OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Pingüí salta-roques septentrional

El pingüí salta-roques septentrional (Eudyptes moseleyi) és un ocell marí de la família dels esfeníscids (Spheniscidae). Arran alguns treballs genètics de principis del segle xxi, la subespècie septentrional del pingüí salta-roques va rebre la categoria d'espècie, com Eudyptes moseleyi i va passar a ser designada en anglès com "Northern Rockhopper Penguin" (Pingüí salta-roques septentrional) i en francès com "Gorfou de Moseley" (Pingüí de Moseley). La major part dels individus de l'espècie crien a les illes de Tristan da Cunha i Gough, a l'Atlàntic meridional, però també ho fan a les illes d'Amsterdam i Sant Pau, a l'Índic meridional.
Molt semblants al pingüí salta-roques, el plomall groc del cap és una mica més llarg i gruixut.

## Referències

* ↑ Jouventin P., Cuthbert R.J., Ottvall R. (2006). Genetic isolation and divergence in sexual traits: evidence for the Northern Rockhopper Penguin Eudyptes moseleyi being a sibling species. Molecular Ecology 15:3413-3423.
* ↑ Banks J., Van Buren A., Cherel Y., Whitfield J.B. (2006). Genetic evidence for three species of Rockhopper Penguins, Eudyptes chrysocome. Polar Biology 30:61-67.
* ↑ Distribució i justificació d'estatus en IUCN Redlist Rev. 21-04-2011
* ↑ Fitxa d'Eudyptes moseleyi a BIRDLIFE Rev. 21-04-2011
# Podall

* Per a altres significats, vegeu «Revista Podall».
Podall, veremall, rostalla o falçó és una eina agrícola tradicional de mida reduïda que s'usa per a podar en verd, per a la verema del raïm, per dallar herba, o per a tallar els bolets per la seva base. La mida més habitual és de 20 a 25 cm de llargada sense comptar el mànec.
És una eina que es basa en la força de cop i no de la força d'estirar que s'empra per a l'ús de la falç. La funció més habitual del podall és tallar branques o tiges encara verdes i de dimensions relativament reduïdes per tal de fer empelts o per l'esporga de la vinya. Actualment en les feines d'esporga es fa servir més les tisores d'esporgar. La làmina està feta d'acer, té la forma corbada i amb la part que talla només a la part interna que és l'oposada al manipulador.
Té el seu origen en el mesolític i actualment el seu ús s'està generalitzant entre els boletaires. Consta d'una làmina corbada de metall amb la part interna o còncava esmolada i proveïda d'un mànec curt del mateix material o de fusta. El seu mecanisme d'acció compren capturar els sarments del raïm abraçant-los amb la curvatura i segar-lo lliscant amb la part tallant. Utilitza el mateix sistema que la falç però a escala més petita.
No s'ha de confondre amb la falç, puix que aquesta és d'una mida molt més gran i té uns altres usos. Mentre que la falç esta en desús per culpa de la mecanització, el falçó s'està estenent entre els boletaires, ja que la troben una eina molt útil a la hora de tallar la base dels bolets en el bosc, i per les seves reduïdes dimensions és molt manejable i fàcil de transportar.

## Vegeu també

* Dalla
* Falç
* Falcilla

## Referències

* ↑ dial. veimella (brimella, guimella, gimella, llimella, nimella).
* ↑ Sanna i Useri, Josep. Diccionari català de l'Alguer. L'Alguer/Barcelona: Fundació del II Congrés de la Llengua Catalana i Editorial Regina, 1988, p. 962. ISBN 84-7129-391-9.
* ↑ «Falçó». Enciclopèdia Catalana. [Consulta: 19 novembre 2016].
* ↑ Diccionari d'agricultura. Palma: Institut d'Estudis Catalans, Febrer 2011, p. 236. ISBN 978-84-614-7187-4 [Consulta: 19 novembre 2016].
* ↑ Martínez, Frederic. Utillatge agrícola i ramaderia. II. Edicions Alfons el Magnànim, 1991 (Termes d'etnografia valenciana). ISBN 8478220178.
# Mietesheim

