OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Josep Costa i Planagumà

Josep Costa i Planagumà (Badalona, 1 d'octubre de 1940 - 15 de gener de 2018) va ser un sacerdot franciscà que va fundar la Fundació Acollida i Esperança per millorar la vida de les persones que pateixen exclusió social.

## Biografia

Estudiant dels Maristes, era molt jove quan, atret per Francesc d'Assís, decidí fer-se franciscà. Estudià al seminari de Balaguer i va acabar els estudis de filosofia i teologia als monestirs de Berga i la Bisbal d'Empordà.
Fou ordenat prevere el 2 de desembre de 1967, i el 1969, amb 28 anys, va marxar a Bolívia a fer de missioner. Impressionat per la pobresa extrema i la injustícia social, va treballar per denunciar les injustícies que patia la població indígena per culpa de l'home blanc. Ho feia de la manera que podia, entre d'altres maneres a través d'una emissora de ràdio de La Paz. El 1983 va tornar a Catalunya per un problema de salut i ja no hi va tornar.
Tornat Barcelona, la dècada del 1980 s'apropa a les persones més desfavorides de Catalunya. L'abril de 1990 va muntar un pis al Raval de Barcelona per acollir malalts de sida, sovint moribunds, i ho va fer juntament amb Genoveva Masip i Torner, de les Filles de la Caritat. El pis va rebre el nom d'Itaca.
El pis del Raval va ser l'inici del que acabaria essent la fundació Acollida i Esperança, que treballa per generar espais d'acollida per a persones en situació d'exclusió social. Des del 1996 l'entitat compta amb la masia Can Banús de Badalona. El 2003 van incorporar el convent de franciscans de la Bisbal d'Empordà. El 1999 van fundar l'empresa social Mansol, per aconseguir ingressos i donar feina als qui ningú els en dona. El 2013 la fundació va ajudar 500 persones a refer la seva vida. El 2018 l'entitat comptava amb dues llars residències, un pis d'acollida, un programa de pisos per promoure la vida autònoma, un centre de treball per afavorir la inserció laboral i un servei odontològic per a persones pobres. Atenen 1.000 persones l'any i garanteix el sostre per 90 persones cada dia. Va presidir la Fundació Acollida i Esperança des de la seva creació fins al 2018, any de la seva mort.
Va escriure un llibre de memòries que es diu Aventures i desventures d'unes sandàlies.

## Referències

* ↑ «Pare Josep Costa i Planagumà: Fallecimiento» (en castellà). En memoria, La Vanguardia.
* ↑ Mor Josep Costa, el franciscà dels malalts de Sida, Catalunya Religió, 15 gener 2018
* 1 2 Una vida per acollir i donar esperança, La Vanguardia, 17 gener 2018
* 1 2 3 El Pare de l'Esperança, La Vanguardia, 13 juliol 2014
* ↑ Josep Costa i Planagumà. Aventures i desventures d'unes sandàlies: memòries de Josep Costa i Planagumà (franciscà).. Edimurtra, 2009. ISBN 978-84-96409-49-1.
* ↑ "Desitjaria una Església més senzilla, propera i pobra, La Vanguardia, 19 gener 2015
# Espinho

Espinho és un municipi portuguès, situat al districte d'Aveiro, a la regió del Nord, a la subregió de Gran Porto i Gran Porto Area Metropolitana. L'any 2006 tenia 30.694 habitants. Es divideix en 5 freguesies. Limita al nord amb Vila Nova de Gaia, a l'est amb Santa Maria da Feira, al sud amb Ovar i a l'oest amb l'oceà Atlàntic. Ciutat: Espinho (pop. aprox. 10.000)
Població del concelho d'Espinho (1900 – 2004) :
| 1900 | 1930 | 1960 | 1981 | 1991 | 2001 | 2004 |
| 3691 | 11736 | 23084 | 32409 | 34956 | 33701 | 31703 |

## Freguesies

* Anta
* Espinho
* Guetim
* Paramos
* Silvalde

## Enllaços externs

* Web Municipal
* Fotos d'Espinho
# Assahifa Al Ousbouia

Assahifa Al Ousbouia (àrab: الصحيفة الأسبوعية, aṣ-Ṣaḥīfa al-Usbūʿiyya, ‘el Diari Setmanal’) és un setmanari en àrab del Marroc.

