OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Carrefour de l'Arbre

El Carrefour de l'Arbre, també anomenat Pavé de Luchin en francès, és un sector de pavé de la cursa ciclista París-Roubaix situat als municipis de Camphin-en-Pévèle, Baisieux i Gruson, regió dels Alts de França, nord de França. Té una longitud aproximada de 2.100 m i actualment presenta una dificultat classificada com a cinc estrelles, és a dir, la més alta. És un dels sectors clau de la cursa ciclista París-Roubaix, sent el darrer sector de màxima dificultat abans de l'arribada.
Aquest sector es va incloure per primera vegada el 1958 i de forma continuada des de 1980. Per la seva proximitat a Roubaix (uns quinze quilòmetres), el sector s'ha mostrat sovint decisiu. La seva dificultat és certament menor que la del Trouée d'Arenberg, però l'acumulació prèvia de sectors de pavé sens dubte la fa més difícil del que és. Els ciclistes que surten en primera posició d'aquest sector tenen moltes possibilitats de ser primers al Velòdrom André-Pétrieux de Roubaix, com per exemple Fabian Cancellara el 2006 o Stuart O'Grady el 2007.

## Descripció

Aquest sector uneix la localitat de Camphin-en-Pévèle amb el mateix Carrefour de l'Arbre i es troba, en aquest sentit, gairebé en tot el seu recorregut en un fals pla ascendent. Es divideix en dues parts aproximadament iguals. La primera part del sector comença al carrer de Cysoing de Camphin-en-Pévèle i consta d'una sèrie de girs esquerra-dreta, per a continuació transcórrer pel domini de Luchin. Aquesta part és la més difícil, ja que les llambordes són molt irregulars. Tot seguit, després d'un gir en angle recte a l'esquerra, s'inicia la segona part del sector amb una recta de 900 m que condueix al restaurant de l'Arbre, tram en què les llambordes són més regulars. En acabar, l'itinerari passa per davant del restaurant de l'Arbre, després gira de forma molt pronunciada uns metres més enllà per acabar a la carretera RD 90. Després de seguir una desena de metres aquesta carretera, s'arriba al sector de pavé de Gruson, el qual s'ha inclòs a vegades en el sector del Carrefour de l'Arbre.
* Recorregut

## Característiques

* Longitud : 2.100 m
* Dificultat :
* Sector n° 4 (abans de l'arribada)

## Galeria

* Primera part del sector
* Segona part del sector
* Restaurant de l’Arbre

## Referències

* ↑ «Sectors de pavé de la Paris-Roubaix» (en francès). [Consulta: 6 abril 2024].
* ↑ «Enciclopèdia Larousse» (en francès). [Consulta: 6 abril 2024].

## Enllaços externs

* Les amis de Paris Roubaix (francès)
# Castell Katsuren

El castell Katsuren és un gusuku, castell o fortalesa de les illes Ryūkyū, situat a Uruma, prefectura d'Okinawa, al Japó. En llengua d'Okinawa se'l coneix com a Kacchin Gushiku.

## Història

El castell Katsuren va ser construït sobre un gran turó de pedra calcària de Ryūkyū, a 98 m per sobre del nivell del mar, en la península de Katsuren. Envoltat per l'oceà Pacífic, se'l coneix també com a «Gusuku de l'oceà». L'època d'esplendor del castell va esdevenir a mitjans del segle xv, durant el regne d'Amawari, Aji de Katsuren. El 1458, l'exèrcit de Ryūkyū va atacar el castell.
A la regió s'han trobat nombrosos mosaics i restes de porcellana xinesa de l'època medieval, que posa en evidencia l'opulència de l'antiga estructura i la magnitud de la xarxa de comerç entre Japó, Xina, Corea i el Sud-est asiàtic. El castell té una secció dedicada a la religió ryūkyūana, dedicada a Kobazukasa. Durant el terratrèmol d'Okinawa de 2010, una de les muralles exteriors de l'ala nord-est del castell va patir danys considerables.
El 2016, van ser trobades en una excavació monedes romanes antigues. És la primera vegada que s'han trobat monedes romanes en una excavació al Japó.
Des de la terminal d'autobusos de Naha, en l'aeroport homònim, surt l'autobús número 52, que després d'una hora i vint minuts de viatge aproximadament arriba a dalt del castell Katsuren. El lloc es troba a cinc minuts a peu de la parada d'autobús Katsuren Danchimae. També es pot arribar al lloc en cotxe, agafant l'autopista d'Okinawa.

