OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# ZPP (Complexitat)

En teoria de la complexitat, la classe de complexitat ZPP (zero error probabilistic polynomial time) és el conjunt dels problemes de decisió que poden ser resolts amb una màquina de Turing probabilística tal que
* sempre retorna la resposta correcta, ja sigui SI o NO
* el temps d'execució és polinòmic per cada mida de l'entrada
Dit d'una altra manera, l'algorisme pot prendre decisions aleatòries. sempre retorna la resposta correcta i per un problema de mida n, de mitjana, el temps d'execució és menor d'un polinomi p(n) tot i que algunes execucions poden ser molt més llargues. A aquest tipus d'algorismes també se'ls coneix algorismes Las Vegas.
La definició de ZPP està basada en la màquina de Turing probabilística, com les definicions de les classes BPP i RP. La classe BQP també està basada en una màquina amb atzar com és el computador quàntic.

## Relació amb d'altres classes

La classe ZPP és exactament igual a la intersecció de les classe RP i co-RP. Per tant, ZPP està dins de RP i de co-RP. De vegades es defineix la classe ZPP en funció d'aquesta intersecció.
Se sap que ZPP = co-ZPP i que ZPP$^{ZPP}$ = ZPP.
S'ha demostrat que P està contingut dins de ZPP, i es conjectura que P = ZPP.

## Referències

* ↑ Gill, John «Computational Complexity of Probabilistic Turing Machines» (en anglès). SIAM Journal on Computing, 6, 4, 01-12-1977, pàg. 675–695. DOI: 10.1137/0206049. ISSN: 0097-5397.
* ↑ Mathematical foundations of computer science 1988 : proceedings of the 13th symposium, Carlsbad, Czechoslovakia, August 29-September 2, 1988. Berlín: Springer-Verlag, 1988. ISBN 354050110X.
* ↑ «Complexity Zoo:Z - Complexity Zoo» (en anglès). Arxivat de l'original el 2018-12-03. [Consulta: 3 desembre 2018].
# Zaakakúrie

Zaakakúrie (en rus: Заакакурье) és un poble de l'óblast d'Arkhànguelsk, a Rússia, segons el cens del 2012 tenia 73 habitants.

## Referències

* ↑ «Схема территориального планирования Каргопольского района». Федеральная государственная информационная система территориального планирования (ФГИС ТП).
* ↑ Koriakov, I. B.. «База данных «Этно-языковой состав населённых пунктов России»». Arxivat de l'original el 2022-02-05. [Consulta: 2 maig 2022].
# Àcid 6-fosfoglucònic

El 6-fosfogluconat o àcid 6-fosfoglucònic és un intermedi en la via de la pentosa fosfat i en la via Entner-Doudoroff. Es forma per hidròlisi de la 6-fosfoglucono-δ-lactonasa, i és descarboxilat per la 6-fosfogluconat-deshidrogenasa per produir 5-fosfat de ribulosa. També pot actuar sobre la 6-fosfogluconata deshidratasa per produir 2-ceto,3-desoxi-6-fosfogluconat.

## Referències

* 1 2 Berg i Tymoczko, 2007, p. 579.
* ↑ Conway, Tyrrell «The Entner-Doudoroff pathway: history, physiology and molecular biology» (pdf) (en anglès). FEMS Microbiology Reviews, 103, 1992, pàg. 1-28 [Consulta: 16 gener 2022].

## Bibliografia

Berg, Jeremy M; Tymoczko, John L; Stryer, Lubert. Bioquímica (traducció de la 6a edició nord-americana). Barcelona, ed. Reverté, 2007
# Ylva Johansson

Ylva Johansson (Huddinge, 13 de febrer de 1964) és una política sueca membre del Partit Social Demòcrata dels Treballadors (SAP).

## Biografia

Professora de professió, va ser entre el 1988 i el 1991 diputada al Parlament suec del Partit d’Esquerra: els comunistes (Vänsterpartiet Kommunisterna), rebatejat com a Partit d’Esquerra (Vänsterpartiet) el 1990. Va tornar al Parlament el 1994, aquesta vegada representant al Partit Socialdemòcrata. Va ser ministra d'Educació entre 1994 i 1998, ministra d'Afers Socials i Gent Gran entre 2004 i 2006 i després ministra de Treball al govern de Löfven entre 2014 i 2019
A principis de març de 2020, Johansson va ser nomenada per la presidenta Ursula von der Leyen per formar part d’un grup de treball especial per coordinar la resposta de la Unió Europea a la pandèmia COVID-19.