## Història i perfil

Assahifa Al Ousbouia va ser fundat el 1998. És la publicació germana de Le Journal Hebdomadaire, noticiari setmanal actualment clausurat. Ambdós foren creats per Aboubakr Jamaï finals de la dècada de 1990 sota els noms de Le Journal i Assahifa, respectivament.
El 2000 el govern marroquí va clausurar ambdues publicacions. Posteriorment van tornar a editar-se amb els noms actuals.

## Referències

* ↑ «CILE organizes a seminar on "Media and Ethics"» (Press Release). CILE, 31-10-2013. Arxivat de l'original el 3 de febrer 2014. [Consulta: 24 gener 2014].
* ↑ «Aboubakr Jamaï». Yale University, 2008. [Consulta: 2 febrer 2012].
* 1 2 3 4 «Awards 2003». Committee to Protect Journalists. [Consulta: 24 gener 2014].
# Telmatoscopus longichaetus

Telmatoscopus longichaetus és una espècie d'insecte dípter pertanyent a la família dels psicòdids que es troba a Àsia: l'Índia.

## Referències

* ↑ Eaton, A. E., 1904. New Genera of European Psychodidae. Entomologist's Monthly Magazine. 40:55-59.
* ↑ uBio (anglès)
* 1 2 Brunetti, E., 1911. New Oriental Nemocera. Rec. Indian Mus. Vol. 4: 259-316.
* 1 2 Catalogue of Life (anglès)
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Quate, L. W., 1962. Psychodidae (Diptera) at the Zoological Survey of India. Proceedings of the Hawaiian Entomological Society. 18:155-188. Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. (anglès)
* ↑ Moth Flies and Sand Flies (Diptera: Psychodidae) of India (anglès)
* ↑ Global Species Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. (anglès)

## Bibliografia

* Duckhouse, D. A., 1965. Psychodidae (Diptera, Nematocera) of Southern Australia, subfamilies Bruchomyiinae and Trichomyiinae. Transactions of the Royal Entomological Society of London, 117: 329-343.
* Ježek, J., 1989. Contribution to the taxonomy of the genus Telmatoscopus Eat. (Diptera, Psychodidae). Acta Musei Nationalis Pragae. 44B:75-104.

## Enllaços externs

* ION (anglès)
# Stefano Nardelli

Stefano Nardelli (Trento, 29 de novembre de 1993) és un ciclista italià professional des del 2015.

## Palmarès

* 2015
** 1r al Gran Premi de Poggiana

## Referències

* Resultats a sitiodeciclismo.net
* Resultats a cyclebase.nl
* Resultats a museociclismo.it
* Resultats a procyclingstats.com
# Baltasar Coll i Tomàs

Baltasar Coll i Tomàs, nascut el 22 de juny de 1930 a Llucmajor, Mallorca, i traspassat el 8 de setembre de 2010 a Palma, Mallorca, fou un prevere i canonge de la Seu de Mallorca que ha destacat com a escriptor, llatinista i folklorista.
Coll es llicencià el 1953 en filosofia i lletres, secció de Filologia Clàssica, a la Universitat de Barcelona, on després també hi realitzà cursos de doctorat. Posteriorment, el 1958, estudià teologia al Seminari de Mallorca el 1958 i fou ordenat sacerdot. Accedí el 1973, per oposició, a una canongia de la Seu de Mallorca, i li fou encarregada la direcció de la Biblioteca Capitular i director dels museus. Professionalment, també es dedicà a l'ensenyament superior en diferents centres de titularitat pública i privada de Mallorca (entre ells l'Institut Maria Antònia Salvà al seu poble natal, actualment IES Llucmajor), amb places de professor agregat i de catedràtic numerari, des de les quals impartí diferents matèries, especialment llatí.

