OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Jacobo Azafrani Beliti

Jacobo Azafrani (Larraix, 24 de juliol de 1932 - Ceuta, 16 de gener de 2022) va ser un entrenador i futbolista espanyol que jugava a la demarcació de defensa.

## Biografia

Va debutar el 1950 amb el Larache CF. Un any després, el 1951, va fitxar pel CA Tetuan als 19 anys, fent el seu debut contra el Reial Madrid CF el 26 de setembre del 1951 amb un resultat de 4-2 a favor del club madrileny. Després de jugar durant una temporada, l'equip va baixar de categoria.
Després d'un breu pas per l'Espanya Tànger, el 1955 es va incorporar a la UD Las Palmas, equip amb què va jugar dues temporades. Ja en 1957 va ser traspassat al Granada CF Posteriorment també va jugar per al Rayo Vallecano, Racing Club de Ferrol i Limoges FC, club francès en què es va retirar en 1961.
L'any 2017, va rebre la Medalla d'Or de la Real Balompédica Linense.

## Clubs
### Com a futbolista

| Club | País | Any | Partits | Gols |
| Larache CF | Espanya | 1950 - 1951 | | |
| CA Tetuan | Espanya | 1951 - 1952 | 11 | 1 |
| Espanya Tànger | Espanya | 1952 - 1955 | 59 | 1 |
| UD Las Palmas | Espanya | 1955 - 1957 | 29 | 0 |
| Granada CF | Espanya | 1957 - 1958 | 11 | 0 |
| Rayo Vallecano | Espanya | 1958 - 1959 | 17 | 1 |
| Racing Club de Ferrol | Espanya | 1959 - 1960 | 12 | 0 |
| Limoges FC | França | 1960 - 1961 | | |

### Com a entrenador

| Club | País | Any |
| Albacete Balompié | Espanya | 1971 - 1972 |
| Real Balompédica Linense | Espanya | 1973 - 1974 |
| CD San Fernando | Espanya | 1975 - 1976 |
| AD Ceuta | Espanya | 1976 - 1977 |
| Reial Jaén CF | Espanya | 1977 - 1978 |
| AD Ceuta | Espanya | 1978 - 1979 |
| Algesires CF | Espanya | 1979 - 1980 |
| UD Melilla | Espanya | 1981 - 1982 |
| Reial Balompèdica Linense | Espanya | 1982 - 1983 |
| AD Ceuta | Espanya | 1983 - 1987 |
| AD Ceuta | Espanya | 2001 |
| Atlètic de Ceuta | Espanya | 2006 - 2007 |

## Referències

* ↑ «Muere Jaco Zafrani, una leyenda de la Balona». Europa Sur, 16-01-2022. [Consulta: 16 gener 2022].
* ↑ «Perfil del jugador». bdfutbol.com. [Consulta: 23 maig 2013].
* ↑ «La Balona homenajeará al mítico Jaco Zafrani». Europa Sur, 03-01-2017. [Consulta: 31 maig 2019].
# Iris (Van Gogh)

Iris és una pintura a l'oli realitzada per Van Gogh el 1889, actualment exposada al Getty Center, de Los Angeles, Califòrnia.
És una de les primeres obres que pintà quan residia a l'asil de Saint Paul-de-Mausole, a Sant Romieg de Provença, França, l'any que precedí la seva mort. El quadre té influències de les pintures japoneses ukiyo-e, com molts dels seus treballs i els d'altres artistes de l'època. Iris no expressa pas la "tensió" de les seves obres ulteriors. Parlant de pintar, Van Gogh en deia que era «el remei de la meva malaltia», perquè considerava que podia evitar tornar-se boig si continuava pintant.
Van Gogh considerava aquesta pintura com un estudi, cosa que explica per què no se'n coneix cap esbós, mentre que Théo, el seu germà, va comprendre de seguida que era un quadre important, i el va presentar a l'exposició anual de la Societat Artistes Independents, el setembre de 1889, amb un altre quadre de Van Gogh, La nit estelada sobre el Roine.
L'escriptor Octave Mirbeau en fou el primer propietari, el 1891, després d'haver-lo comprat al pare Tanguy, amb Els gira-sols, per un total de 600 francs les dues teles.
El 1987, aquest quadre hauria pogut ser la pintura més cara del món. Aquest fals rècord es va mantenir dos anys i mig, fins que l'australià Alan Bond va reconèixer que havia fet una licitació massa agosarada i que no podia pagar. Aleshores, Christie's va negociar amb el Getty Center la seva compra.
Viccionari
# Javier Magro Matilla

