OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Adelfi de Tui

Adelfi va ser un religiós hispanovisigot, bisbe de Tui aproximadament entre els anys 686 i 693.
Apareix documentat l'11 de maig del 688 en les actes del XV Concili de Toledo, on va signar els decrets conciliars amb la resta de prelats assistents, però en aquest cas les actes no són gaire clares amb l'ordre episcopal i és difícil saber en quin lloc signava la subscripció. Després d'això, va seguir governant la diòcesi almenys fins al 693, que torna a ser convocat al XVI Concili de Toledo, però igualment amb un desordre en l'ordre episcopal. A partir del 693, desapareix la guia que representaven dels concilis per seguir l'ordre episcopal, a causa de la tensa situació que vivia el regne visigot aleshores. Flórez creu que Adelfi va morir abans de la invasió musulmana de la península el 711, però és possible que si la visqués un successor del qual es desconeix el nom. Suposadament, el bisbe i els seus clergues van ser fets presoners, alguns executats i altres venuts com a esclaus.
La pèrdua de Tui va mantenir-se fins al 740, en què Alfons I d'Astúries la recupera, però no la repobla, no hi va tornar a residir un bisbe fins al 915. Els bisbes de Tui es van refugiar al bisbat d'Iria Flavia.

## Referències

* ↑ «Episcopoloxio da Diocese de Tui-Vigo» (en gallec). Diòcesi de Tui-Vigo. Arxivat de l'original el 2015-06-24. [Consulta: 25 juny 2015].
* 1 2 Flórez, 1798, p. 34-35.
* ↑ Flórez, 1798, p. 36.

## Bibliografia

* Flórez, Enrique. España sagrada: theatro geographico-histórico de la Iglesia de España (en castellà). Tom XXII. Madrid: Oficina de la Viuda e Hijo de Marín, 1798.
# Agrupament

Un agrupament és la unitat bàsica organitzativa dels escoltes i les guies. Està format pels caps escoltes i els membres de 5 a 19 anys, que es troben agrupats per branques, segons els seus trams d'edat: estol, aplec, secció, etc).
Un agrupament sol tenir al voltant d'un centenar de membres, entre infants i caps, encara que aquest nombre pot ser molt variable. El funcionament de l'organisme és decidit pel Consell d'Agrupament, on hi són representats tots els caps. Les seves decisions s'hi prenen per consens. Normalment, els agrupaments s'uneixen en associacions que tenen trets educatius i ideològics comuns.
Se solen anomenar agrupament escolta si pertanyen a l'Organització Mundial del Moviment Escolta, agrupament guia si pertanyen a l'Associació Mundial de Noies Guies i Noies Escoltes i agrupament escolta i guia si pertanyen a ambdues organitzacions.

## Referències

* ↑ «Agrupament». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
Escoltisme :
# Adamites

Els adamites eren un grup religiós cristià sorgit en el segle ii al nord d'Àfrica i que pretenia, mitjançant la pràctica del nudisme, retornar a la innocència original de l'Edèn descrita en el Gènesi.
La seva doctrina defensava, a més de l'absoluta nuesa, el rebuig del matrimoni en considerar-lo una conseqüència del pecat original. Pel que fa a la seva posició sobre la moral sexual, existeixen opinions contradictòries, mentre per alguns autors practicaven l'amor lliure i els relacionen amb les sectes llibertines de què parla Climent d'Alexandria, altres pel contrari els atribueixen tendències ascètiques amb una estricta abstinència sexual.
La primera referència històrica sobre aquesta doctrina es recull en el llibre titulat Panarion, obra d'Epifani I de Constància sobre les heretgies del seu temps. Sant Agustí d'Hipona també s'hi va referir en els seus escrits.
El moviment original va desaparèixer en el segle iv per tornar a sorgir en el segle xiii a Àustria, Bohèmia i Flandes, on és conservar fins que a finals del segle xv les persecucions el feren desaparèixer.
En el segle xx, van aparèixer als Estats Units nous moviments religiosos que defensaven el nudisme, entre els quals destaquen el sorgit el 1925 de la mà d'Anna Rhodes, o la creació el 1985 de l'Església Nudista Cristiana del Sant Donzell Jesús.
Alguns autors pensen que el quadre de Hieronymus Bosch el jardí de les delícies podria ser una representació de les idees de la secta, ja que a la població de Bois-le-Duc, on residia el pintor, hi havia els "Germans del Lliure Esperit" que seguien les seves doctrines.
El fons de les seves idees era que « l'home ha de ser tan feliç aquí baix, a la terra, com serà un dia al cel » (Tommaso Campanella, La Ciutat del Sol, 1568)