## Patrimoni de la Humanitat

El castell Katsuren va ser reconegut com a Patrimoni de la Humanitat per la UNESCO l'any 2000, al costat d'altres vuit llocs agrupats en la categoria del conjunt anomenat «Llocs Gusuku i els béns culturals associats del regne de Ryukyu». El 1972, l'Agència d'Afers exteriors del Japó l'havia declarat Monument Històric Nacional (Shiseki).

## Referències

* 1 2 «Katsuren-jō». A: Nihon Daihyakka Zensho (Nipponika) (日本大百科全書(ニッポニカ) “Large Encyclopedia of Japan (Nipponika)”) (en japonès). Tokio: Shogakukan, 2012 [Consulta: 22 setembre 2015]. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2007-08-25. [Consulta: 14 maig 2017].
* 1 2 «Katsuren-gusuku». A: Nihon Rekishi Chimei Taikei (日本歴史地名大系 "Compendium of Japanese Historical Place Names") (en japonès). Tokio: Shogakukan, 2012 [Consulta: 22 setembre 2015]. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2007-08-25. [Consulta: 14 maig 2017].
* 1 2 Gusuku Sites and Related Properties of the Kingdom of Ryūkyū
* ↑ 沖縄本島近海地震世界遺産の城壁が一部崩落勝連城跡 Arxivat 2012-11-14 a Wayback Machine. (en japonès)
* ↑ «Ancient Roman coins unearthed from castle ruins in Okinawa» (en anglès). The Japan Times, 26-09-2016. [Consulta: 27 setembre 2016].
* ↑ «Ancient Roman coins found in ruined Japanese castle» (en anglès). CNN, 27-09-2016. [Consulta: 27 setembre 2016].
* ↑ Japan-Guide.com
* ↑ 勝連城跡・文部科学省文化庁 Arxivat 2012-08-03 at Archive.is (en japonès)

## Bibliografia

* Motoo, Hinago. Japanese Castles. Tòquio: Kodansha, 1986, p. 200 pàgines. ISBN 0-87011-766-1.

## Enllaços externs

* Ruïnes del castell Katsuren, web del Govern de la ciutat d'Uruma
* Japan-Guide
* Historia d'Amawari-Gosamaru
# Carrington (pel·lícula)

Carrington és una pel·lícula francobritànica de Christopher Hampton estrenada l'any 1995. El guió adapta una biografia de l'intel·lectual Lytton Strachey signada per Michael Holroyd. És l'ocasió de descobrir el Grup de Bloomsbury al qual pertanyien Virginia Woolf i John Maynard Keynes. Ha estat doblada al català.

## Argument

A casa d'uns amics, l'escriptor solter Lytton Strachey (Jonathan Pryce) coneix una jove artista, Dora Carrington (Emma Thompson), que pren a primera vista per un noi. És el començament de la vida comuna entre un homosexual notori i una dona inconformista, lligats per una estranya passió.

## Repartiment

* Emma Thompson: Dora Carrington
* Jonathan Pryce: Lytton Strachey
* Steven Waddington: Ralph Partridge
* Samuel West: Gerald Brenan
* Rufus Sewell: Mark Gertler
* Penelope Wilton: Lady Ottoline Morrell
* Janet McTeer: Vanessa Bell
* Peter Blythe: Phillip Morrell
* Jeremy Northam: Beacus Penrose
* Alex Kingston: Frances Partridge
* Sebastian Harcombe: Roger Senhouse
* Richard Clifford: Clive Bell
* David Ryall: Maigr
* Stephen Boxer: Military Rep
* Annabel Mullion: Mary Hutchinson

## Premis i nominacions

El film va rebre el premi especial del jurat al Festival de Canes 1995. Pel seu paper, Jonathan Pryce va obtenir per la seva banda el Premi d'interpretació masculina al mateix festival.