## Obra

Coll ha destacat com a llatinista i en aquest camp cal destacar les traduccions de "Medea", de Sèneca, i de l'himnari litúrgic del "Laudes i Vespres de la Litúrgia de les Hores" (1983).
Com a folklorista ha reunit informació, dades i materials completíssims sobre l'obra d'Antoni Gaudí a Mallorca, la poetessa Maria Antònia Salvà Ripoll, temes llucmajorers, els siurells, el cardenal Antoni Despuig i Dameto, la Sibil·la, les neules i les coquetes de Sant Joan.
Les seves obres més destacades són:
* Folklore de Llucmajor. Rondalles. Feines. Costums. Festes (1971).
* El recetario medieval de Bartomeu de Verí, regente de Nápoles (1982).
* Catedral de Mallorca (1977).
* Cançoner de la Venerable (1981).
* Ceràmica popular de Mallorca, en col·laboració amb Guillem Rosselló Bordoy (1998).
* Gaudí a la Seu de Mallorca. Els ferros forjats. Lleonard Muntaner, editor (2014). ISBN 978-84-16116-40-9

## Premis

Baltasar Coll ha aconseguit nombrosos premis, destacant-hi:
* Diversos premis en certàmens poètics des del 1946 a Valldemossa, Solsona, Terrassa i Girona.
* El premi de poesia "Ciudad de Palma" (1957) per la seva obra, encara a hores d'ara inèdita L'arc.
* El premi Viola d'or i argent dels Jocs Florals de Barcelona (1989).

## Referències

* ↑ Deyà, M. I; Roca, A «Baltasar Coll, el goig d'investigar». Pòrtula, 221, 01-02-2000. Arxivat de l'original el 21 de juny 2012 [Consulta: 6 agost 2010]. Arxivat 21 de juny 2012 a Wayback Machine.
# Sansomendi

Sansomendi o Lakua 03 és un barri de Vitòria. El 2008 tenia 21.989 habitants. Es troba al nord de la ciutat i limita amb els barris d'Arriaga-Lakua a l'est i amb Ehari-Gobeu a l'oest.
El barri té dues parts úniques: una entre l'avinguda Oto i els carrers Antonio Machado, Duc de Wellington i Zorrostea, i l'altra, a la zona del llac. Al nord del barri es troben els blocs d'Ibaiondo. Dins dels límits de la frontera amb Ehari-Gobeu hi ha la zona industrial.
Va ser integrat en la ciutat a la fi dels anys 1960. La majoria de la població era d'ingressos baixos i les cases construïdes eren de protecció oficial. Des de la dècada de 1980 s'hi van assentar gitanos i també hi ha una caserna de la guàrdia civil.

## Referències

* ↑ del Val, Venancio. Calles vitorianas (en castellà). Vitòria: Obra Cultural de la Caja de Ahorros Municipal, 1979, p. 51-52.

## Enllaços externs

* «Fiesta Gitana en Sansomendi» (en castellà). Fundación Secretariado Gitano, s.d. [Consulta: 15 març 2019].
* de Nanclares, Nerea P. «El milagro de Sansomendi» (en castellà). El Correo, 04-03-2012.
# Jesús Vidorreta Gómez

Jesús Vidorreta Gómez (Bilbao, 20 de juny de 1966), més conegut com a Txus Vidorreta, és un entrenador de bàsquet basc. Actualment entrena a l'Iberostar Tenerife. El 2015 va formar part del cos tècnic de la selecció de bàsquet d'Espanya.
Amb 469 partits dirigits a la Lliga ACB, a data de gener de 2019, es trobava en el lloc número 12 d'entrenadors amb més partits.

