OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Nintendo Points

Els Nintendo Points són un mitjà de pagament digital creat i usat per Nintendo. És la moneda que s'utilitza per a la compra de productes en el Canal Botiga Wii i en la Botiga Nintendo DSi. Els Punts no es poden transferir d'una consola a una altra ni es poden repartir entre diverses consoles.

## Mètodes de consecució

Existeixen diferents formes d'adquirir Nintendo Points:
* Directament des de la botiga mitjançant una targeta de crèdit MasterCard o Visa.
* Comprant en una tenda especialitzada de videojocs una Nintendo Points Card que després es validarà en línia. (És similar als Microsoft Points de Microsoft o a qualsevol targeta de prepagament).
* Des de la pàgina oficial de Nintendo, al Club Nintendo
El 8 de desembre de 2006, Nintendo Europa va confirmar que els Punts Estrella que s'aconsegueixen quan es compren jocs de Nintendo a Europa, poden ser usats per a comprar Nintendo Points. La revista N-Zone va confirmar que la conversió seria de 4 Punts Estrella per 1 Nintendo Point. Va ser anunciat el 9 de gener de 2007 en una conferència de Nintendo Europa que els Wii Points no estaran disponibles a la venda en botigues en “quantitats menors” a les actualment disponibles. (Targeta de 2000 Punts Wii)

## Preus

| Regió | 100 Punts | 500 Punts | 1000 Punts | 2000 Punts | 3000 Punts | 5000 Punts |
| Estats Units | $1,00 | $5,00 | $10,00 | $20,00 | $30,00 | $50,00 |
| Canadà | $1,20 | $6,00 | $12,00 | $24,00 | $32,00 | $60,00 |
| Unió Europea | €1,00 | €5,00 | €10,00 | €20,00 | €30,00 | €50,00 |
| Regne Unit | £0,75 | £3,75 | £7,50 | £15,00 | £22,50 | £37,50 |
| Japó | ¥100 | ¥500 | ¥1000 | ¥2000 | ¥3000 | ¥5000 |

## Referències

* ↑ «DSi digital content shop announced». MCVUK, 02-10-2008. [Consulta: 1r desembre 2009].
* ↑ «Nintendo Points Are Either Wii Points Or DSi Points, Not Both». Siliconera, 03-10-2008. [Consulta: 9 octubre 2008].
* ↑ «Europe buy Wii points with stars». Kotaku, 08-12-2006. [Consulta: 8 desembre 2006].
* ↑ «Europeans Can Now Trade Star Points For Wii Points». Kotaku, 07-12-2007. [Consulta: 7 desembre 2007].
* ↑ «Live at Nintendo's NYC Wii press conference». Engadget, 14-09-2006. [Consulta: 20 novembre 2006].
# Escarabat del rellotge de la mort

L'escarabat del rellotge de la mort (Xestobium rufovillosum) és un coleòpter anòbid perforador de la fusta, és a dir, un escarabat les larves del qual són xilòfagues. Per atreure parella amb el seu cap fa un tic-tac característic a la fusta, que li va donar el nom.
És un dels pitjors corcs de les construccions humanes. L'imago mesura de 5 a 8 mm de llarg, presenta un pronot grogós sobre el cap i els èlitres. La larva pot arribar a 10-11 mm de llarg. Canvia de color blanc a blanc groguenc. Comença a volar entre els mesos d'abril i maig, després d'un desenvolupament larval que pot durar entre 3 i 6 anys, o fins i tot 10 si les condicions no són favorables.
Aquesta plaga de la fusta causa orificis de 2 a 3,5 mm. La larva deixa buits llisos i lenticulars. No produeix molts danys, està molt estesa per Anglaterra i actualment és bastant freqüent als Països Baixos. Ataca sobretot el roure, però també altres caducifolis (bedolls, verns, oms) i de vegades a les pinals.

## Referències

* ↑ Per a una gravació vegeu: Death watch beetle (Xestobium rufovillosum) Arxivat 2010-09-30 a Wayback Machine.
* ↑ E. A. Parkin «The digestive enzymes of some wood-boring beetle larvae» (PDF). Journal of Experimental Biology, 17, 4, 1940, pàg. 364–377.
# Cianita

La cianita o distena és un mineral silicat de clor blau, membre de la sèrie dels aluminosilicats, la qual també inclou polimorfs com l'andalusita i la sil·limanita. El seu nom deriva del grec kuanos o kyanos, que significa blau fosc. La cianita també és coneguda com a distena, kyanita, munkrudita o rhaeticita.