## Referències

* ↑ «Carrington». esadir.cat.
* ↑ «Carrington». The New York Times.
# Castell de San Miguel (Garachico)

El castell de Sant Miquel és una torre defensiva que es localitza en la costa del municipi de Garachico, a l'illa de Tenerife (Canàries, Espanya).
Va ser construït entre 1575 i 1577 per ordre de Felip II per protegir Garachico de possibles atacs pirates, perquè per aquesta època la vila era la capital comercial i principal port de l'illa. En 1706 l'erupció del volcà de Arenas Negras va sepultar part de la població i la rada, l'entrada de la qual custodiava el castell, acabant amb la importància de la ciutat i fent inútil la fortalesa.
Per augmentar el nombre de peces disponibles, se sap que al peu del castell existia una plataforma, possiblement protegida amb fortificacions menors, per al tir d'artilleria. El perímetre de la població també es trobava emmurallat.
La fortalesa de San Miguel és de propietat municipal i actualment constitueix un Centre d'Informació Patrimonial dependent de la Xarxa de Museus del Cabildo de Tenerife.
Es troba protegit com Bé d'Interès Cultural (BIC) amb la categoria de monument des de 1985, sent delimitat el seu entorn de protecció en 1999.

## Referències

* ↑ BOC Nº 018. Viernes 10 de Febrero de 1995 - 243 - RESOLUCIÓ de 5 d'abril de 1994, per la qual s'inclou expedient de delimitació de l'entorn del Ben d'Interès Cultural del Castell de Sant Miquel al terme municipal de Garachico.
* ↑ Castell de Sant Miquel a Garachico Word Press. Garachico, la joia de Tenerife.
* ↑ DECRET 307/1999, de 19 de novembre, pel qual es declara la delimitació de l'entorn de protecció del Castell de Sant Miquel, en el terme municipal de Garachico.
# Casa Roca Oller

La Casa Roca Oller és un edifici cantoner situat a la Plaça del Prim i el raval de Santa Anna del municipi de Reus (Baix Camp) inclòs en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Les façanes són pràcticament simètriques i iguals, tant la que dona a la Plaça de Prim com la que dona al raval de Santa Anna. És de planta quadrada i consta de planta baixa i tres plantes que són utilitzades com a habitatges. Els baixos comercials disposen de sis obertures d'arc rebaixat, amb una motllura superior i una mena d'escut vegetal a on correspon la peça clau.
Els entresòls tenen unes finestres balconeres, amb llindes riques en elements esculpits i barana de ferro forjat, formant dibuixos geomètrics i una mica florejats. El balcó del primer pis és corregut (el que dona a la plaça), recolzat en vuit mènsules, amb quatre pilastres que marquen les tres sortides de l'interior i estan rematades per sengles elements vegetals. Cada mòdul disposa d'un frontó. Els balcons de la segona planta, igual que els de la tercera tenen motllures i elements esculpits, tant en els muntants com les llindes. Cada balcó descansa en un parell de mènsules.
Tot el perímetre, a nivell de la coberta, està format per un mur que realment constitueix un ampit. La cornisa s'ajuda per mènsules que es reparteixen de dos en dos. N'hi ha 42 unitats.

## Història

El projecte és del 28 de juliol de 1884. Propietari: Sr. Roca Oller (?).
Actualment l'edifici és propietat d'Òmnium Cultural que hi té la seu al Baix Camp i el comparteix amb altres entitats com l'ANC i els mitjans de comunicació La Nova Ràdio i Reus Digital.

## Referències

* 1 2 3 4 «Casa Roca Oller». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 28 agost 2014].
# Casa al carrer Muralla de Sant Francesc, 43 (Valls)

La Casa al carrer Muralla de Sant Francesc, 43 és una obra amb elements barrocs de Valls (Alt Camp) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Edifici entre mitgeres situat al carrer Muralla de Sant Francesc. Es tracta d'una construcció molt malmesa, de la qual encara es conserven alguns elements interessants. La llinda de la porta, de fusta, conserva una inscripció amb la data '1738'. De la mateixa manera, la finestra del costat també conserva la llinda de fusta. Es troba en estat pràcticament ruïnós i amb totes les obertures tapiades.