Javier Magro Matilla (Quero, 16 d'agost de 1988) és un futbolista professional castellanomanxec, que ocupa la posició de migcampista. Ha estat internacional amb la selecció espanyola sub-21. Actualment juga a l'Aris Salònica FC.

## Carrera esportiva

Després de passar per les categories inferiors de l'Albacete Balompié passà a les del Vila-real CF. El 2007 va pujar a l'equip B, amb qui aconsegueix un històric ascens a Segona Divisió. El 4 d'abril de 2009 debutà amb el primer equip groguet a la màxima categoria, en partit contra l'UD Almería.
El 20 de juny de 2011 diferents mitjans de comunicació informen del seu fitxatge pel Reial Betis per uns 1,2 milions d'euros. L'operació finalment es tancaria per 1,35 milions d'euros.

## Referències

* ↑ «Matilla, el arquitecto del ‘nuevo’ Villarreal» (en castellà). Web de la Tribuna de Puertollano. Arxivat de l'original el 2011-03-18. [Consulta: 28 juny 2011].
* ↑ Web de Diari AS. «El Betis tanca amb el Vila-real el fitxatge de Matilla» (en castellà). AS.com, 20-06-2011.
* ↑ «Matilla arriba al Betis per 1.350.000 euros» (en castellà). Marca.com, 28-06-2011. [Consulta: 28 juny 2011].

## Enllaços externs

* Fitxa del jugador
* Fitxa a ESPN Arxivat 2010-02-23 a Wayback Machine. (anglès)
# Marc Antoni Rufí

Marc Antoni Rufí (Marcus Antonius Rufinus) va ser un magistrat romà del segle ii. Formava part de la gens Antònia.
Va ser cònsol de Roma l'any 131 amb Servi Octavi Laenes Pontià. L'esmenten els Fasti.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Volum III. Londres: John Murray, 1876, p. 665.
# Marc Antoni l'Orador

Marc Antoni l'Orador (en llatí Marcus Antonius Orator) (circa 143 - 87 aC) va ser un magistrat romà de l'etapa republicana.
Va néixer el 143 aC. Pertanyia a la família plebea dels Antonius (Gens Antònia), i va ser un dels més distingits oradors de la seva època. Va començar el seu cursus honorum com a qüestor l'any 113 aC, i va ser elegit pretor el 102 aC amb potestat proconsular de la regió de Cilícia. Durant el seu mandat va lluitar contra els pirates de la Mediterrània amb tal èxit que el senat romà va aprovar va concedir els honors del triomf naval el 102 aC.
Va ser escollit llavors cònsol l'any 99 aC juntament amb Aulus Postumi Albí, i es va oposar als seguidors de Saturní, i a la llei agrària proposada pel tribú Sext Tici. L'any 97 aC, va ser censor, i acusat de malversació per Marc Duroni, però fou absolt.
Va conservar el mandat a la guerra social de l'any 90 aC. Durant la guerra civil entre Gai Mari i Sul·la, Antoni va donar suport a aquest últim. Aquest fet li va costar la vida, ja que quan Gai Mari i Lluci Corneli Cinna van obtenir el control de Roma l'any 87 aC el van capturar i el van condemnar a mort. El comandant Publius Annius li va tallar el cap i el va portar a Gai Mari.
Durant tota la seva carrera política va continuar exercint com a defensor o acusador als tribunals romans. La moderna reputació d'Antoni sobre la seva eloqüència deriva de l'autoritat de Ciceró, ja que no es conserva cap dels seus discursos. És un dels principals oradors a l'obra de Ciceró De Oratore, i pel que en diu el text, el seu estil era eloqüent i natural, no artificial, i es distingia per la seva força i energia. Una obra seva, De Ratione Dicendi, és citada per Ciceró. Va tenir una filla, Antònia, i dos fills, Marc Antoni Crètic i Gai Antoni Hibrida, els quals no van compartir la seva excel·lent reputació. El primer va ser el pare del famós general i triumvir Marc Antoni.
Encara que els seus discursos no s'han conservat, es coneixen els temes dels que parlaven:
* Defensa de si mateix contra l'acusació d'incest amb una vestal.
* Discurs contra Gneu Papiri Carbó derrotat pels cimbres el 113 aC.
* Discurs contra Sext Tit tribú del poble el 99 aC.
* Defensa de Marc Aquil·li, acusat d'extorsió al govern de Sicília el 98 aC.
* Defensa de si mateix per l'acusació de malversació de Duroni.
* Defensa de Norbà acusat de causar la destrucció pels cimbres d'un exèrcit romà.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Londres: Walton and Maberly, 1841, p. 213.
# Izvéstia