## Vegeu també

* Papir Oxirrinc 655
# Alcalá del Río

Alcalá del Río és una localitat de la província de Sevilla, Andalusia, Espanya. L'any 2005 tenia 9.317 habitants. La seva extensió superficial és de 83 km² i té una densitat de 112,3 hab/km². Les seves coordenades geogràfiques són 37° 31′ N, 5° 58′ O. Està situada a una altitud de 30 metres i a 13 kilòmetres de la capital de la província, Sevilla.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1998 | 1999 | 2000 | 2001 | 2002 | 2003 | 2004 | 2005 | 2006 | 2007 |
| 9.274 | 9.265 | 9.301 | 9.214 | 9.130 | 9.142 | 9.211 | 9.317 | 9.484 | 9.943 |
# Alcalá del Valle

Alcalá del Valle és una localitat de la província de Cadis, (Andalusia), a l'estat espanyol. En l'any 2006 tenia 5382 habitants.Situada en l'extrem nord-oriental de la província, Alcalá del Valle està situada en la comarca de la Sierra de Cádiz, entre la Sierra de Grazalema i la Serrania de Ronda, a 155 quilòmetres de la capital, Cadis. Les seves coordenades geogràfiques són 36° 54′ N 5° 10′ O. Limita al sud amb Setenil de las Bodegas i a l'oest amb Torre Alháquime.

## Fills il·lustres

* Miguel Yuste (1870-1947) fou un músic.

## Vegeu també

* Guadalporcún.
# Alberto García Salvador

Alberto García Salvador (Morella, 28 de juliol de 1963) és un empresari i polític valencià, diputat a les Corts Valencianes en la IX legislatura.
Treballa com empresari i s'ha llicenciat en història per la Universitat Nacional d'Educació a Distància. En les eleccions a les Corts Valencianes de 2015 fou elegit diputat en la llista de Ciutadans - Partit de la Ciutadania per la província de Castelló, on figurava en el tercer lloc. El juny de 2017 va abandonar però el grup parlamentari amb Alexis Marí, David de Miguel i Domingo Rojo.

## Referències

* ↑ «Fitxa del Congrés dels Diputats». Arxivat de l'original el 2016-03-03. [Consulta: 16 setembre 2015].
* ↑ Los cuatro ex de Ciudadanos de las Cortes Valencianas pasan al grupo de no adscritos; article del diari El País de 03/07/2017.
* ↑ Alexis Marí: “Nos hemos rodeado de los peor de la extrema derecha”; article de La Vanguardia de 23/06/2017.
# Alexandre de Iugoslàvia

Alexandre de Iugoslàvia és el nom dels següents personatges:
* Alexandre de Iugoslàvia (príncep de Iugoslàvia) (n. 1924).
* Alexandre de Iugoslàvia (cap de la casa reial de Sèrbia) (n. 1945).
# Ai no Utagoe o Kikasete

Ai no Utagoe o Kikasete (japonès: アイの歌声を聴かせて, lit. Deixa'm sentir-te cantar d'amor) és una pel·lícula d'anime del 2021 de ciència-ficció, produïda per J.C.Staff i dirigit per Yasuhiro Yoshiura. Es va estrenar al Japó l'octubre de 2021. Ha estat subtitulada al català.