## Formació

La cianita es troba en les pegmatites o a les roques sedimentàries riques en alumini. La cianita en una roca metamòrfica generalment indica pressions superiors als 4 kilobars. Als territoris de parla catalana ha estat descrita al Cap de Creus.

## Usos

Principalment es fa servir la cianita en productes ceràmics refractaris incloent la porcellana. També es fa servir en electrònica, aïllants elèctircs i abrasius. S'havia emprat també com a pedra semipreciosa. La cianita és un dels minerals indicadors que es fan servir per estimar la temperatura, fondària i pressió a la qual una roca experimenta el metamorfisme.

## Referències

* ↑ Downs, Bob. «Handbook of Mineralogy Kyanite». The RRUFF Project, 2001. [Consulta: 13 juny 2013].
* ↑ «Kyanite». MinDat. [Consulta: 14 juny 2013].
* ↑ «Kyanite Mineral Data». Webmineral.com. [Consulta: 14 juny 2013].
* ↑ Vocabulari de geologia : català-castellà-anglès. [Barcelona]: Universitat de Barcelona. Servei de Llengua Catalana, DL 2001. ISBN 8493100196.
* ↑ «Taula dels minerals de Catalunya en làmina prima». Institut Cartogràfic i Geològic de Catalunya. Arxivat de l'original el 11 de desembre 2023. [Consulta: 11 desembre 2023].
* ↑ M. Gaft; L. Nagli, G. Panczer, G. R. Rossman, R. Reisfeld «Laser-induced time-resolved luminescence of orange kyanite Al₂SiO₅». Optical Materials. sciencedirect.com, 33, 10, 01-08-2011, pàg. 1476–1480. Bibcode: 2011OptMa..33.1476G. DOI: 10.1016/j.optmat.2011.03.052.
* Faye, G. H.; Nickel, E. H. «On the origin of colour and pleochroism of kyanite». The Canadian Mineralogist, 10, 1969, pàg. 35–46.
* Mineral Galleries Arxivat 2005-10-03 a Wayback Machine.
# Massicot

El massicot és un mineral de plom i oxigen, l'òxid de plom(II) de fórmula química PbO, de color groc sofre, duresa 2 i una densitat de 9,64 g/cm³, cristal·litza en el sistema ortoròmbic. El nom és francès i prové delcastellà mazacote, aquest de l'àrab masḥaqūniyā, i aquest del siríac mšaḥ qūnyā, literalment, "ungüent de sosa".
Segons la classificació de Nickel-Strunz, el massicot pertany a «04.AB: Òxids amb proporció Metall:Oxigen = 2,1 i 1:1, amb M:O = 1:1 (i fins a 1:1,25); amb cations grans» juntament amb els següents minerals: swedenborgita, brownmil·lerita, srebrodolskita, montroydita, litargiri i romarchita.
Existeix un altre mineral d'òxid de plom (II), anomenat litargiri, que es diferencia del massicot en l'estructura cristal·lina i en les propietats físiques.

## Referències

* ↑ Riba, O.; Melgarejo, J.C.; Mata, J.M. Vocabulari de mineralogia. Segons les normes de la International Mineralogical Association. Amb equivalències angleses. Edicions Universitat Barcelona, 2000. ISBN 9788493100100 [Consulta: 3 abril 2012].
* ↑ Anthony, J.W.; Bideaux, R.A.; Bladh, K.W. [et al.].. «Massicot». A: Handbook of Mineralogy (pdf). Chantilly, EUA: Mineralogical Society of America, 2005 [Consulta: 29 març 2012].
* ↑ «Mazacote». A: Real Academia Española. Diccionario de la Lengua Española. 22a ed., 2001 [Consulta: 30 març 2012].
# Josef Mayr-Nusser