## Posicions polítiques

Ylva Johansson és considerada membre de "l’ala esquerra dels socialdemòcrates"
El març de 2018, va dir a la BBC que el nombre de casos de violació i assetjament sexual reportats a Suècia "van avall i avall i avall". Més tard es va disculpar i va admetre que era el contrari.
En un debat de la UE del setembre del 2020 sobre el nou pacte migratori, va dir que "tenim molta migració cap a la Unió Europea, i que ho necessitem" a causa de l'envelliment d'Europa, alhora que va assenyalar que "aquells que no són elegibles per romandre, han de marxar; no tothom que té dret a sol·licitar asil té dret a romandre a la Unió Europea ".
El 18 d'agost de 2021 assenyalava que "hem d’evitar una crisi migratòria", a través d’un vídeo penjat al seu compte de la xarxa social Twitter. “És important que ajudem aquestes persones a l’Afganistan, perquè quan sigui possible retornin a casa seva”, ha dit, emfatitzant la a davant de l'Afganistan.

## Referències

* ↑ «"Ylva Johansson har inte en chans"» (en suec). www.expressen.se. [Consulta: 4 novembre 2020].
* ↑ «Ylva Johansson» (en anglès). European Commission, 14-11-2019. [Consulta: 4 novembre 2020].
* ↑ Laura Kayali, Paola Tamma and Hans von der Burchard (April 9, 2020), France’s freewheeling Thierry Breton rises to the crisis Politico Europe.
* ↑ (anglès) Meet the commissioners Politico Europe, 9 setembre 2019.
* ↑ (anglès) Paulina Neuding, Sweden’s violent reality is undoing a peaceful self-image Politico Europe, 16 abril 2018)
* ↑ «Ylva Johansson eudebates the New Pact on Asylum and Migration with LIBE MEPs in Brussels». Youtube / EU Debates | eudebates.tv channel, 24-09-2020.
* ↑ Swedish minister does U-turn on comments about Sweden's sex crimes, thelocal.se (The Local), 2017-03-02.
* ↑ Ros, Laia. «La UE vol contenir els refugiats afganesos en els països veïns», 18-08-2021. [Consulta: 2 setembre 2021].
# Zolotukha

«Zolotukha» té aquests significats:
* Zolotukha (Altai), localitat del krai de l'Altai, a Rússia
* Zolotukha (Astracan), localitat de l'óblast d'Astracan, a Rússia
* Zolotukha (Vladímir), localitat de l'óblast de Vladímir, a Rússia
# Çağla

Çağla significa ametlla verda (fresca) en turc i s'utilitza com a nom de dona. Persones amb el nom Çağla inclouen:
* Çağla Büyükakçay - jugadora de tennis turca
* Çağla Demirsal - esportista turca de patinatge artìstic
* Çağla Kubat - esportista (surf de vela) i model turca
# La Fàbrega (Muntanyola)

La Fàbrega és una masia de Muntanyola (Osona) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Masia de planta rectangular coberta a dos vessants amb el carener perpendicular a la façana, que es troba orientada a migdia i ostenta un portal adovellat amb finestres conopials a la part alta. Ambdós elements són de pedra blanquinosa, mentre que l'aparell constructiu del mas és de pedra més fosca. Adossat a la part esquerra hi ha un cos de galeries sostingut per grosses parets de pedra a la part baixa i pilars de totxo al pis superior, que és cobert a una sola vessant. L'accés a la lliça es produeix mitjançant un portal d'arc de mig punt que passa per sota el porxo i condueix davant de la casa.

## Història

La Fàbrega es troba esmentada al fogatge de 1553 de la parròquia i terme de Sant Esteve de Múnter.
Habitava el mas per aquella època Miquel Fàbrega. Fou per aquesta època que es degué reformar el mas, tal com indica la dovella central del portal: "Fabrega 1586".
Al segle xviii (1777) es reformà de nou.