## Sinopsi

Una bella i misteriosa estudiant és transferida a l'institut Keibu, on de seguida es torna popular per ser extravertida i bona en els esports. Però té un gran secret: és una IA en fase de proves. El seu objectiu és tractar de fer feliç una noia solitària, encara que la seva manera de fer-ho és totalment inesperada.

## Producció

Ai no Utagoe o Kikasete va ser anunciat per Funimation, com a coproducció amb J.C.Staff, el 10 de setembre de 2020. La pel·lícula està dirigida per Yasuhiro Yoshiura. Yoshiura i Ichirō Ōkouchi van co-escriure el guió, Kanna Kii va dibuixar els dissenys de personatges originals, Shuichi Shimamura va dissenyar els personatges per a l'animació i també és l'animador supervisor en cap, i Hidekazu Shimamura va ser l'animador supervisor. Ryo Takahashi va compondre la música i Yohei Matsui va escriure les cançons. El 6 d'abril de 2021, Funimation va estrenar un tràiler de la pel·lícula.

## Referències

* ↑ Davis, Victoria. «'Sing a Bit of Harmony': The Rise of Music in Anime», 21-01-2022. Arxivat de l'original el 11 febrer 2022. [Consulta: 11 febrer 2022].
* 1 2 «Sing a Bit of Harmony». Goita què fan, ara!. [Consulta: 5 novembre 2023].
* 1 2 Pineda, Rafael Antonio. «Funimation, J.C. Staff Co-produce Sing a Bit of Harmony Original Anime Film», 10-09-2020. Arxivat de l'original el 24 juny 2021. [Consulta: 24 juny 2021].
* 1 2 3 «Funimation Co-Production 'Sing a Bit of Harmony' Reveals Latest Trailer, First Cast Info», 07-04-2021. Arxivat de l'original el 24 juny 2021. [Consulta: 24 juny 2021].

## Enllaços externs

* Web oficial (japonès)
* Ai no Utagoe o Kikasete a Goita què fan, ara!
# Adegaon

Adegaon és un antic principat de l'Índia, la capçalera del qual era el poble del mateix nom avui del districte de Seoni a Madhya Pradesh, a la taluka de Nakhladon i a 10 km a l'oest de la ciutat de Nakhladon i uns 40 km al nord de Seoni.
Històricament aquest poble i la seva comarca van formar un principat de 90 poblets i governat per la família dels Bharti Gosains, descendent del governador de Seoni sota els Bhonles de Nagpur; quan el 1874 el darrer príncep de la família reial va morir sense successió, l'estat va passar a ser territori britànic. El principat era tributari del principat d'Harai.
La seva població era majoritàriament de gonds tribals.
A la capital hi ha un fort de certa importància construït pels antics prínceps, situat en un turó a l'oest.
# Al-Maghtas

Al-Maghtas (en àrab: المغطس), que significa 'baptisme' o 'immersió' en àrab, és un jaciment arqueològic Patrimoni de la Humanitat de Jordània a la riba est del riu Jordà, oficialment conegut com «Betània més enllà del Jordà (Al-Maghtas)». Es considera la ubicació original del baptisme de Jesús i així s'ha venerat des d'almenys l'Imperi Romà d'Orient.
Al-Maghtas abasta dues àrees arqueològiques principals: les restes d'un monestir en un monticle conegut com a Jabal Mar-Elias i una àrea propera al riu amb ruïnes d'esglésies, estanys de baptisme i cases de pelegrins i eremites. Les dues àrees les connecta un corrent anomenat Wadi Kharrar.
La ubicació estratègica entre Jerusalem i la Ruta dels Reis ja és evident en el Llibre de Josué. Jabal Mar-Elias s'identifica com el lloc de l'ascensió del profeta Elies al cel. L'àrea fou abandonada després de la Guerra dels Sis Dies de 1967.
Després de la signatura del tractat de pau entre Israel-Palestina i Jordània el 1994, la retirada de la zona es feu després d'una iniciativa de la reialesa jordana. En el jaciment s'han realitzat excavacions arqueològiques. En el 2015, el jaciment fou classificat Patrimoni de la Humanitat per la UNESCO, excloent-ne el costat oest del riu. Aproximadament 81.000 persones el visitaren al 2016, en la seua majoria turistes europeus, estatunidencs i àrabs.