## Referències

* ↑ «Casa al carrer Muralla de Sant Francesc, 43». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 13 novembre 2017].
# Casa d'en Josep Guàrdia

La Casa d'en Josep Guàrdia és un edifici del municipi de Foradada (Noguera) protegit com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

La casa d'en Josep Guàrdia es troba al centre del nucli de Foradada, al vessant de muntanya que, des de les restes del castell i la roca foradada, baixa en un fort pendent cap al sud. Es tracta d'una casa pairal bastida entre mitgeres, de planta aproximadament quadrangular i que afronta, al nord, amb el carrer de Sant Urbà i, al sud, amb el carrer del Mig. La teulada és a doble vessant amb el carener paral·lel a les façanes i el ràfec es disposa en tres nivells de teula i maó.
El fort desnivell possibilita que al carrer del Mig la façana principal assoleixi tres pisos d'alçada mentre que al nord el nivell del carrer es troba a l'altura del tercer pis. Actualment, l'entrada a l'immoble és al carrer de Sant Urbà número 1, en forma de portal d'arc de llinda de carreus de pedra encoixinats enmig d'un mur arrebossat amb ciment, però l'entrada principal original es trobava a prop de l'angle sud-oest de la façana del carrer del Mig, en forma de portal adovellat dins un porxo d'arc de mig punt.
La façana meridional que atorga magnificència a l'edifici i visibilitat des de força distància del poble de Foradada, està dividida en dues parts: La banda occidental està construïda amb carreus ben escairats de gres lligats amb morter de calç. És fonamentalment llisa, ja que inclús els tres balcons que hi ha (un a la primera planta i dos a la segona) tenen la llosana de pedra motllurada amb molt poca volada. La resta d'obertures són senzilles finestres rectangulars que, en la planta baixa i la planta de les golfes són de petites dimensions. Aquesta part de la façana es remata amb el ràfec de tres nivells de teula i maó.
A la meitat oriental, la façana de l'immoble s'avança cap a migdia i sobre el desnivell en forma de cos de planta rectangular construït amb maçoneria de morter de calç i pedres però carreus ben escairats i polits a les cantonades. Aquest cos es corona, al nivell de la segona planta, amb una galeria porxada de tres ulls d'arcs carpanells. La zona superior d'aquesta part de la façana es troba arrebossada amb morter de calç i guix i a les impostes entre els pilars i els arcs hi ha motllures convexes de guix. A sobre, la teulada que cobreix la galeria presenta un ràfec senzill de maó.
L'interior de la casa es distribueix en les quatre plantes abans esmentades: els cellers a la planta baixa, dues plantes destinades a habitatge i finalment la planta corresponent a les golfes.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Casa d'en Josep Guàrdia». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 9 març 2016].

## Vegeu també

* Casa de la Vila (Foradada)
# Castell de Medininkai

El castell de Medininkai (en lituà: Medininkų pilis) és un castell medieval del districte municipal de Vílnius, Lituània, construït a finals del segle xiii o a principis del segle xiv. El perímetre defensiu del castell va ser de 6,5 hectàrees, convertint-se així en la mesura d'aquest tipus més gran de Lituània.
El castell va ser construït en un terreny pla i dissenyat per a la defensa del flanc. El pati rectangular del castell cobreix aproximadament 1,8 hectàrees i estava protegit per murs de 15 metres d'alçada i 2 metres de gruix. El castell tenia 4 portes i diverses torres. La torre principal (donjon), d'uns 30 metres d'altura, es va utilitzar per a funcions residencials. La vila de Medininkai va ser esmentat per primera vegada l'any 1392. El castell va ser seriosament danyat per un incendi al segle xv. A causa de l'increment de l'ús de les armes de foc, aquest tipus de castell ja no satisfeien les necessitats defensives i es passà a ser una residència. Durant els segles xvii i xviii es va reorganitzar en una granja i un forn.

## Galeria

* Interior del donjon
* Entrada al donjon
* Parets del castell
* Litas commemorativa dedicada al castell
* Parets del castell i torre dibuixades al segle xix per Napoleon Orda
* Pla de la torre nord-est del castell de Medininkai

## Referències

* 1 2 «Medininkai castle» (en anglès). Way2Lithuania.com. [Consulta: 10 desembre 2013].