Mietesheim (en alsacià Mietsem) és un municipi francès, situat a la regió del Gran Est, al departament del Baix Rin. L'any 1999 tenia 554 habitants.
Forma part del cantó de Reichshoffen, del districte de Haguenau-Wissembourg i de la Comunitat de comunes del Pays de Niederbronn-les-Bains.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 571 | 586 | 562 | 525 | 538 | 554 |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit | Qualitat |
| 2001- | Jacques Diemert | | |
# Miezgovce

Miezgovce és un poble i municipi d'Eslovàquia que es troba a la regió de Trenčín. La primera menció escrita de la vila es remunta al 1389.

## Referències

* ↑ «Trenčiansky kraj (Slovakia): Districts, Towns and Municipalities - Population Statistics, Charts and Map». [Consulta: 21 desembre 2021].
* ↑ «Pomenovanie obce a obyvateľov». [Consulta: 21 desembre 2021].
# Mieza

Mieza (en grec antic Μίεζα) era una ciutat de Macedònia, probablement situada a la rodalia de Berea com diu Claudi Ptolemeu, encara que la seva situació exacta es desconeix.
Esteve de Bizanci, basant-se en l'autoritat de l'escriptor Teàgenes explica que va ser fundada per Mieza, un personatge net del mític Macèdon. Aquesta llegenda segurament vol dir que era una ciutat important. Claudi Ptolemeu la situa entre les ciutats d'Emàtia.
Segons Plutarc, Filip II de Macedònia va enviar a buscar Aristòtil i va fundar una escola filosòfica pel seu fill Alexandre el Gran al nimfeu de Mieza. Tenia una famosa cova amb estalactites, segons Plini el Vell.

## Referències

* 1 2 Smith, William (ed.). «Mieza». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 17 juliol 2021].
* ↑ Plutarc. Vides paral·leles: Alexandre, VII
# Poliè de Làmpsac

Poliè de Làmpsac, en llatí Polyaenus, en grec antic Πολύαινος, fill d'Atenòdor, fou un matemàtic grec, amic d'Epicur, que va adoptar el sistema filosòfic d'aquest. Tot i que havia tingut una gran reputació com a matemàtic, va mantenir, amb Epicur, la inutilitat de la geometria, segons diu Ciceró.
Un tractat titulat Δημητρίου πρὸς τὰς Πολυαίνου ἀπορίας, del que se n'ha descobert un fragment a Herculà i escrit contra un Poliè, era probablement una argumentació contra aquest personatge.

## Referències

* ↑ 2.Polyaenus a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. III. Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 442
# Polička

Polička (pronunciació en txec:[ˈpolɪtʃka]) és una ciutat al districte de Svitavy a la Regió de Pardubice, dins l'antiga regió de Bohèmia, de la República Txeca. La població és de 8.922 (1 de gener de 2012), i és aproximadament a 17 km a l'oest de Svitavy. L'altitud de la ciutat és de 555 m.
El 1890 hi va néixer el compositor Bohuslav Martinů.
# Pipriac Comunitat

Pipriac Comunitat (en francès Pipriac Communauté) és una antiga estructura intercomunal francesa, situada al departament de l'Ille i Vilaine a la regió Bretanya. Té una extensió de 245 kilòmetres quadrats i una població de 12.899 habitants (2006). Va existir de 1992 a 2013.

## Composició

Agrupa 9 comunes :
| Comuna | Població | Delegats |
| Bruc-sur-Aff | 839 | 2 |
| Guipry | 3.413 | 3 |
| Lieuron | 677 | 2 |
| Lohéac | 683 | 2 |
| Pipriac | 3.253 | 3 |
| Saint-Ganton | 415 | 2 |
| Saint-Just | 1.013 | 2 |
| Saint-Malo-de-Phily | 786 | 2 |
| Sixt-sur-Aff | 2.069 | 3 |

## Administració

Llista de presidents successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1992-1995 | Gaël de Poulpiquet du Halgouët | Divers droite |
| 1995-2001 | Emmanuel Chérel | CDS |
| 2001-2008 | Gilbert Amossé | PS |
| 2008-2013 | Laurent Collot | Divers droite |

## Referències

* ↑ EPCI de la CC du Canton de Pipriac (243500493), a insee.fr

## Vegeu també

* Intercomunalitats d'Ille i Vilaine
# Piptophyllum

Piptophyllum és un gènere monotípic de plantes de la subfamília de les cloridòidies, família de les poàcies. La seva única espècie: Piptophyllum welwitschii (Rendle) C.E.Hubb., és originària d'Angola.
Alguns autors ho inclouen en el gènere Triraphis, Crinipes.