## Referències

* 1 2 3 4 «La Fàbrega». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 17 agost 2021].
# La Fàbrega (Sant Feliu de Pallerols)

La Fàbrega és un edifici del municipi de Sant Feliu de Pallerols (Garrotxa) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És un gran casal amb orientació cap al sud. Es poden distingir dos cossos. El més antic, el principal, és cobert amb teulada a dues vessants, i l'altra es troba adossat i és més modern, està datat el 1912 i hi destaquen dues galeries. Tota la casa està encerclada per un mur i s'hi accedeix per un portal dovellat datat l'any 1742.
A l'interior de la casa hi ha una gran sala i diferents elements nobles, com baguls, vaixelles, etc. Del segle xvii. Hi ha també una aigüera datada el 1630 amb motius renaixentistes. Està formada per una volta de pedra treballada. Hi ha un carot més recent que substitueix a un altre d'estil renaixentista. L'actual és de marbre. Al voltant hi ha una pintura que representa una escena camperola si bé és ja més moderna, concretament feta l'any 1930. La importància d'aquesta aigüera resideix en ser un dels pocs exemplars en aquesta comarca.

## Història

Hi ha una genealogia feta des de 1134, any en què Folcran dona al seu fill Berenguer La Fàbrega. El rei Lluís el Jove dona com a feu La Fàbrega. El llinatge va durar molt temps, fins que morí Joan Vilallonga i Fàbrega l'any 1979. La casa actual pot ser del segle xvi, ja que els terratrèmols del segle xv enderrocaren moltes cases del veral. A principis de segle XX fou reformada, afegint-s'hi la part davantera i un porxo i un pis a la part posterior.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 «La Fàbrega». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 1r desembre 2015].
# La Torreta (Capçanes)

El Mas de la Torreta és una masia al terme municipal de Capçanes (Priorat) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Conjunt d'edificis juxtaposats, el cos principal del qual obre la façana al nord i no constitueix l'edifici de més àmplies dimensions. Bàsicament és bastit de maçoneria arrebossada amb reforç de carreus de gres vermell als angles, hi ha parts de maó. El cos principal i més antic té una porta i una finestra a la planta baixa, dues finestres al primer pis, i tres finestres a les golfes. A banda i banda de la porta hi ha amplis pedrissos. Al celler hi ha una interessant volta amb arcs apuntats, en no gaire bon estat.
És interessant de remarcar que el nom de Torreta sembla suggerir l'existència anterior d'una torre o indret de vigilància. La presència de material de construcció tal com el gres vermell porta a considerar també l'edifici com pertanyent als darrers períodes de l'edat mitjana, característica aquesta comuna a la contrada. El seu origen com a masia es remunta a temps reculats, i fou progressivament ampliat en funció de les conveniències que el desenvolupament dels conreus exigia. Des de principis de segle sembla que ja no fou habitat regularment.

## Notes

* 1 2 «La Torreta». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 10 desembre 2015].

## Enllaços externs

* «La Torreta». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
* «MAS DE LA TORRETA». Inventari del Patrimoni Arqueològic i Paleontològic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya.
# Lampanyctus omostigma

Lampanyctus omostigma és una espècie de peix de la família dels mictòfids i de l'ordre dels mictofiformes.

## Depredadors

És depredat per Stenella attenuata.

## Hàbitat

És un peix marí i d'aigües profundes que viu fins als 3000 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba al Mar de la Xina Meridional.