## Trajectòria esportiva

* 91-92 Caixa Bilbao (Juvenil)
* 92-93 Caixa Bilbao (1ª Div) Entr. ajudant
* 93-94 Caixa Bilbao (1ª Div.) Campió de Lliga i Ascens
* 94-95 Maristes (Cadet)
* 95-96 Askartza Saskibaloi Taldea (3ªDiv)
* 96-97 Bil. Patronat (LEB)
* 97-98 Askartza Saskibaloi Taldea (2a Div.) 5è Classificat a la Lliga
* 98-01 La Palma (EBA i LEB 2)
* 98-01 UB La Palma (EBA i LEB 2) Campió de Lliga (98-99)
* 2001-2004 Bilbao Basket (LEB2 i LEB) Campió de Lliga i ascens. Campió de Copa, Entrenador de l'any de la LEB 2, Campió de Lliga i Ascens, Entrenador de l'any a la Lliga LEB (2003-2004)
* 2004-2010 Bilbao Basket (ACB).
* 2010-2012 Club Bàsquet Lucentum Alacant (ACB).
* 2012-2015 Club Bàsquet Estudiants (ACB).
* 2015-2017 Club Bàsquet Canàries
* 2017-2018 València Basket (ACB).
* 2018- Iberostar Tenerife3 (ACB).

## Referències

* ↑ «Pablo Laso, 14º entrenador con más partidos de Liga Endesa» (en castellà). ACB, 07-01-2019.
* ↑ «Txus Vidorreta, nuevo técnico del Iberostar Tenerife» (en castellà). Club Baloncesto Canarias, 11-06-2019.

## Enllaços externs

* http://www.clubestudiantes.com/frontend/clubestudiantes/noticia.php?id_noticia=12332&id_seccion=39430 de juny de 2015. Consultat el 17 de març de 2017. Arxivat 2018-06-12 a Wayback Machine.
# Estènel (poeta)

Estènel (en llatí Sthenelus, en grec antic Σθένελος) fou un poeta tràgic grec contemporani d'Aristòfanes.
Aristòfanes el va atacar a Les vespes. Uns escolis d'aquesta obra diuen que era actor tràgic, cosa que és un error, perquè Valeri Harpocratió diu expressament que era poeta tràgic. A més, altres fonts confirmen que era escriptor, com Aristòtil, que el menciona juntament amb Cleofó d'Atenes i els posa com a exemple d'aquells poetes que trien bé les paraules però no es fixen en el conjunt de la frase i també el poeta còmic Plató, que el va acusar de plagi. Aristòfanes ridiculitza els seus textos insípids i diu "Com em menjaré les paraules d'Estènel, submergint-les en vinagre o posant-les en sal seca?".
No queden restes de la seva obra excepte un únic vers preservat per Ateneu de Naucratis, que com que és un hexàmetre, difícilment pot pertànyer a una tragèdia. S'ha suposat que va compondre elegies.
No se sap quan de temps va viure, però com que no se'l menciona a Les granotes es creu que havia mort abans del 406 aC quan es va exhibir aquesta obra.

## Referències

* ↑ Sthenelus a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. III Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 910
# Tinténiac

Tinténiac (en bretó Tintenieg, en gal·ló Teintenyac) és un municipi francès, situat a la regió de Bretanya, al departament d'Ille i Vilaine. L'any 2006 tenia 3.079 habitants.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 1.794 | 1.938 | 2.040 | 2.173 | 2.163 | 2.434 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes ||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat |
| -1866 | Charles Provost |
| 1966-1995 | Jean Provost |
| 1995-2001 | Roger Rebours |
| 2001- | Louis Rochefort |
# Svet

Svet - Свет (rus) - és un khútor del krai de Krasnodar, a Rússia. Es troba a la capçalera riu Psebeps, al delta del riu Kuban, a 31 km a l'oest de Krimsk i a 104 km a l'oest de Krasnodar, la capital.
Pertany al municipi de Varenikóvskaia.
# Solella de la Casanova

La Solella de la Casanova és una solana del terme municipal de Sant Quirze Safaja, a la comarca del Moianès.
És en el sector central del terme, a l'esquerra del torrent Rovira i al nord de la carretera C-1413b, al nord-est del Pont dels Tres Ulls i del Càmping L'Illa. Es troba a ponent del Pla de la Casanova i al sud-oest de Puigdolena, a migdia del Sot de la Rovireta.