Josef Mayr-Nusser (Bozen, 1910 – Erlangen, 1945) fou un activista catòlic sudtirolès. Fill de camperols força creients, fou un dels dirigents locals d'Acció Catòlica a la part germanòfona de la diòcesi de Trento (Bozen, Meran, Vinschgau i Unterland) el 1924. Quan es va fer públic l'Acord d'Opció al Tirol del Sud de 1939 es declarà dableiber i s'oposà a l'emigració al Tercer Reich, alhora que impulsava l'associació antinazi Andreas Hofer Bund. Quan el 1943 Tirol del Sud fou incorporat a la Zona d'Operacions dels Prealps (OZAV) fou enrolat a la força a les SS i enviat a la caserna de Könitz (Alemanya). Malgrat els consells dels seus companys, es negà a prestar jurament al Reich per motius de consciència, raó per la qual fou condemnat a ser enviat al camp d'extermini de Dachau. Va morir, però, durant el viatge el 24 de febrer, de fam, set i cansament.
La seva figura ha estat reivindicada per objectors de consciència i pels cercles conservadors, i darrerament se n'ha proposat la beatificació.

## Vegeu també

* Franz Jägerstätter
# Maxbass

Maxbass és una població dels Estats Units a l'estat de Dakota del Nord. Segons el cens del 2000 tenia 91 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Maxbass tenia 91 habitants, 45 habitatges, i 25 famílies. La densitat de població era de 219,6 hab./km².
Dels 45 habitatges en un 17,8% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 46,7% hi vivien parelles casades, en un 2,2% dones solteres, i en un 44,4% no eren unitats familiars. En el 42,2% dels habitatges hi vivien persones soles el 22,2% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,02 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,76.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 20,9% tenia menys de 18 anys, un 5,5% entre 18 i 24, un 26,4% entre 25 i 44, un 26,4% de 45 a 60 i un 20,9% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 44 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 100 homes.
La renda mediana per habitatge era de 36.250 $ i la renda mediana per família de 37.500 $. Els homes tenien una renda mediana de 23.750 $ mentre que les dones 22.083 $. La renda per capita de la població era de 22.129 $. Cap de les famílies i el 2,4% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Maxbass». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 9 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Maxbass». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-12. [Consulta: 9 agost 2010].
# Josep Guardiola Díaz de Rada

* Aquest article tracta sobre el cantant. Si cerqueu el futbolista, vegeu «Josep Guardiola i Sala».
Josep Guardiola Díaz de Rada (Barcelona, 22 d'octubre de 1930 - Barcelona, 9 d'abril de 2012) va ser un cantant, saxofonista i violinista català.
De ben petit va fer estudis de violí i també va començar a cantar a la seva parròquia. Dotat d'una veu de matisos suaus, aviat participaria en diversos festivals de la cançó; això li va donar una fama creixent i ràpidament es va consolidar com una de les màximes figures de la cançó espanyola. Pioner de la cançó popular espanyola, amb gran èxit també a Llatinoamèrica, es va especialitzar a versionar al castellà cançons en altres idiomes. Va participar en el Festival d'Eurovisió de 1963, assolint-hi el dotzè lloc amb el seu tema Algo prodigioso. Juntament amb Ricardo Pastor, Guardiola va ser l'autor de l'himne del Reial Club Deportiu Espanyol de Barcelona de 1975 que seria l'oficial fins al 1983. Va enregistrar 540 cançons.

## Èxits
### En català

* La primera vegada
* El vell carrer de l'aimada
* Besa'm en silenci
* Diumenge és sempre diumenge (versió catalana de Domenica è sempre domenica, original de Renato Rascel)
* Aquest vespre pago jo
* La terra (Chariot)
* Dona'm felicitat
* Dona'm les mans i corre
* Se'n va anar (cançó de Lleó Borrell sobre un text de Josep Maria Andreu i Forns, guanyadora del primer premi del V Festival de la Cançó Mediterrània en les veus de Raimon i Salomé)
* Pau (segon premi)
* Sóc aquí... a prop teu (Je suis là, tercer premi)
* Dubtes

### En castellà

* Dieciséis toneladas (Sixteen Tons, original de Merle Travis)
* Mackie el Navaja (Mack the Knife)
* Pequeña flor
* Verde campiña
* Di papá (1962)
* Los niños del Pireo
* Cuando Cuando (original de Tony Renis, 4t lloc en el Festival de San Remo)
* La Balada del Vagabundo (Pierantoni-Mapel, 1963)
* Algo prodigioso (Eurovisió 1963, amb lletra de Camillo Murillo Janero i música de Fernando Garcia Morcillo).
* Estrella errante (Wandering Star)