Izvéstia (en rus Известия) és un diari rus de molta tirada i trajectòria dilatada. La paraula izvéstia en rus significa 'notícies' i és una abreviatura del nom oficial Izvèstia Soviètov Naródnikh Deputàtov SSSR (en alfabet ciríl·lic: Известия Советов народных депутатов CCCP), que significa 'Notícies dels Soviets dels Representants Populars de l'URSS'.

## Origen

El diari va començar com a Notícies del Soviet de Petrograd de Representants dels Treballadors el 13 de març de 1917 (el 28 de febrer del calendari julià) a Petrograd. Al principi el diari expressava els punts de vista menxevics i del Partit Social-Revolucionari.
L'agost de 1917 va prendre el títol Notícies del Comitè Central Executiu del Soviet de Petrograd de Representants dels Treballadors i els Soldats. A l'octubre de 1917 es va convertir en Notícies del Comitè Central Executiu dels Soviets de Representants d'Obrers i Militars, i finalment es va rebatejar com a Notícies dels Soviets dels Representants Populars de l'URSS.
Després del segon Congrés de Soviets, Izvéstia es va convertir en diari oficial del govern soviètic (Comitè Central Executiu del Soviet Suprem i Sovnarkom).

## Època soviètica

Durant el període soviètic, mentre que Pravda era l'òrgan oficial del Partit Comunista de la Unió Soviètica, Izvèstia expressava els punts de vista oficials del govern soviètic, tal com els publicava el Presídium del Soviet Suprem de l'URSS. El nom sencer era Izvèstia Soviètov Naródnikh Deputàtov SSSR (en rus, Известия Советов народных депутатов СССР).

## Història recent

Després del col·lapse de la Unió Soviètica, Izvéstia es descriu com a diari "nacional" de Rússia. El diari era propietat d'un hòlding de Vladímir Potanin, que té lligams íntims amb el govern. La companyia estatal Gazprom va comprar una participació de control d'Izvèstia el 3 de juny de 2005 i es va incloure al holding de Gazprom-Mèdia. Segons les al·legacions del Comitè de Protecció de Periodistes, Raf Xakírov, redactor en cap d'Izvèstia, va ser forçat a dimitir perquè a alguns càrrecs del govern no els va agradar el tractament de la crisi d'ostatges de l'escola de Beslan. Altres fonts van informar que Potanin li havia demanat que plegués per por que el Kremlin s'incomodés per les fotografies explícites de la massacre que va publicar Izvèstia. El 2005, la tirada d'Izvèstia fou de 240.967 exemplars.