## Enllaços externs

* La Solella de la Casanova en el seu entorn a l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Aulus Semproni Atratí el jove

Aulus Semproni Atratí el jove (llatí: Aulus Sempronius Atratinus junior), fill del cònsol Aulus Semproni Atratí, va ser un magistrat romà. Formava part de la gens Semprònia, una antiga gens romana d'origen patrici i plebeu.
Va ser tribú consular l'any 444 aC, el primer que va exercir el càrrec, que s'havia instituït aquell any. A causa d'un error en els auspicis va haver de renunciar junt amb el seu col·lega, i es van nomenar dos cònsols, un dels quals Lluci Semproni Atratí.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Londres: Walton and Maberly, 1841, p. 407.
# Sanson

«Sanson» té aquests significats:
* Sanson (motocicleta), marca catalana de motocarros i motocicletes fabricats a Barcelona entre 1958 i 1965 -les motos, entre 1959 i
* Sanson (cimentera), fàbrica de ciment, primer a Sant Just Desvern i després traslladada a Sant Feliu de Llobregat.
* Ciclisme:
** Sanson (equip ciclista 1965-1966), equip de ciclisme en ruta italià que va competir entre 1956 i 1966
** Sanson (equip ciclista 1969), equip de ciclisme en ruta italià que va competir el 1969
** Sanson-Campagnolo, equip de ciclisme en ruta italià que va competir entre 1963 a 1980
** Monteverde-Sanson, equip ciclista espanyol que competí professionalment entre 1973 i 1975
* Biografies:
** Charles-Henri Sanson (París, 1739 - 1806), botxí de França durant el regnat del rei Lluís XVI i la Primera República Francesa
** Nicolas Sanson (1600-1667), cartògraf francès considerat el creador de la geografia francesa
** Véronique Sanson (1949, Boulogne), cantautora francesa
# Arianna Vanderpool

Arianna Vanderpool, és una esportista de les Bahames de l'especialitat de natació que va ser campiona de Centreamèrica i del Carib a Mayagüez 2010. Ella nada per a l'equip de la Universitat d'Auburn, els Auburn Tigers.

## Trajectòria

La trajectòria esportiva d'Arianna Vanderpool s'identifica per la seva participació en els següents esdeveniments nacionals i internacionals:
Va ser reconegut el seu triomf de ser la primera esportista amb el major nombre de medalles de la selecció de Bahames en els jocs de Mayagüez 2010.
El seu acompliment en la vintena primera edició dels jocs, es va identificar per ser la cinquantena octava esportista amb el major nombre de medalles entre tots els participants de l'esdeveniment, amb un total de 6 medalles:

## Referències

* 1 2 «Informació del Participant en els Jocs Centreamericans i del Carib Mayagüez 2010» (en castellà). Mayaguez2010.com, 2010. Arxivat de l'original el 2010-07-25. [Consulta: 1 setembre].
* ↑ «AUBURNTIGERS.COM Arianna Vanderpool-Wallace Bio :: Auburn University Official Athletic Site Auburn University Official Athletic Site :: Swimming & Diving», 07-12-2017. Arxivat de l'original el 2017-12-07. [Consulta: 5 gener 2022].
* ↑ «Multi Medallistes» (en castellà). Mayaguez2010.com, 2010. Arxivat de l'original el 2018-08-02. [Consulta: 1 setembre].

## Enllaços externs

* Información del participante en Londres 2012
* Información del Participante en los Juegos Centroamericanos y del Caribe de Mayagüez 2010
# Jesús Zárate Moreno

Jesús Zárate Moreno (Málaga, Santander, Colòmbia, 1915 - Bogotá, Colòmbia, 1967) va ser un escriptor i diplomàtic colombià.

