actual data possiblement del segle xviii, igual que els coberts que es troben a la part de ponent de l'era, datats al 1700. Igual que moltes de les masies de la zona, la Morera segueix sent explotada com a centre agrari i ramader, però no és habitada permanentment. Aquest fet no ha posat en perill, de moment, el seu estat de conservació, encara molt bo. Darrerament se li han fet reformes a les cobertes, tant de la casa com dels coberts que delimiten l'era.

## Referències

* 1 2 «La Morera». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 21 setembre 2017].
# Dragon Friends

Dragon Friends és un videojoc sud-coreà de mòbil de xarxa social del 2013 desenvolupat per InnoSpark i publicat per NHN. Fou elegit per Apple com un dels millors jocs del 2013.
Es ven a la Google App Store i a Apple Play Store.

## Referències

* 1 2 «[드래곤프렌즈 용용이와 친구 된지 3년째, 놀이터 새단장 'START']». The Korea herald, 24-08-2016 [Consulta: 24 juliol 2017].
* ↑ «드래곤프렌즈, 애플이 선정한 '2013년을 빛낸 최고작'에 선정». Webzine Mobile, 23-12-2013 [Consulta: 24 juliol 2017].
# Vaccarizzo Albanese

Vaccarizzo Albanese (albanès Vakarici) és un municipi italià, dins de la província de Cosenza. L'any 2007 tenia 1.236 habitants. És un dels municipis on viu la comunitat arbëreshë. Limita amb els municipis d'Acri, San Cosmo Albanese i San Giorgio Albanese.

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2006- | Aldo Marino | Llista cívica |
# Valrofièr

Valrofièr (en francès Valroufié) és un antic municipi francès, situat al departament de l'Òlt i a la regió d'Occitània.
El municipi tenia Valrofièr com a capital administrativa, i també comptava amb els agregats de la Garda, lo Barri, lo Puèg de la Garda, Constanç, Vernòli, Binac i Montcotèir.
El 2017 es va fusionar amb els municipis veïns de la Ròca dels Arcs i Corts per a formar el municipi de la Ròca, Valrofièr e Corts.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2007 |
| 131 | 137 | 168 | 310 | 365 | 351 | 414 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes |||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001-2008 | Rémi Bru | |
| 2008- | Raoul Bargue | |

## Referències

* ↑ «Toponímia occitana», 2009. Arxivat de l'original el 2012-03-11. [Consulta: 19 octubre 2010].
# Unser Land

Unser Land és un partit polític regionalista alsacià creat el 2009. Va néixer de la fusió dels partits alsacians Unió del Poble Alsacià i Fer's Elsass.
És membre del Moviment de Regions i Pobles Solidaris de l'Aliança Lliure Europea.

## Referències

* ↑ «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2011-10-07. [Consulta: 16 març 2010].
* ↑ «Unser Land (UL) — France Politique» (en francès). https://www.france-politique.fr,+27-06-2019.+[Consulta: 27 juny 2019].
* ↑ spécial, Matthieu Goar (Bas-Rhin, envoyé «En Alsace, la tentation du vote identitaire» (en francès). https://www.lemonde.fr, 14-03-2015. ISSN: 1950-6244.
* ↑ «Unser Land : «C’est sûrement notre dernière chance d'agir pour l'Alsace»» (en francès). https://www.liberation.fr,+19-03-2015.+[Consulta: 27 juny 2019].

## Enllaços externs

* Web d'Unser Land