## Descripció

Són herbes erectes perennes; cespitoses (amb la base tomentosa i fibrosa). Tiges herbàcies; no ramificats a dalt. Fulles no auriculades, estretes; setàcies (doblegades); desarticulant de les beines. Lígula present; amb una franja de pèls. Plantes bisexuals, amb espiguetes bisexuals; amb flors hermafrodites. Les inflorescència determinades; sense pseudoespigues; paniculades; obertes (lanceolades o estretament oblongues).

## Taxonomia

Piptophyllum welwitschii va ser descrita per (Rendle) C.E.Hubb. i publicat a Kew Bulletin 12: 53. 1957.

### Etimologia

Piptophyllum: nom genèric que deriva del grec pitein = (caure) i phullon = (fulla), en al·lusió a les desarticulades làmines foliares. welwitschii: epítet atorgat en honor del botànic austríac Friedrich Martin Josef Welwitsch.

### Sinonímia

* Pentaschistis welwitschii Rendle

## Referències

* 1 2 3 4 Watson L, Dallwitz MJ. «The grass genera of the world: descriptions, illustrations, identification, and information retrieval; including synonyms, morphology, anatomy, physiology, phytochemistry, cytology, classification, pathogens, world and local distribution, and references». The Grass Genera of the World, 2008. [Consulta: 29 gener 2010].
* ↑ «Piptophyllum». Tropicos.org. Missouri Botanical Garden. [Consulta: 3 desembre 2014].
* ↑ Piptophyllum a PlantList
* ↑ «Piptophyllum». [Consulta: 23 novembre 2013].

## Enllaços externs

* Grassbase - The World Online Grass Flora
# Pompeia (Nàpols)

* Aquest article tracta del municipi italià de Pompeia. Pel que fa a la ciutat antiga sepultada pel Vesuvi, vegeu Pompeia.
Pompeia (en italià Pompei, en napolità Pumpeje) és una comuna italiana de la Ciutat metropolitana de Nàpols, a la Campània; està situat a la plana del riu Sarno, al peu del Vesuvi. En el cens de l'any 2007 tenia 25.745 habitants. Les ruïnes de l'antiga Pompeia, la ciutat romana que quedà sepultada per una erupció del volcà l'any 79, queden situades a l'oest de l'actual i han estat declarades Patrimoni de la Humanitat per la UNESCO.
La ciutat moderna nasqué i es desenvolupà al segle xix. Inicialment s'anomenà Valle di Pompei, i cresqué a l'entorn del santuari de la Mare de Déu del Roser o Beata Vergine del Rosario (1876-1901), un dels principals centres de pelegrinatge de la Itàlia meridional. Aquesta basílica, fundada pel beat Bartolo Longo, és un important centre de pelegrinatge al qual acudeixen uns quatre milions de fidels cada any i on es venera la Madonna di Pompei, tela del segle xvii de l'escola de Luca Giordano. Annex a l'observatori meteorològic Pio X hi ha el Museu Vesuvià.
L'any 2004 Pompeia va obtenir el títol de ciutat.

## Ciutats agermanades

* Gyeongju (Corea del Sud)
* Latiano (Itàlia)
* Tarragona (Catalunya)
* Xi'an (Xina)

## Referències

* ↑ Culturaitalia.it «Pompei e il pellegrinaggio alla Madonna» (italià)
* ↑ «Pompeia (Nàpols)». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.