## Referències

* ↑ «Evaluations of Nominations of Cultural and Mixed Properties to the World Heritage List: ICOMOS Report» (pdf) p. 49–50. UNESCO Organization, 01-08-2014. [Consulta: 18 octubre 2017].
* ↑ «Baptism Site "Bethany Beyond the Jordan" (Al-Maghtas) – UNESCO World Heritage Centre». UNESCO. [Consulta: 18 octubre 2017].
* ↑ Rosemarie Noack. «Wo Johannes taufte». ZEIT ONLINE, 22-12-1999. [Consulta: 18 octubre 2017].
* ↑ «‘Adding Baptism Site to World Heritage List grants it further int’l recognition’» (en anglés), 06-07-2015. [Consulta: 1r abril 2024].
* ↑ «Catholics celebrate Epiphany, coexistence of faiths at Baptism Site» (en anglés), 09-01-2016. [Consulta: 1r abril 2024].
* ↑ «الفرجات: 81 ألفا زاروا المغطس العام الماضي» (en àrab). Al Ghad, 02-01-2017. [Consulta: 18 octubre 2017].
# Amagasaki

Amagasaki és una ciutat japonesa a la prefectura de Hyōgo vora la badia d'Osaka. És un dels principals centres de producció de l'àrea de Kobe-Osaka amb un important port comercial. El 2010 tenia 453.748 habitants.

## Referències

* ↑ «Amagasaki». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Alexander Titov

Alexander Veniaminovich Titov (Leningrad, avui Sant Petersburg, 13 d'abril de 1954) és un director d'orquestra i professor de música rus. Va ser director artístic i director en cap de l'Orquestra Simfònica Acadèmica Estatal de Sant Petersburg (2007-2013) i des del 2017 és professor del Conservatori de Sant Petersburg.
Alexander Titov va estudiar al Conservatori Estatal Rimsky-Korsakov de Leningrad en tres camps diferenciats: direcció coral (amb el professor Anatoli Mikhàilov) i piano (amb el professor V. Gentsler), graduat el 1976, i direcció operística-simfònica (amb el professor Ilya Musin), graduat el 1981.
El 1981 va assumir el càrrec de professor d'òpera i direcció simfònica al Conservatori. Va començar la seva carrera de director com a assistent de Guennadi Rojdéstvenski i Mstislav Rostropóvitx, i des de llavors s'ha convertit en un dels principals directors de Rússia. És convidat habitual de l'Orquestra del Teatre Mariinsky, l'Orquestra del Teatre Bolxoi i l'Orquestra Simfònica Escocesa de la BBC. A més, dirigeix molts dels millors conjunts de Sant Petersburg. Ha realitzat nombroses gires. Col·labora regularment amb l'Orquestra Simfònica Escocesa de la BBC.