## Enllaços externs

* Descripció del castell de Medininkai (lituà)
# Castle Dale

Castle Dale és una població dels Estats Units a l'estat de Utah. Segons el cens del 2000 tenia 1.657 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Castle Dale tenia 1.657 habitants, 508 habitatges, i 420 famílies. La densitat de població era de 342,1 habitants per km².
Dels 508 habitatges en un 49,2% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 72,6% hi vivien parelles casades, en un 7,1% dones solteres, i en un 17,3% no eren unitats familiars. En el 15,6% dels habitatges hi vivien persones soles el 7,9% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 3,22 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,6.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 37,2% tenia menys de 18 anys, un 9,7% entre 18 i 24, un 23,5% entre 25 i 44, un 21,5% de 45 a 60 i un 8,1% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 28 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 100,4 homes.
La renda mediana per habitatge era de 44.185 $ i la renda mediana per família de 48.603 $. Els homes tenien una renda mediana de 40.515 $ mentre que les dones 20.294 $. La renda per capita de la població era de 14.175 $. Entorn del 6,7% de les famílies i el 9,5% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Castle Dale». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 13 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Castle Dale». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Castièro

Castièro (AFI:) és un terçó tradicional de la Vall d'Aran, utilitzat com circumscripció territorial per a les eleccions al Conselh Generau d'Aran (Consell General d'Aran). Resultat de la divisió de l'antic terçó de Vielha; el seu territori es correspon amb la part sud del municipi de Vielha e Mijaran: Vielha, Gausac, Casau, Betren, Escunhau i Casarilh.

## Eleccions

Des de la restauració de l'estructura administrativa tradicional de la Vall d'Aran del 1990, elegeix 4 dels 13 Consellers del Conselh Generau d'Aran.

## Referències

* ↑ «Resultats de les eleccions». Arxivat de l'original el 2012-04-02. [Consulta: 18 agost 2009].
# Casuaris

* Per a altres significats, vegeu «Casuari».
Els casuaris (en llatí Casuarii, en grec antic Κασουάριοι) o catuaris (llatí Cattuarii) eren un poble germànic probablement emparentats amb els cats.
Segons diu Tàcit vivien al darrere, és a dir, a l'est dels brúcters. És una informació poc precisa que no ajuda a situar en quin lloc de Germània vivien, cosa que tampoc aclareix Claudi Ptolemeu, que diu que vivien al sud dels sueus. Se suposa que ocupaven la regió situada entre els rius Ruhr, Lippe i Rin. Si bé se'ls identifica amb la tribu dels catuaris (una de les dels cats) mai no van estar aliats a aquest poble sinó que ben al contrari eren aliats dels seus enemics, els queruscs. Més tard es van establir a Gelderland i es van integrar a la confederació dels francs.

## Referències

* ↑ P. C. Tàcit, 1926, p. 148.
* ↑ Smith, William (ed.). «Chasuari». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 31 juliol 2021].

## Bibliografia

* P. C. Tàcit. Obres menors: Diàleg dels oradors. Agrícola. Germània. Fundació Bernat Metge, 1926. ISBN 978-84-7225-923-2.
# Casa del Tsar Pere

La Casa del Tsar Pere és un edifici històric a la localitat de Zaandam (Països Baixos). Es tracta de la casa on va viure el Tsar Pere I de Rússia l'any 1697, durant la Gran Ambaixada. Es troba conservada al museu de Zaans.
# Casa del Soldat

La Casa del Soldat és una masia del poble de Tercui, de l'antic terme de Sapira, pertanyent actualment al municipi de Tremp.
Està situada a l'est-nord-est de Tercui, al vessant nord-occidental del Serrat del Camp, extrem sud-oest del Serrat de la Sarga.
Actualment és en part en ruïnes. Hi pertanyien els propers Planells del Soldat.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya
# Casa del Terme (Sant Pere de Ribes)