## Enllaços externs

* Pompeia - Lloc web oficial
* Oficina de turisme de Pompeia Arxivat 2019-04-05 a Wayback Machine. (italià)
* Arqueologia de Pompeia (italià)
# Popovka (Bélgorod)

* Per a altres significats, vegeu «Popovka».
Popovka - Поповка (rus) - és un poble de l'óblast de Bélgorod, a Rússia. El 2010 tenia 510 habitants. Pertany al districte (raion) de Xebékino.

## Referències

* ↑ «Znamenka» (en anglès). GeoNames. Arxivat de l'original el 2022-01-29. [Consulta: 29 gener 2022].
* ↑ «Генеральный план Шебекинского городского округа». Федеральная государственная информационная система территориального планирования (ФГИС ТП). Arxivat de l'original el 2021-05-27. [Consulta: 29 gener 2022].
* ↑ Koriakov, I. B. «База данных «Этно-языковой состав населённых пунктов России»». Arxivat de l'original el 2021-10-05. [Consulta: 29 gener 2022].
# Popovka (Saràtov)

* Per a altres significats, vegeu «Popovka».
Popovka (en rus: Поповка) és un poble de l'óblast de Saràtov, a Rússia, segons el cens del 2010 tenia 341 habitants. Pertany al districte municipal de Khvalinsk.

## Referències

* ↑ «Почвенная карта России». Arxivat de l'original el 2018-01-25.
* ↑ «Топографические карты СССР N-39 (В) 1:100000. Самарская область.». Arxivat de l'original el 2018-01-15.
# Pont de Françola

El Pont de Françola és una obra de Santa Maria de Miralles (Anoia) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Pont de Françola, d'un arc, de pedra i maons, pla molt ample, permet el pas de camions. Sobre la riera de Miralles, riera de Carme, afluent del riu Andia, afluent per la dreta del Llobregat.
Pont de Françola (Miralles), tocant a la gran finca de Françola, creua per sobre la riera de Miralles. És un pont robust, de ferma estructura.

## Referències

* 1 2 «Pont de Françola». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 31 octubre 2018].
# Pont de Grenelle

El pont de Grenelle és un pont de París, construït el 1827.

## Geografia

El pont de Grenelle salva el Sena de la rue Linois (15è districte) a la rue Maurice Bourdet, al 16è, salvant l'Île aux Cygnes, delimitant una zona riu avall, on hi ha una rèplica de l'Estàtua de la Llibertat.

## Història

El primer pont de Grenelle va ser concebut per l'arquitecte Mallet, a la iniciativa dels promotors dels barris Beaugrenelle. El 1873, s'enfonsa totalment, i, un any més tard, es pren la decisió de construir un pont de fosa de sis arcs concebut per dos enginyers Vaudrey i Pesson.
De 1966 a 1968, tres enginyers: Thenault, Grattesat, i Pilon construeixen el pont actual.

## Arquitectura

El pont implica dues voltes metàl·liques principals de 85m, salvant els dos braços del Sena, una volta de 20m sobre l'illa dels Cignes i dues voltes de 15m de betó, que salven els molls de la riba dreta i la riba esquerra. La longitud total del pont és de 220m, la seva amplada de 30m (22m per a la calçada, i 8m per a les dues voreres).

## Vegeu també

* Rèpliques de l'Estàtua de la Llibertat.
# Pont de Gediminas

El Pont de Gediminas (en lituà: Gedimino tiltas) és un pont a la localitat de Kupiškis, a Lituània.
El Pont creua el riu Kupa. És un dels 8 ponts que n'hi ha a la ciutat de Kupiškis. El pont porta el nom del carrer per la que creua el pont. Gediminas (c. 1275-1341) va ser un Gran Duc de Lituània des de 1315 o 1316 fins a la seva mort.

## Referències

* ↑ «Tiltai Tapip Pat Turi Savo Biografija» (en lituà). [Consulta: 12 setembre 2013].
# Považany

Považany és un poble i municipi d'Eslovàquia que es troba a la regió de Trenčín.