## Referències

* ↑ Bonaparte C. L., 1840. Iconografia della fauna italica per le quattro classi degli animali vertebrati. Tomo III. Pesci. Roma. Iconografia, v. 3. Fasc. 27-29, puntata 136-154.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Robertson, K.M. i S.J. Chivers, 1997. Prey occurrence in pantropical spotted dolphins, Stenella attenuata, from the eastern tropical Pacific. Fish. Bull. 95:334-348.
* ↑ FishBase (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Chen, S., 2002. Fauna Sinica. Ostichthyes. Myctophiformes, Cetomimiformes, Osteoglossiformes. Science Press, Beijing. 349 p.
* ↑ Yang, J., Z. Huang, S. Chen i Q. Li, 1996. The Deep-Water Pelagic Fishes in the Area form Nansha Islands To the Northeast part of South China Sea Science Publication Company, Beijing. 190 pp.
* ↑ Randall, J.E. i K.K.P. Lim (eds.), 2000. A checklist of the fishes of the South China Sea. Raffles Bull. Zool. Suppl. (8):569-667.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Hulley, P.A., 1984. Myctophidae. p. 429-483. A P.J.P. Whitehead, M.-L. Bauchot, J.-C. Hureau, J. Nielsen i E. Tortonese (eds.). Fishes of the north-eastern Atlantic and the Mediterranean. UNESCO, París, França. Vol. 1.
* Hulley, P.A., 1990. Myctophidae. p. 398-467. A J.C. Quero, J.C. Hureau, C. Karrer, A. Post i L. Saldanha (eds.) Check-list of the fishes of the eastern tropical Atlantic (CLOFETA). JNICT, Lisboa; SEI; París; i UNESCO, París. Vol. 1.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Paxton, J.R., 1979. Nominal genera and species of lanternfishes (Family Myctophidae). Contrib. Sci. Natur. Hist. Mus. Los Angeles County, 322:1-28.
* Paxton, J.R. i P.A. Hulley, 1999. Myctophidae. Lanternfishes. p. 1957-1964. A K.E. Carpenter i V.H. Niem (eds.) FAO species identification guide for fishery purposes. The living marine resources of the WCP. Vol. 3. Batoid fishes, chimaeras and bony fishes part 1 (Elopidae to Linophrynidae). FAO, Roma, Itàlia.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Lasiurus degelidus

Lasiurus degelidus és una espècie de ratpenat de la família dels vespertiliònids. És endèmic de Jamaica. El seu hàbitat natural són els boscos. Es tracta d'un animal insectívor. Està amenaçat tant per la pèrdua del seu hàbitat com pels huracans. És una de les espècies de ratpenat jamaicanes menys conegudes pels científics.

## Referències

* ↑ Mancina, C.; Dávalos, L. Lasiurus degelidus. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 14 desembre 2013.
Espècies vivents de vespertiliònids :
Regne: Animalia · Embrancament: Chordata · Classe: Mammalia · Infraclasse: Eutheria · Superordre: Laurasiatheria · Ordre: Chiroptera · Superfamília: Vespertilionoidea :
Subfamília Antrozoinae :
Subfamília Kerivoulinae :
Subfamília Murininae :
Subfamília Myotinae :
Subfamília Vespertilioninae :
# La Plana Rodona

La Plana Rodona és una masia situada al municipi de Riner, a la comarca catalana del Solsonès. Es troba a la vora de la rasa d'Estany.
# Les Aveux de l'innocent

Les Aveux de l'innocent és una pel·lícula francesa dirigida per Jean-Pierre Améris, estrenada el 1996.

## Argument

Serge Perrin deixa la seva província i la seva família cap a París. Però els problemes s'acumulen, així que per trencar la seva vida avorrida, s'acusa d'un assassinat que no va cometre.

## Repartiment

* Bruno Putzulu : Serge Perrin
* Élisabeth Depardieu : la mare de Serge
* Jean-François Stévenin : Inspector Reigent
* Michèle Laroque : la jutgessa
* Julia Maraval : La germana de Serge
* Frédéric Pierrot : El psiquiatra
* Olivier Parenty : Mathieu
* Frédéric Sauzay : Manu
* Bruno Esposito : le germà de Serge
* Daniel Martin : El detingut de l'infermeria
* Jean-Yves Berteloot: El director de l'agència de treball temporal
* Annie Grégorio: la comissària divisional
* Myriam David: Patricia
* Guy Pion: El taxista
* Caroline Bottaro: la secretària interina
* Anne-Pascale Clairembourg: la cambrera del restaurant

## Honors

* Festival Internacional de Joves Directors de Saint-Jean-de-Luz: Chistera al millor director
* 49è Festival Internacional de Cinema de Canes - Setmana de la Crítica: gran Rail d'or
* XVII edició de la Mostra de València, Palmera de bronze a la tercera millor pel·lícula.