## Vegeu també

* Pravda

## Referències

* ↑ Bigg, Claire. «Russia: State-Owned Gazprom Buys Leading Independent Daily 'Izvestiya'». GlobalSecurity.org, 03-06-2005. [Consulta: 4 setembre 2007].
* ↑ Russia: State-Owned Gazprom Buys Leading Independent Daily 'Izvestiya'
* ↑ Attacks 2005: EUROPE and CENTRAL ASIA
* ↑ Russia, Media, Gazprom, Izvestia - JRL 6-3-05

## Enllaços externs

* Web d'Izvèstia
# Iuri Timoféievitx Jdànov

Iuri Timoféievitx Jdànov (Moscou, 29 de setembre de 1925 - Moscou, 9 d'abril de 1986), rus: Ю́рий Тимофе́евич Жда́нов, va ser un actor, ballarí, coreògraf i artista rus. Es va formar a l'Escola de Ballet de Moscou, arribant a ser el principal solista del Teatre Bolxoi. Va interpretar el paper protagonista de molts ballets, també en el cinema, com ara, Romeo i Julieta o La font de Bakhtxissara, sovint acompanyat per la ballarina Galina Ulànova.

## Referències

* ↑ «Yuri Timofeevich Zhdanov (1925-1986) - Find a...» (en anglès). [Consulta: 16 febrer 2022].
# Niobi-estany

El niobi-estany és un compost intermetàl·lic de niobi (Nb) i estany (Sn), utilitzat industrialment com a superconductor de tipus II. Aquest compost intermetàl·lic té una estructura simple: A3B. És més car que el niobi-titani (NbTi), però segueix sent superconductor fins a una densitat de flux magnètic de 30 tesles, en comparació amb un límit d'aproximadament 15 T per NbTi.
El 1954 es va descobrir que Nb ₃ Sn era un superconductor. La capacitat del material per suportar corrents elevats i camps magnètics es va descobrir el 1961 i va iniciar l'era de les aplicacions a gran escala de la superconductivitat.
L'abril de 2008 es va reclamar una densitat de corrent rècord sense coure de 2.643 A mm $^{−2}$ a 12 T i 4.2 K.
Es va descobrir que Nb ₃ Sn era un superconductor l'any 1954, un any després del descobriment de V₃Si, el primer exemple de superconductor A₃B. El 1961 es va descobrir que el niobi-estany encara presenta superconductivitat a grans corrents i camps magnètics forts, convertint-se així en el primer material conegut que suporta els corrents i camps elevats necessaris per fabricar imants d'alta potència útils i maquinària elèctrica.
El solenoide central i els imants superconductors de camp toroidal per al reactor de fusió experimental ITER previst utilitzen niobi-estany com a superconductor. La bobina del solenoide central produirà un camp de 13,5 tesles. Les bobines de camp toroidal funcionaran a un camp màxim d'11,8 T. L'ús estimat és de 600 tones de brins de Nb ₃ Sn i 250 tones mètriques de brins de NbTi.

## Referències

* ↑ Godeke, A.; Cheng, D.; Dietderich, D. R.; Ferracin, P.; Prestemon, S. O. Limits of NbTi and Nb3Sn, and Development of W&R Bi-2212 HighField Accelerator Magnets, 01-09-2006 [Consulta: 26 desembre 2015].
* ↑ «Record current with powder-in-tube superconductor» (en anglès). laboratorytalk.com. Arxivat de l'original el 8 octubre 2008. [Consulta: 6 setembre 2008].
* ↑ Matthias, B. T.; Geballe, T. H.; Geller, S.; Corenzwit, E. Physical Review, 95, 6, 1954, pàg. 1435. Bibcode: 1954PhRv...95.1435M. DOI: 10.1103/PhysRev.95.1435.
* ↑ Geballe, Theodore H. Physics Today, 46, 10, 1993, pàg. 52–56. Bibcode: 1993PhT....46j..52G. DOI: 10.1063/1.881384.
* ↑ Godeke, A. Supercond. Sci. Technol., 19, 8, 2006, pàg. R68–R80. arXiv: cond-mat/0606303. Bibcode: 2006SuScT..19R..68G. DOI: 10.1088/0953-2048/19/8/R02.
* ↑ «Results of the first tests on the ITER toroidal magnet conductor» (en anglès). Commissariat à l'Énergie Atomique, 10-09-2001. [Consulta: 6 setembre 2008].
* ↑ Grunblatt, G.; Mocaer, P.; Verwaerde, Ch.; Kohler, C. Fusion Engineering and Design (Proceedings of the 23rd Symposium of Fusion Technology), 75–79, 2005, pàg. 1–5. DOI: 10.1016/j.fusengdes.2005.06.216.
* ↑ «Alstom and Oxford Instruments Team Up to Offer Niobium–tin Superconducting Strand» (en anglès). Alstrom, 27-06-2007. [Consulta: 6 setembre 2008].
# Cimera (guarniment)