## Publicacions

* 2008
** Simfonia nº. 23, de Nikolai Miaskovski, Orquestra Simfònica Estatal de Sant Petersburg dirigida per Alexander V. Titov, Northern Flowers (NF/PMA9966)
** Simfonia nº. 22, de N. Myaskovsky, Orquestra Simfònica Estatal de Sant Petersburg dirigida per Alexander V. Titov, Northern Flowers (NF/PMA9966)
** Simfonia nº. 25, de N. Myaskovsky, Orquestra Simfònica Estatal de Sant Petersburg dirigida per Alexander V. Titov, Northern Flowers (NF/PMA9971)
* 2012
** Suite "Semyon Kotko", op. 81 bis, de Serguei Prokófiev, Conservatori Estatal de Sant Petersburg sota la direcció d'Alexander V. Titov, Northern Flowers (NFA 9980)

## Reconeixement

* El 1988 va ser premiat del Concurs Internacional Min-On de Tòquio.
* Artista Honorat de la Federació Russa (2004).
* Artista Honorat de la Federació Russa (2018).
* Va ser guardonat amb l'agraïment de l'Assemblea Legislativa de Sant Petersburg (2019).

## Referències

* ↑ Katalog der Deutschen Nationalbibliothek (нем.)
* 1 2 3 4 5 «Alexander Titov (conductor)» (en anglès). [Consulta: 17 gener 2024].
* ↑ https://www.allmusic.com/album/release/wartime-music-vol-10-sergei-prokofiev-mr0003634002/AllMusic%5BEnllaç+no+actiu%5D. Дата обращения: 9 августа 2017. Ссылки
* ↑ «Viquipèdia en rus» (en rus). [Consulta: 17 gener 2024].
* ↑ http://publication.pravo.gov.ru/Document/View/0001201805040003?index=23&rangeSize=1/Дата обращения: 25 января 2019. Архивировано 27 июня 2018 года.
* ↑ Решение Законодательного Собрания Санкт-Петербурга от 15.05.2019 N Р-239

## Enllaços externs

* Alexander Titov al lloc web del Conservatori Estatal de Sant Petersburg que porta el nom de N. A. Rimsky-Korsakov-(rus)
* Alexander Titov al lloc web de l'Orquestra Simfònica Acadèmica Estatal de Sant Petersburg-(rus)
# Amoraïta

L'amoraïta és un mineral de la classe dels carbonats que pertany al supergrup de la hidrotalcita.

## Característiques

L'amoraïta és un carbonat de fórmula química Ca₁₂Al₆(OH)₃₆(CO₃)₂(SO₃)·15H₂O. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional en el mes de novembre de l'any 2023, i encara resta pendent de publicació. Cristal·litza en el sistema triclínic.
L'exemplar que va servir per a determinar l'espècie, el que es coneix com a material tipus, es troba conservat a les col·leccions del Museu Mineralògic Fersmann, de l'Acadèmia de Ciències de Rússia, a Moscou (Rússia), amb el número de registre: 5877/1.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a la conca de l'Hatrurim, al Consell Regional de Tamar (Districte del Sud, Israel), sent aquest indret l'únic a tot el planeta on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Amoraite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 1r gener 2024].
* ↑ Bosi, Ferdinando; Hatert, Frédéric; Pasero, Marco; Mills, Stuart J. «IMA Commission on New Minerals, Nomenclature and Classification (CNMNC) – Newsletter 76». European Journal of Mineralogy, 35, 6, 04-12-2023, pàg. 1073–1078. DOI: https://doi.org/10.5194/ejm-35-1073-2023 [Consulta: 1r gener 2024].
# Amoraïm

Els amoraïm (arameu: אמוראים, singular: אמורא, ‘aquells que diuen’ o ‘aquells que comenten’) van ser els savis jueus que comentaven i transmetien els ensenyaments de la Torà, prenent com a base la Mixnà. El seu període s'estén aproximadament des de l'any 220 dC fins a l'any 350 dC a Israel i fins a l'any 500 dC a Babilònia.
Hi ha dues escoles d'amoraïm d'acord on vivien, l'escola de la Terra d'Israel i l'escola de Babilònia. La finalització del període anterior, el dels tanaïm, es produeix amb la mort del rabí Yehudà ha-Nassí (‘el príncep’), autor de la Mixnà, el principal codi legal jueu (halacà) del judaisme rabínic.
Els amoraïm es van caracteritzar pels seus comentaris, aclariments i complements de la Mixnà, que estan compilats en la Guemarà. Els dos cossos jurídics constitueixen el Talmud, del qual hi ha dues versions, el Talmud de Babilònia i el Talmud de Jerusalem. Per al seu estudi, el període dels amoraïm tradicionalment es divideix en set generacions.
Amoraïm :
Zugot • Tanaïm • Amoraïm • Savoraïm • Gueonim • Rixonim • Acharonim :
# Alexandre dels Països Baixos