## Referències

* ↑ Les Aveux de l'innocent a la Cinemateca francesa
* ↑ «35e Selecion de la Semaine de la Critique - 1996». archives.semainedelacritique.com. [Consulta: 9 juny 2017].
* ↑ «Awards 1996: All Awards». festival-cannes.fr. Arxivat de l'original el 20 gener 2012.
* ↑ Una película argelina gana la Palmera de Oro de la Mostra de Valencia, La Vanguardia, 18 d'octubre de 1996
* ↑ El filme argelino «Las hermanas Hamlet», Palmera de Oro, ABC, 18 de setembre de 1996

## Enllaços externs

* Tràiler de la pel·lícula a Vimeo
# Libertàlia

Libertàlia o Libertàtia hauria estat una colònia de tipus llibertari fundada per pirates a Madagascar a finals del segle xvii sota el comandament del capità James Misson. La seva existència real és discutida, ja que només se'n parla en el llibre Història general dels pirates escrit per un tal Charles Johnson, que en realitat podria haver estat un pseudònim de Daniel Defoe; com que una gran part del llibre és una barreja de realitat i ficció, és possible que aquesta colònia sigui totalment imaginària.

## Enllaços externs

* Libertàlia o la república dels pirates filòsofs Arxivat 2011-09-13 a Wayback Machine.
# Larissa

* Per a altres significats, vegeu «Larissa (desambiguació)».
Larissa o Larisa (grec antic: Λάρῑσα, llatí: Lārīsa, menys sovint Λάρῑσσα / Larissa) va ser, segons la mitologia grega, una heroïna que tan aviat es considera de l'Argòlida com de Tessàlia, així com el nom de diverses ciutats.
El seu nom vol explicar l'homonímia de les ciutats que es deien Larisa, principalment Larisa de Tessàlia i la ciutadella d'Argos, de manera que seria l'epònima d'aquestes ciutats. És considerada de vegades mare de Pelasg, fruit de la seva unió amb Zeus o amb Posidó, però altres vegades hom la coneix com a filla de Pelasg. En el primer cas, a més de Pelasg, va tenir per fills Aqueu i Ftios, que van emigrar de l'Argòlida a Tessàlia.
En altres ocasions, Larissa és una filla de Píasos, rei de Tessàlia, i esposa de Cízic: Estrabó informa que aquest personatge era de la ciutat eòlia de Larisa Fricònida, situada a la vora del riu Hermos. Abans de les seves noces amb Cízic, rei dels dolions, va ofegar Píasos, son pare, en una bota de vi perquè l'havia forçada: quan Píasos es va inclinar dins un tonell per agafar-ne vi, Larissa l'agafà pels peus, el va fer trabucar dins el tonell i s'hi va anegar.
La cinquena lluna del planeta Neptú porta el seu nom.

## Referències

* 1 2 Grimal, Pierre; Franquesa, Montserrat (trad.); Gestí, Joaquim (trad.); Martí, Andreu (trad.). Diccionari de Mitologia Grega i Romana. Barcelona: Edicions de 1984, 2008, p. 314. ISBN 9788496061972.
* ↑ Segons el Diccionari Grec-Català.
* ↑ Geographica XIII 3.4: «Ἴδιον δέ τι τοῖς Λαρισαίοις συνέβη τοῖς τε Καϋστριανοῖς καὶ τοῖς Φρικωνεῦσι καὶ τρίτοις τοῖς ἐν Θετταλίᾳ· ἅπαντες γὰρ ποταμόχωστον τὴν χώραν ἔσχον οἱ μὲν ὑπὸ τοῦ Καΰστρου, οἱ δ´ὑπὸ τοῦ Ἕρμου, οἱ δ´ὑπὸ τοῦ Πηνειοῦ. Ἐν δὲ τῇ Φρικωνίδι Λαρίσῃ τετιμῆσθαι λέγεται Πίασος, ὅν φασιν ἄρχοντα Πελασγῶν ἐρασθῆναι τῆς θυγατρὸς Λαρίσης, βιασάμενον δ´αὐτὴν τῖσαι τῆς ὕβρεως δίκην· ἐγκύψαντα γὰρ εἰς πίθον οἴνου καταμαθοῦσαν τῶν σκελῶν λαβομένην ἐξᾶραι καὶ καθεῖναι αὐτὸν εἰς τὸν πίθον. Τὰ μὲν οὖν ἀρχαῖα τοιαῦτα»
# Lincèstida