## Biografia

De professió advocat i d'ofici periodista, Zárate començà com a subsecretari de Santander el 1946 i secretari personal del líder liberal Gabriel Turbay. Ingressà al cos diplomàtic i va ocupar importants càrrecs a Espanya, Estats Units, Cuba, Mèxic i Suècia, en les missions diplomàtiques del seu país. El 1972, quan feia cinc anys que havia mort, salta a la fama amb l'aparició pòstuma de la seva segona novel·la, La cárcel, que va guanyar insòlitament el prestigiós Premi Planeta de Novel·la, el primer cop que ho feia una obra d'un autor hispanoamericà. Arran d'aquest succés, l'editorial va decidir modificar les bases del certamen i així impedir que en el futur guanyés el premi l'obra pòstuma d'algun escriptor espanyol o hispanoamericà mort. L'import del premi el van rebre els seus fills, els qui havien sotmès el manuscrit inèdit al certamen. Jesús Zárate Moreno ja havia publicat a Colòmbia abans de morir quatre volums de contes i havia col·laborat al diari Vanguardia liberal.

## Obres

* No todo es así, (1982) contes.
* El viento en el rostro, (1960) contes.
* El día de mi muerte, (1962) novel·la.
* Un zapato en el jardín, (1964) novel·la.
* El Cartero, (1973) novel·la.
* La cárcel, novel·la (Premi Planeta 1972).
* Tres piezas de teatro, (2003) Obres teatrals.

## Referències

* ↑ Recordando a Jesús Zárate Moreno
* ↑ LA CÁRCEL. JESÚS ZÁRATE. COLOMBIA. 1972
* ↑ La cárcel al web del Premi Planeta
* ↑ Jesús Zárate a Lecturalia.com
# Esposa i amant

Esposa i amant (títol original: Mogliamante) és un pel·lícula italiana dirigida per Marco Vicario i estrenada el 1977. Ha estat doblada al català.

## Argument

L'acció té lloc a la província de Venècia, al començament del segle xx. Des que el seu marit Luigi (Marcello Mastroianni) l'ha decretada frigida la nit de les seves noces, Antonia D'Angelis (Laura Antonelli), resta reclosa, clavada al llit. No fa pràcticament cap cas d'ella, conservant només les aparences als ulls dels altres. Un dia, ell desapareix bruscament sense deixar traces. Antonia marxa, a cavall, a buscar-lo. Descobreix així els seus negocis, les seves passions, les seves posicions polítiques, les seves amants i la seva indiferència pels pagesos que treballen la terra de la seva família.
Antonia coneix millor la vida del seu marit ara però ell no reapareix. Reprèn els seus negocis, els seus costums i fins i tot tracta amb la seva amant. Comença una relació amb un jove metge estranger. Millora també les condicions dels pagesos, i publica escrits del seu marit. En realitat, una acusació d'assassinat ha obligat Luigi a la clandestinitat. És amagat exactament davant de casa seva, des d'on pot observar, darrere d'una finestra, com Antonia assumeix la gestió de la propietat i rep el seu amant. La policia declara innocent Luigi dels càrrecs que pesen sobre ell. Li cal ara saber com enfrontar-se a la seva dona i a la seva prodigiosa transformació.

## Repartiment

* Laura Antonelli: Antonia De Angelis
* Marcello Mastroianni: Luigi De Angelis
* Leonard Mann: Dr. Dario Favella
* William Berger: Comte Brandini
* Gastone Moschin: Vincenzo
* Elsa Vazzoler: La Serventa
* Olga Karlatos: Dr. Pagano
* Stefano Patrizi: Enrico, el promés de Clara
* Annie Belle: Clara
* Mario Monti: el maitre d'hotel
* Luigi Diberti:
* Enzo Robutti:
* Danielle Gabaï:
* Hélène Stoliaroff:
* Paul Muller:
* Attilio Dottesio:
* Armando Brancia:

## Premis

* Premi David di Donatello 1978: millor música (Armando Trovajoli),

## Referències

* ↑ esadir.cat. Esposa i amant. esadir.cat.
* ↑ «Mogliamante». The New York Times.
# Tir als Jocs Olímpics d'estiu de 1900 - Fossa olímpica

Tir als Jocs Olímpics d'estiu de 1900 :
| Pistola ràpida, 25 metres | homes |
| Pistola militar | homes |
| Fossa olímpica | homes |
| Rifle militar, dempeus | homes |
| Rifle militar, de genolls | homes |
| Rifle militar, bocaterrosa | homes |
| Rifle militar, tres posicions | homes |
| < 1896 1908> |||
La competició de fossa olímpica va ser una de les proves de Tir dels Jocs Olímpics de París de 1900. Es disputà entre el 15 i el 17 de juliol de 1900. Hi van prendre part 31 tiradors de 3 nacions diferents, 29 d'elles francesos.

## Medallistes

| Or | Plata | Bronze |
| Roger de Barbarin | René Guyot | Justinien de Clary |

## Resultats

Cada llançador havia de disparar a 20 objectius, valent un punt cada objectiu encertat. Es desconeix el criteri emprat per desfer l'empat entre els tres primers classificats. Tampoc no se saben els resultats dels tiradors a partir de la 14a posició.
| Posició | Tirador | Puntuació |
| | Roger de Barbarin | 17 |
| | René Guyot | 17 |
| | Justinien de Clary | 17 |
| 4 | César de Bettex | 16 |
| 5 | Hilaret | 15 |
| 6 | Edouard Geynet | 13 |
| 7 | Jules Charpentier | 12 |
| 7 | de Joubert | 12 |
| 7 | Joseph Labbé | 12 |
| 7 | Sidney Merlin | 12 |
| 7 | André de Schonen | 12 |
| 7 | Sion | 12 |
| 13 | Amédée Aubry | 11 |
| 13 | Gheorghe Plagino | 11 |
Classificació final (15–31) :
| 15 | Boucquet | desconeguda |
| 16 | Léon Moreaux | desconeguda |
| 17 | Reverdin | desconeguda |
| 18 | Jacques Nivière | desconeguda |
| 19 | Gaston Legrand | desconeguda |
| 20 | Ador | desconeguda |
| 21 | Mercier | desconeguda |
| 22 | Roger Nivière | desconeguda |
| 23 | de Montholon | desconeguda |
| 24 | de Saint-James | desconeguda |
| 25 | Soucaret | desconeguda |
| 26 | Pierre Perrier | desconeguda |
| 27 | G. Brosselin | desconeguda |
| 28 | A. Darnis | desconeguda |
| 29 | N. Guyot | desconeguda |
| 30 | Pourchainaux | desconeguda |
| 31 | Anjou | desconeguda |

## Referències

* Base de dades del COI
* De Wael, Herman. Herman's Full Olympians: "Shooting 1900". Accés 3 de març de 2006. Consultable digitalment a Herman's Full Olympians: "Shooting 1900" Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine..
* Mallon, Bill. The 1900 Olympic Games, Resultats de totes les proves amb comentaris. Jefferson, North Carolina: McFarland & Company, Inc., Publishers, 1998. ISBN 978-0-7864-0378-3.
# Altilia

Altilia és un municipi italià, dins de la província de Cosenza, que limita amb els municipis de Belsito, Carpanzano, Grimaldi, Malito, Pedivigliano i Scigliano a la mateix província, i Martirano i Motta Santa Lucia a la de Catanzaro.

## Evolució demogràfica

Població censada al municipi d'Altilia :
| Notes: | Elaboració gràfica per part de la Viquipèdia |
| | Font: ISTAT (Institut Nacional d'Estadística) |

## Referències

* ↑ «CensimentoPopolazione» (en italià). ISTAT - Istituto nazionale di statistica, 2011.

## Enllaços externs

* Altilia - Lloc web oficial