## Història

La primera menció escrita de la vila es remunta al 1263.
# Minami-Senju

Minami-Senju (南千住, literalment "Senju-sud") és un chōchō o barri del districte especial d'Arakawa, a Tòquio, Japó. Anteriorment i fins al 1932 va ser un municipi del distrcite de Kita-Toshima.

## Geografia

Minami-Senju es troba en l'extrem més oriental d'Arakawa i limita al nord i a l'est amb el riu Sumida. Es tracta en la majoria del barri d'una zona moderna residencial amb apartaments i unifamiliars. El barri es troba ben connectat amb el centre de Tòquio per mitjà de diferents línies de tren i l'estació de Minami-Senju que es troba a Minami-Senju 4. La conflictiva zona de Sanya es troba repartida entre diferents barris de Taitō i un d'Arakawa: El de Minami-Senju 2.

### Sub-barris

El barri disposa de 8 sub-barris:
| Nom | Núclis | Habitants |
| Minami-Senju 1 | 2.138 | 3.837 hab. |
| Minami-Senju 2 | 1.616 | 2.579 hab. |
| Minami-Senju 3 | 2.623 | 5.339 hab. |
| Minami-Senju 4 | 1.716 | 3.812 hab. |
| Minami-Senju 5 | 2.673 | 4.675 hab. |
| Minami-Senju 6 | 3.780 | 8.270 hab. |
| Minami-Senju 7 | 3.044 | 6.164 hab. |
| Minami-Senju 8 | 4.519 | 11.923 hab. |
| Total | 22.154 | 46.581 hab. |

## Història

Minami senju va començar sent un poble de parada amb allotjaments i menjadors en la ruta de Nikkō Kaidō en el període Edo.
Des del període Edo fins a l'era Meiji va existir a la zona una presó i lloc d'execusció anomenat presó Kozukappara on s'executaren més de 200.000 criminals. La presó es trobava exactament en un temple al costat de l'estació de Minami-Senju, entre les línies Joban (JR) i la línia Hibiya.
La zona est on el riu Sumida fa un arc s'ha convertit en una ciutat industrial gràcies a les bones condicions geogràfiques per al comerç i es seu d'algunes empreses com Unitika (empresa de plàstics) i Kanebo (empresa de cosmètics).
Prop de l'estació, al sud es troba la zona de Sanya, en la intersecció de Namidabashi, conegut antigament com un barri de treballadors i avui dia una de les zones més deprimides de Tòquio.

## Transport
### Ferrocarril

* Companyia de Ferrocarrils del Japó Oriental (JR East)
** Minami-Senju
* Tsukuba Express (TX)
** Minami-Senju
* Metro de Tòquio
** Minami-Senju
* Tramvia Metropolità de Tòquio (TOEI-Toden)
** Minowabashi - Arakawa-Itchūmae
* Ferrocarrils de Mercaderies del Japó (JR Freight)
** Sumidagawa

### Carretera

* N-4
* TK-306 - TK-314 - TK-464

## Referències

* ↑ https://www.post.japanpost.jp/cgi-zip/zipcode.php?pref=13&city=1131180&id=49357
* ↑ https://map.goo.ne.jp/list/address/13118007/
* ↑ Es refereix a núclis familiars
* ↑ https://www.tokyometro.jp/station/minami-senju/index.html

## Enllaços externs

* Minami-Senju - Lloc web oficial
# Minami-Ashigara

Minamiashigara (南足柄市, Minamiashigara-shi) és una ciutat i municipi de la prefectura de Kanagawa, a la regió de Kanto, Japó. L'any 2015 tenia una població estimada de 44.036 habitants i una densitat de població de 571 habitants per km². Minamiashigara té una àrea total de 77,12 km². Diversos indrets de Minamiashigara són escenari de la llegenda de Kintarō.

## Geografia

Minamiashigara està situada en la zona muntanyosa de l'oest de la prefectura de Kanagawa, amb gran part de la ciutat localitzada dins del Parc Quasinacional de Tanzawa-Ōyama o el Parc Nacional de Fuji-Hakone-Izu.
Fa frontera amb la prefectura de Shizuoka per l'oest, i altres ciutats de la prefectura de Kanagawa pel nord, est i sud.