La Lincèstida (grec antic: Λυγκηστίς, Lyncestis) era el país dels lincestes, un poble de l'antiga Macedònia. Era un petit regne independent que després va passar al Regne de Macedònia. Estava situat a sud dels pelagons, entre aquest poble i els eordis. La Lincèstida abraçava l'alta Macedònia (modernament anomenada Filúrina) i al sud la part de l'antic riu Erigó (l'actual Crna Reka) amb les seves branques del Bevos i l'Òsfagos. Hi passava la via Egnàcia, que formava de fet la frontera amb el país dels eordis. Filip V de Macedònia va combatre en aquests territoris contra els romans.
Tucídides narra l'assaig del rei Perdicas III de Macedònia de conquerir la Lincèstida, que va acabar en una negociació entre el seu aliat Bràsides i el rei dels lincestes Arribeu. L'any següent Bràsides va fer una atrevida retirada davant les forces dels lincestes i els il·liris. Segons Estrabó, la filla d'Arribeu, anomenada Irra, fou la mare d'Eurídice, esposa del rei Amintes IV de Macedònia, pare de Filip II de Macedònia, i a causa d'aquest enllaç la Lincèstida va passar al regne de Macedònia.
A la campanya del 200 aC va combatre en aquest districte el cònsol Publi Sulpici Galba Màxim contra les forces del rei Felip V de Macedònia. El primer campament romà fou establert a Lincos, a la riba del Bevos; Lincos, si és que no era un sinònim de Lincèstida, era probablement a la vora de la ciutat d'Heraclea o era aquesta mateixa, que segurament fou la capital del país.

## Referències

* ↑ Alberich i Mariné, Joan (dir.); Cuartero i Iborra, Francesc J. (dir.). Diccionari Grec-Català. Enciclopèdia Catalana - Fundació Institut Cambó, 2015, p. 1096. ISBN 9788441224223.
* 1 2 3 Smith, William (ed.). «Lyncestis». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 10 gener 2021].
# Llevant (revista)

Llevant fou una publicació catòlica, en català, que aparegué —amb el lema Per Déu i per Mallorca— a Artà (Mallorca) del 1917 al 1931, fundada per Andreu Ferrer Ginard, que la dirigí fins al 1929; fou substituït per Josep Sureda i Blanes. De periodicitat diversa (sortí, successivament, com a quinzenal, setmanari, diari i desenal), defensà un ideari regionalista i conservador i dedicà un interès especial a les qüestions de folklore mallorquí. Redactat en la seva major part per Andreu Ferrer, que hi usà diferents pseudònims, hi col·laboraren també Fèlix Escalas, Antoni M. Alcover i d'altres.
El Bellpuig, durant un temps, ha nat fent un recull (extracte) de les notícies més importants que hi apareixien.
Existeix una digitalització de diversos articles de la revista. Una iniciativa del Fons Local de la Biblioteca Municipal d'Artà per preservar un patrimoni cultural local que es trobava en seriós risc de desaparició. Fins ara, no es coneix l'existència de cap col·lecció completa de la revista Llevant, ni de titularitat pública ni privada. La funció del Fons Local de la Biblioteca Municipal d'Artà va consistir, durant l'any 2003, a localitzar i recopilar tots els exemplars originals d'aquesta publicació per formar, encara que de manera provisional, una col·lecció completa d'originals. Aquesta tasca hauria estat impossible sense la col·laboració desinteressada de les famílies d'alguns dels fundadors de la publicació, concretament, de les famílies d'Andreu Ferrer Ginard (1887-1975), de Llorenç Garcias i Font (1885-1875) i de Llorenç Lliteras Lliteras (1893-1973), que varen cedir una part o la totalitat, en alguns casos, de les seves col·leccions fragmentàries.
Va ser a partir d'aquesta compilació d'originals que va esdevenir possible digitalitzar tots els números de la revista Llevant, des de desembre de 1916 fins a febrer de 1931.
ISBN 84-7632-932-6
Dipòsit legal: PM-1437-2005

## Bibliografia

* «Llevant (revista)». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.

## Enllaços externs

* Digitalització de diversos articles del Llevant iniciativa del Fons Local de la Biblioteca Municipal d'Artà
Viccionari