La Casa del Terme és una obra de Sant Pere de Ribes (Garraf) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Casa situada al nucli de Sota-ribes, a peu del torrent de l'Espluga. És un edifici aïllat de planta rectangular i una sola crugia. Consta de planta baixa i pis i té la coberta a dues vessants amb el carener paral·lel a la façana. S'hi accedeix per un portal d'arc de mig punt adovellat que es troba elevat respecte el nivell del torrent. Per salvar aquest desnivell, en la darrera reforma s'hi va construir una rampa i unes escales. Sobre el portal hi ha una petita finestra d'arc pla arrebossat amb l'ampit motllurat. La façana es troba reforçada amb un contrafort situat al costat del portal. L'edifici presenta poques obertures, totes elles d'arc pla arrebossat de reduïdes dimensions. La façana posterior té la base atalussada. El ràfec està acabat amb una imbricació de rajols i teules ceràmiques. L'acabat exterior és arrebossat de color terrós, excepte la base de pedra vista que ha estat repicada en la darrera restauració.

## Història

L'antic edifici del comú de Ribes està documentat des del segle xv. La Universitat del Terme s'hi va allotjà fins al segle xix, quan va traslladar-se a la Casa de la Vila. Després va acollir l'escola del municipi. Des de finals del segle XX s'utilitza com a centre d'informació. L'any 2007 va ser restaurat i el seu entorn es va arranjar per facilitar l'accés dels visitants.

## Referències

* 1 2 «Casa del Terme». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 26 febrer 2019].
* 1 2 Casa del Terme, Mapa de patrimoni cultural de la Diputació de Barcelona
# Cefalotinis

Els cefalotinis (Cephalotini) són una antiga tribu de formigues de la subfamília dels mirmicinins (Myrmicinae), avui considerada un sinònim de la tribu Attini.
Tot i estar mancades d'ales, els mirmecòlegs han observat que poden planar saltant des dels arbres i controlant la direcció de caiguda.

## Referències

* ↑ «Cephalotini - AntCat» (en anglès). [Consulta: 24 novembre 2023].
* ↑ «2.9.2005 - Discovery of gliding ants shows wingless flight has arisen throughout the animal kingdom».
# Castell del Tormo

El Castell del Tormo és una fortalesa ubicada al terme municipal de Cirat, prop de la pedania d'El Tormo, a la comarca valenciana de l'Alt Millars. És un Bé d'Interés Cultural.
En estat de ruïna, la fortalesa va estar lligada al veí castell de Cirat, del qual devia ser una torre avançada en un lloc elevat sobre l'aldea homònima. D'origen àrab, actualment només conserva els basaments de la torre major, la qual cosa mostra un castell de reduïdes dimensions.

## Referències

* ↑ URL de la referència: http://eduwp.edu.gva.es/patrimonio-cultural/ficha-inmueble.php?id=2354.
* ↑ Fitxa de B.I.C. de la Generalitat valenciana

## Enllaços externs

* El Castell del Tormo a la web de Castells de la Comunitat Valenciana Arxivat 2013-12-19 a Wayback Machine.
# Castellanos (Uruguai)

Castellanos és un poblat de l'Uruguai ubicat al nord del departament de Canelones.

## Geografia

Castellanos es troba al nord del departament de Canelones, dins el sector 12. S'ubica al sud de San Ramón i al nord de San Bautista.

## Infraestructura

Castellanos té accés per les rutes nacionals 6 i 65.

## Població

Segons les dades del cens de 2004, Castellanos tenia una població aproximada de 579 habitants.
| Any | Població |
| 1963 | 300 |
| 1975 | 418 |
| 1985 | 447 |
| 1996 | 509 |
| 2004 | 579 |
Font:

## Referències

* ↑ Dades estadístiques de l'Institut Nacional d'Estadística de l'Uruguai (INE) – Cens de 2004 Arxivat 2011-07-21 a Wayback Machine., consultat el 21 d'abril de 2011
* ↑ «Dades estadístiques de l'Institut Nacional d'Estadística de l'Uruguai 1963-1996». Arxivat de l'original el 2011-07-21. [Consulta: 21 abril 2011].

## Enllaços externs

* Mapa de Castellanos (PDF; 84 kB)
Viccionari