## Història

L'àrea de l'actual Minamiashigara estava sota control del clan Hōjō en el període Sengoku, i fou part del domini d'Odawara durant el període Edo.
Després de la restauració Meiji, es van crear les viles de Minamiashigara, FUkusawa, Okamoto i Kitaashigara dins del districte d'Ashigarakami, a la prefectura e Kanagawa. El desenvolupament de l'àrea va tenir lloc després de la inauguració de l'Oyama Mountain Railway (actual línia Daiyūzan de l'Izuhakone Railway) el 15 d'octubre de 1925. Minamishigara esdevingué poble l'1 d'abril de 1940, i va annexar els pobles veïns de Fukusawa, Okamoto i Kitaashigara el 1955. El 1972 Minamiashigara obtingué l'estatus de ciutat.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1920 | 1930 | 1940 | 1950 | 1960 | 1970 | 1980 |
| ND | ND | ND | 17.581 | 19.663 | 30.237 | 39.919 |
| 1990 | 2000 | 2010 | 2020 | 2030 | 2040 | 2050 |
| 42.600 | 44.156 | 43.916 | 41.296 | - | - | - |

## Economia

L'economia de Minamiashigara es basa en la silvicultura i l'agricultura (principalment te verd i mandarines). Fujifilm i Asahi Breweries tenen fàbriques a Minamiashigara, on fan ús de l'abundant aigua fresca de la zona.

## Transport
### Ferrocarril

* Ferrocarril Izu-Hakone
** Sagami-Numata - Iwahara - Tsukahara - Wadagahara - Fujifilm-mae - Daiyūzan

### Carretera

* Cap via nacional passa pel municipi, només algunes prefecturals.

## Agermanament

* - Tilburg, Països Baixos, des del 4 de juny de 1989

## Referències

* ↑ https://map.yahoo.co.jp/address?ac=14217
* ↑ «Population of Cities» (XLS) (en japonès). Statistics Bureau of Japan, 01-01-2015. [Consulta: 11 març 2016].
* ↑ «南足柄市の紹介 (Perfil de Minamiashigara)» (en japonès). Ajuntament de Minamiashigara. [Consulta: 11 març 2016].
* ↑ «金太郎伝説 (Llegenda d'en Kintarō)» (en japonès). Ajuntament de Minamiashigara. [Consulta: 11 març 2016].
* 1 2 «南足柄市の歴史 (Història de Minamiashigara)» (en japonès). Ajuntament de Minamiashigara. [Consulta: 11 març 2016].
* ↑ Statistics Bureau of Japan
* ↑ «南足柄市の国際交流 (Intercanvi internacional de Minamiashigara)» (en japonès). Ajuntament de Minamiashigara. Arxivat de l'original el 2015-06-20. [Consulta: 11 març 2016].

## Enllaços externs

* Pàgina web de l'ajuntament de Minamiashigara (japonès)
# Minami Uwano

Minami Uwano, (en japonès: 上野 みなみ, 18 de maig de 1981) és una ciclista japonesa, especialista en la pista. Ha guanyat una medalla al Campionat del Món en puntuació

## Palmarès

* 2014
** Campiona del Japó en Puntuació

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
# Miquel Masip i González

Miquel Masip i González (Llardecans, 8 de juny de 1913 - Barbastre, 15 d'agost de 1936) fou un religiós claretià. És venerat com a beat per l'Església Catòlica.
Va ingressar al col·legi claretià de Cervera. Va continuar els seus estudis a Vic, Solsona, Alagó i Barbastre. A l'inici de la Guerra civil espanyola, fou executat, juntament amb els seus companys de comunitat, per milicians anarquistes.
El 25 d'octubre de 1992 fou beatificat pel Papa Joan Pau II.

## Referències

* ↑ «Miguel Massip González». martiresdebarbastro.org. [Consulta: 2 octubre 2019].
* ↑ «13 d'agost. Beats Màrtirs Claretians de Barbastre». claretians.cat. [Consulta: 17 setembre 2019].
* ↑ «Felipe de Jesús Munárriz Azcona y 50 compañeros, Beatos». catholic.net. [Consulta: 17 setembre 2019].
* ↑ «Blessed Miquel Masip González». catholicsaints.info. [Consulta: 2 octubre 2019].