Alexandre dels Països Baixos nom de naixement Willem Alexander Karel Hendrik Frederik (La Haia, 25 d'agost de 1851 - La Haia, 21 de juny de 1884), va ser Príncep del Regne dels els Països Baixos, Príncep de la Casa d'Orange-Nassau, des de l'11 de juny de 1879 fins a la seva mort l'hereu del seu pare, el rei Guillem III dels Països Baixos.

## Vida

Va néixer amb una condició física malaltissa, la columna vertebral torçada i la seva espatlla esquerra més elevada que la dreta. A causa de la debilitat de la seva columna, va haver de portar una faixa de metall des de 1867, el que acabaria provocant-li una ferida al fetge.
Alexandre va ocupar la posició d'hereu després de la mort del seu germà gran, Guillem d'Orange (1840-1879) i fins a la seva pròpia mort als 32 anys, el 21 de juny de 1884 de tifus. Encara que mai no es va casar, la casa reial va mantenir negociacions perquè contragués matrimoni, primer amb la princesa Thyra de Dinamarca i suposadament amb la infanta Maria Anna de Portugal.

## Mort

Va ser enterrat al panteó reial de l'Església nova de Delft el 17 de juliol de 1884. Després de la seva mort la seva germanastra Guillemina es va convertir en l'hereva del tron dels Països Baixos. La mort d'Alexandre també va significar que quan el seu pare Guillem III va morir sense hereus barons el Gran Ducat de Luxemburg va ser heretat pel Duc Adolf de Luxemburg de la línia Walram de la Casa de Nassau en virtut dels termes d'un tractat dinàstic pel que una dona no podia heretar el títol del Gran Ducat.

## Enllaços externs

* Biografia del Príncip Alexandre dels Països Baixos (1851-1884)

## Referències

* ↑ «Prins Alexander (1851 -1884)» (en neerlandès). Arxivat de l'original el 2008-09-18. [Consulta: 21 gener 2016].
* ↑ «The royal burial vaults». Arxivat de l'original el 2012-02-13. [Consulta: 21 gener 2016].
* ↑ «Genealogy of the Royal Family of the Netherlands». Arxivat de l'original el 2009-10-28. [Consulta: 21 gener 2016].
# Anacroneuria flintorum

Anacroneuria flintorum és una espècie d'insecte plecòpter pertanyent a la família dels pèrlids.

## Descripció

* L'adult presenta el cap de color marró fosc i groc al voltant dels marges.

## Hàbitat

En el seu estadi immadur és aquàtic i viu a l'aigua dolça, mentre que com a adult és terrestre i volador.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: el Brasil.

## Referències

* ↑ Klapálek, 1909. Wien. ent. Ztg. 28(7/8):228.
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Froehlich, 2002. Proc.Biol.Soc.Wash. 115(1):93.
* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* 1 2 Encyclopedia of South American Aquatic Insects: Illustrated Keys to Known Families, Genera, and Species in South America. Plecoptera (anglès)
* ↑ Plecoptera Species File (Version 1.1/4.0) (anglès)
* ↑ Perlidae Species Listing (anglès)