La cimera era un guarniment que portaven els cavallers al cim de l'elm. Alguns creuen que ve de chimera per raó de les fantàstiques figures de cartró o pergamí que els senyors col·locaven sobre el casc entre les quals es va distingir el famós drac-pennat (drac alat) dels reis d'Aragó.
L'origen de posar timbres i cimeres és molt antic, segons s'infereix del que diu Titus Livi. Els antics van posar sobre els elms i celades coses que representessin una espantosa quimera que per això es van anomenar 'cimera': segons alguns romans, vanant-se del seu fundador Ròmul a qui diuen va criar una lloba la portaven per Cimera, com diu Properci.
Les cimeres en els elms van començar a usar-se a Europa a finals del segle xiii i principis del xiv, però a Espanya no van ser conegudes fins començada aquesta centúria i com importació de França. Sembla indubtable que l'ús de la cimera va ser adoptat a Aragó molt abans que a Castella. En els segells de Pere IV, apareix per primera vegada l'elm rematat per un drac alat rampant (drac-pennat), que des de llavors fins a Ferran II, va servir de divisa als reis aragonesos, alternant amb el griu, que va ser també insígnia de l'Orde de la Gerra o del Grifó, instituïda per Ferran d'Antequera.

## Vegeu també

* Cimera Reial
* Cimera (heràldica), la seva representació heràldica

## Referències

* ↑ cimera a Optimot
* Voces de armeria, Joaquín de Leguina, 1912

## Enllaços externs

* cronista de arena.(castellà)
# Kharkóvskoie

Kharkóvskoie - Харьковское (rus) - és un poble de l'óblast de Bélgorod, a Rússia. El 2010 tenia 584 habitants. Pertany al districte (raion) de Rovenkí.

## Referències

* ↑ Ломакин А. В. Село Ладомировка Белгородской области Arxivat 2014-02-03 a Wayback Machine.
* ↑ «Проект «От чистоты речушек малых до чистоты души большой»». Arxivat de l'original el 2014-02-02. [Consulta: 25 gener 2014].
# Resolució 1061 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

La Resolució 1061 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides fou adoptada per unanimitat el 14 de juny de 1996. Després de recordar totes les resolucions sobre la situació a Tadjikistan i a la frontera entre l'Afganistan i Tadjikistan, el Consell va prorrogar el mandat de la Missió d'Observadors de les Nacions Unides a Tadjikistan (UNMOT) fins al 15 de desembre de 1996 i va dirigir esforços per posar fi al conflicte al país.
Hi havia preocupació per la deterioració de la situació a Tadjikistan i el Consell de Seguretat va subratllar la necessitat que les parts interessades respectessin els seus acords. La situació només es resoldrà a través de mitjans polítics entre el Govern de Tadjikistan i l'Oposició Tadjik Unida. La resolució posa de manifest així la inacceptabilitat dels actes hostils a la frontera amb Afganistan.
Les parts foren cridades a posar fi a les hostilitats i complir amb l'Acord de Teheran, instant enèrgicament l'extensió d'un alto el foc durant les converses entre les parts tadjiks. El mandat de la UNMOT es va prorrogar fins al 15 de desembre de 1996, amb la condició que l'Acord de Teheran i l'alto de Foc continuessin vigents. El paper de les Nacions Unides al país seria revisat si no hi havia perspectives de pau durant el període del mandat.
Cada tres mesos es demanaria al Secretari General de les Nacions Unides que informés sobre l'aplicació de l'Acord de Teheran i sobre el progrés i les operacions de la UNMOT. Finalment, tots els països van ser convidats a proporcionar ajuda humanitària a Tadjikistan a través d'un fons voluntari establert a la Resolució 968 (1994).