## Vegeu també

* Beats màrtirs claretians de Barbastre
# Kamimuria azunensis

Kamimuria azunensis és una espècie d'insecte pertanyent a la família dels pèrlids que es troba a Indoxina.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* 1 2 Catalogue of Life (anglès)

## Bibliografia

* Baumann, R.W., 1982. Plecoptera. A: Parker, S.P., Synopsis and Classification of Living Organisms, vol. 2. McGraw-Hill. Nova York: 389-393.
* Grimaldi, D.; Engel, M. S. Evolution of the Insects (en anglès). Cambridge University Press, 2005. ISBN 9780521821490.
* Zwick, P. Insecta: Plecoptera: phylogenetisches System und Katalog (en alemany). Walter de Gruyter, 1973. ISBN 9783110045512.

## Enllaços externs

* Encyclopedia of Life (anglès)
# Flores (Guatemala)

Flores (en honor a Cirilo Flores Estrada) és un municipi, capital del departament d'El Petén, situat a 480 km de Ciutat de Guatemala al nord de la República de Guatemala. Està situat a la riba del llac Petén Itzá, ocupant una petita illa del mateix nom al seu nucli antic, unida per un pont a la Ciutat de Santa Elena de la Cruz i juntament amb la ciutat de San Benito integren una conurbació que actualment forma part de les destinacions turístiques més visitades del país.

## Referències

* ↑ Escalante Herrera, 2007.
# Masamia

Els Massàmia (àrab: المسامعة, al-Masāmiʿa) foren una família de notables de Bàssora inicialment sota els omeies sufyànides i després sota els omeies marwànides i encara sota els abbàssides.
Encara que reivindicaven un origen antic, no van adquirir notabilitat fins que es van establir a Bàssora a la meitat del segle VII, i es van lligar als caps de les tribus sobre les quals va pivotar la política dels sufyànides, arribant a ser una de les quatre famílies més notables de Bàssora. Els membres principals foren:
* Màlik ibn Misma
* Muqàtil ibn Misma, germà de l'anterior
* Àmir ibn Misma, germà dels dos anteriors
* Nuh ibn Xayban ibn Màlik ibn Misma
* Abd-al-Màlik ibn Xihab al-Mismaí

## Referències

* Enciclopèdia de l'Islam, VI, 625-626
# Afro-fusion

Afro-fusion és un gènere de música que combina la música contemporània amb els ritmes tradicionals africans per crear un estil de música híbrid. Les primeres bandes d'afro-fusion no van sobreviure a la dècada de 1970 i la dècada de 1980, i molts dels músics van marxar dels seus països, però a finals de la dècada de 1980 l'estil va revifar amb el retorn dels músics als seus països i una nova fornada de músics. Artistes d'Afro-fusion populars són els britànics Osibisa, Freshlyground, de Sud-àfrica o Zamajobe. També hi ha molts altres artistes d'Afro-fusion a l'Àfrica oriental.

## Referències

* ↑ Charry, Eric. Hip Hop Africa (en anglès). Indiana University Press, 2012, p. 216. ISBN 0253005825.
* ↑ «OSIBISA: FULL ILLUSTRATED BIOGRAPHY» (en anglès).
* ↑ «Pàgina principal d'Afrofusion». Arxivat de l'original el 2010-06-16. [Consulta: 29 agost 2010].
* ↑ (anglès) Article sobre la música afro-fusion Arxivat 2010-11-29 a Wayback Machine.
# Xanca gorjablanca

La xanca gorjablanca (Grallaria albigula) és una espècie d'ocell de la família dels gral·làrids (Grallariidae).

## Hàbitat i distribució

Habita la selva pluvial dels Andes del sud del Perú, centre de Bolívia i nord-oest de l'Argentina.

## Referències

* ↑ «Xanca gorjablanca». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 10/06/2021(català)