## Bibliografia

* Baumann, R.W., 1982. Plecoptera. A: Parker, S.P., Synopsis and Classification of Living Organisms, vol. 2. McGraw-Hill. Nova York: 389-393.
* Froehlich, 2010. Zootaxa 2365:56.
* Grimaldi, D.; Engel, M. S. Evolution of the Insects (en anglès). Cambridge University Press, 2005. ISBN 9780521821490.
* Zwick, P. Insecta: Plecoptera: phylogenetisches System und Katalog (en alemany). Walter de Gruyter, 1973. ISBN 9783110045512.
* Zwick, P., 2000: Phylogenetic System and Zoogeography of the Plecoptera. Annual Review of Entomology. Vol. 45: 709-746. «Enllaç». Arxivat de l'original el 2022-10-17. [Consulta: 8 novembre 2011].

## Enllaços externs

* Encyclopedia of Life (anglès)
# Anacroneuria fittkaui

Anacroneuria fittkaui és una espècie d'insecte plecòpter pertanyent a la família dels pèrlids.

## Hàbitat

En el seu estadi immadur és aquàtic i viu a l'aigua dolça, mentre que com a adult és terrestre i volador.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: el Brasil.

## Referències

* ↑ Klapálek, 1909. Wien. ent. Ztg. 28(7/8):228.
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Froehlich, 2003. Stud. Neotrop. Fauna 38(2):131.
* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* ↑ Plecoptera Species File (Version 1.1/4.0) (anglès)
* ↑ Perlidae Species Listing (anglès)

## Bibliografia

* Baumann, R.W., 1982. Plecoptera. A: Parker, S.P., Synopsis and Classification of Living Organisms, vol. 2. McGraw-Hill. Nova York: 389-393.
* Froehlich, 2010. Illiesia 6(12):155.
* Grimaldi, D.; Engel, M. S. Evolution of the Insects (en anglès). Cambridge University Press, 2005. ISBN 9780521821490.
* Zwick, P. Insecta: Plecoptera: phylogenetisches System und Katalog (en alemany). Walter de Gruyter, 1973. ISBN 9783110045512.
* Zwick, P., 2000: Phylogenetic System and Zoogeography of the Plecoptera. Annual Review of Entomology. Vol. 45: 709-746. «Enllaç». Arxivat de l'original el 2022-10-17. [Consulta: 18 novembre 2011].

## Enllaços externs

* Encyclopedia of Life (anglès)
# Ananiyya

Els ananiyya foren una secta jueva del segle viii seguidors d'Anan ben David (vers 760), una de les dissidències del judaisme rabínic dels segles VIII i IX.
La secta rebutjava l'antropomorfisme (derivació dels primats) i proclamava la unitat i la justícia divines. Tenien segons els autors àrabs diverses interdiccions en el menjar (en els aliments a prendre) concretades en un calendari.
Anan fou considerat creador de la dissidència anomenada karaïta (la secta jueva dels karaïtes) però els erudits consideren que tot i existir algunes similituds entre anànians i karaïtes, no coincidien en molts aspectes.

## Referències

* ↑ Sklare, David E. Samuel ben ḥofni Gaon and His Cultural World: Texts and Studies (en anglès). BRILL, 2021-10-11, p. 76. ISBN 978-90-04-49482-4.
* ↑ Adang, Camilla. Muslim Writers on Judaism and the Hebrew Bible: From Ibn Rabban to Ibn Hazm (en anglès). BRILL, 2021-09-20, p. 81. ISBN 978-90-04-45121-6.
# Ananteris sabineae

Ananteris sabineae és una espècie d'escorpí del gènere ananteris. Té una pigmentació pàl·lida en els pedipalps i potes, i una pigmentació fosca en la cuirassa. També té taques grogues. Està estretament emparentada amb l'espècie Ananteris pydanieli. Va ser descrita el 2001.

## Referències

* ↑ Wilson R. Lourenço «Description of a new species of Ananteris (Scorpiones, Buthidae) from the south of French Guyana» ( PDF). Zoosystema, 23, 4, 2001, pàg. 689–693.

## Vegeu també

* Tityus