## Referències

* ↑ «Security Council extends mandate of UNMOT until 15 December». United Nations, 14-06-1996.
* ↑ Gray, Christine D. International law and the use of force. Oxford University Press, 2000, p. 186. ISBN 978-0-19-876528-8.

## Vegeu també

* Llista de resolucions del Consell de Seguretat de les Nacions Unides 1001 a la 1100 (1995 - 1997)
* Guerra Civil del Tadjikistan
* Història del Tadjikistan

## Enllaços externs

* PDF Text de la Resolució a UN.org
# El baptisme de Constantí

El baptisme de Constantí és una pintura del taller de l'artista renaixentista italià Rafael. El més probable és que la pintés Gianfrancesco Penni entre 1517 i 1524, car té un tractament dels personatges molt característic i diferent del de Rafael.
Després de la mort del mestre el 1520, Penni treballà amb d'altres membres del taller de Rafael per tal d'acabar l'encàrrec de decorar les cambres que avui són conegudes com les Stanze di Raffaello, al Palau Apostòlic del Vaticà. Es troba a la Sala di Constantino.
L'escena principal d'aquest fresc, com la resta de les que es troben a l'Estança de Constantí, apareix com un tapís amb efecte de trompe-l'œil, envoltat per altres figures que quedarien als costats i per damunt i per sota de l'imaginari tapis. Al costat esquerre hi ha una figura femenina coronada per una branca d'olivera, representant la pau, segons es pot llegir al pedestal pintat sota ella (PAX); i a la seva esquerra la Innocència, amb els pits nus i sostenint un colom blanc a les mans, mirant cap al costat contrari al Bateig de Constantí.
A la pintura es veu a l'emperador Constantí poc abans de morir, agenollant-se per rebre el baptisme de mans del papa Silvestre I al baptisteri del Laterà. El pintor donà a Silvestre les faccions del Climent VII (1523-1534), el papa que havia encarregat que es finalitzessin les pintures, després que la feina s'interrompés durant el papat d'Adrià VI.
Tot i intentant assolir el control i serenitat típics de l'Alt Renaixement, la populosa escena demostra la tendència manierista cap a la complexitat i la discordància, la qual cosa dificulta entendre l'obra. Els personatges no estan caracteritzats de manera particular, tenen faccions similars i són poc expressius. La figura del Papa no apareix pas destacada, com a d'altres frescs de les Estances; i els colors són, a més, més apagats i tristos.

## Referències

* Cirlot, L., (dir.), Museos del Vaticano, Col. «Museos del Mundo», Tomo 10, Espasa, 2007. ISBN 978-84-674-3813-0, págs. 72-75.
# Cirrhitichthys falco

Cirrhitichthys falco és una espècie de peix pertanyent a la família dels cirrítids.

## Descripció

* Pot arribar a fer 7 cm de llargària màxima.
* 10 espines i 12 radis tous a l'aleta dorsal i 3 espines i 6 radis tous a l'anal.
* Presenta nombrosos filaments curts a l'extrem de cada espina dorsal.

## Reproducció

Hom creu que forma harems i que fresa durant la nit.

## Hàbitat

És un peix marí, associat als esculls i de clima tropical (24 °C-28 °C; 30°N-24°S) que viu entre 4 i 46 m de fondària (normalment, entre 10 i 20).

## Distribució geogràfica

Es troba des de les illes Maldives fins a Samoa, les illes Ryukyu, el sud de la Gran Barrera de Corall i Nova Caledònia.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ Myers, R.F., 1999. Micronesian reef fishes: a comprehensive guide to the coral reef fishes of Micronesia. Coral Graphics, Barrigada, Guam. 330 p.
* ↑ Hardy, J.D. Jr., 2003. Coral reef fish species. NOAA\National Oceanographic Data Center. NODC Coral Reef Data and Information Management System. Estats Units. 537 p.
* ↑ Lieske, E. i R. Myers, 1994. Collins Pocket Guide. Coral reef fishes. Indo-Pacific & Caribbean including the Red Sea. Harper Collins Publishers, 400 p.
* ↑ Randall, J.E. i C. Anderson, 1993. Annotated checklist of the epipelagic and shore fishes of the Maldives Islands. Ichthyol. Bull. of the J.L.B. Smith Inst. of Ichthyol. 59:47.
* ↑ Masuda, H.; Amaoka, K.; Araga, C.; Uyeno, T.; Yoshino, T. 日本産魚類大図鑑 (Enciclopèdia japonesa del peix) (en japonès). 1. 東海大学出版会 (Tokai University Press), 1984. ISBN 9784486050544.
* ↑ Randall, J.E., G.R. Allen i R.C. Steene, 1990. Fishes of the Great Barrier Reef and Coral Sea. University of Hawaii Press, Honolulu, Hawaii. 506 p.

## Enllaços externs

* BioLib (anglès)
* AQUATAB
# Solidaridad Obrera

* Per a altres significats, vegeu «Solidaridad Obrera (diari)».
Solidaridad Obrera o Unió Local de Societats Obreres de Barcelona-Solidaritat Obrera fou una organització unitària sindical de Barcelona creada l'agost de 1907, formada sobre les estructures de la Unió Local de Societats Obreres de Barcelona. Hi prengueren part socialistes i anarquistes. L'impuls inicial sorgí de l'Associació de la Dependència Mercantil i del que llavors era el seu president Antoni Badia i Matamala. També hi van participar el socialista Antoni Fabra i Ribas i els anarquistes Josep Prat, Anselmo Lorenzo i Tomàs Herreros. El mes de juny s'havia constituït una comissió organitzadora formada per Bruguera de la Societat de Confiters, Salvador Seguí i Rubinat de la de Pintors, Saví de la dels metal·lúrgic, Sedó de la dels Tipògrafs i Antoni Badia i Matamala per l'Associació de la Dependència Mercantil. El 25 de juliol publicà un Manifest signat per 36 societats i dirigit a tots els treballadors de Barcelona, i el 3 d'agost es va constituir la Solidaritat Obrera, amb 57 societats adherides.
Hi actuaren com a secretaris Antoni Colomé, Antoni Badia i Matamala i Jaume Bisbe. La força que va adquirir queda palesa en el fet que poc temps després en una assemblea celebrada a Badalona el 25 de març de 1908, es decidí convocar un congrés obrer, demanant l'assistència de totes les societats obreres de Catalunya. Aquest congrés se celebrà a Barcelona els dies 6-8 de setembre de 1908, constituint-se llavors la Confederació Regional de Societats de Resistència-Solidaritat Obrera, amb 153 delegats que representaven 95 societats federades, 4 Federacions locals (Sabadell, Tarragona, Terrassa i Vic), 22 societats aherides, l'Agrupació Obrera de Calella i la Col·lectivitat Obrera de Palafrugell. En fou elegit secretari general Josep Roman. Cap al 1911 els seus membres s'integraren en la CNT.

## Bibliografia

* Josep Maria Huertas Claveria Salvador Seguí i Rubinat " el noi del sucre"; materials per una biografia. Barcelona, Laia, 1976.
* Autors diversos. Història de la cultura catalana. Barcelona, edicions 62.
* Ferran Aisa. Solidaridad Obrera. Barcelona, Ateneu Enciclopèdic Popular, 1988.
* Almanaque de "la Revista Blanca" y "Tierra y Libertad". Madrid, Revista Blanca.
* Diego Abad de Santillán El anarquismo en el movimiento obrero. Barcelona, Cosmos, 1925.