## Referències

* ↑ «Mor el cantant Josep Guardiola als 81 anys». Diari Ara, 09-04-2012. [Consulta: 9 abril 2012].
* ↑ «Josep Guardiola Díaz de Rada». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Josep Guardiola Díaz de Rada». Gran Enciclopèdia de la Música. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Padilla, Toni «L'Espanyol plora la mort del cantant Josep Guardiola, soci del club i autor de la música de l'himne del 1975» (web). , 09-04-2012 [Consulta: 9 abril 2012].
* ↑ «Mor el cantant Josep Guardiola als 82 anys». Regió 7, 10-04-2012. [Consulta: 29 abril 2012].
* ↑ «Web oficial d'Eurovisió» (en anglès). [Consulta: 10 abril 2012].
# Josep Guardiola i Grau

Josep Guardiola i Grau (l'Aleixar, 17 de març de 1831 - París, 19 de novembre de 1901) va ser un comerciant, empresari i inventor català.
Fill d'una de les famílies més notables de l'Aleixar, als setze anys emigrà primer a Anglaterra i després a San Francisco. Al cap d'uns anys s'establí a Guatemala, on fou propietari d'una plantació de sucre i café: la finca Chocolá. Allí, el 1872, inventà i patentà diverses màquines per pelar i assecar els grans de cafè. El 1891 es vengué la finca i tornà a Catalunya amb una considerable fortuna. El mateix any es casà amb la reusenca Roser Segimon i Artells. Va fer construir un hospital-asil a l'Aleixar, que actualment és el Casal Josep Guardiola. També va costejar la construcció del cementiri municipal, on s'hi va fer construir un panteó. El 1893 va publicar una gramàtica d'una llengua planificada inventada per ell mateix, l'Orba. Els últims anys va viure entre Barcelona, Blanes i París, on va morir el 1901. Està enterrat al panteó del cementiri de l'Aleixar.
La seva vídua, casada després amb Pere Milà i Camps, finançà la construcció de la Pedrera amb els fons de l'herència de Josep Guardiola.

## Referències

* ↑ «Arxiu en Línia de Arxiu Històric Arxidiocesà de Tarragona». [Consulta: 6 agost 2023].
* ↑ «Arxiu en Línia de Arxiu Històric Arxidiocesà de Tarragona». [Consulta: 6 agost 2023].
* ↑ «Josep Guardiola i Grau». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Ukers, William H. «All About Coffee». The Tea and Coffee Trade Journal. [Consulta: 4 desembre 2019].

## Enllaços externs

* El personatge: Josep Guardiola i Grau (català)
* Kosmal Idioma Orba, web dedicat a la llengua Orba.
# Mas de Solans

El Mas de Solans és una masia del terme municipal d'Isona i Conca Dellà pertanyent al poble d'Isona, de l'antic terme del mateix nom. Està situada al sud i a prop de la vila d'Isona, al marge nord de la carretera C-1412b.
# Masashi Motoyama

Masashi Motoyama (Kitakyūshū, Prefectura de Fukuoka, Japó, 20 de juny de 1979) és un futbolista japonès.

## Selecció japonesa

Masashi Motoyama va disputar 28 partits amb la selecció japonesa.

## Enllaços externs

* National Football Teams
* Japan National Football Team Database
# Mehbooba Mufti

Mehbooba Mufti (en urdú: محبوبہ مُفتی); Akhran Nowpora, Jammu i Caixmir, 22 de maig de 1969) és una política índia. Va ser ministra en cap de la regió de Jammu i Caixmir d'abril de 2016 al juny de 2018, succeint a son pare Mufti Mohammad Sayeed. Fou la primera dona que va ocupar aquest càrrec i la segona musulmana a ser ministra en cap a l'Índia després d'Anwara Taimur a l'Assam.
Arran de la suspensió de l'autonomia de la regió per part del govern indi dirigit per Narendra Modi el 5 d'agost del 2019, és en arrest domiciliari amb altres líders polítics locals.

## Referències

* ↑ «L'Índia suspèn l'autonomia del Caixmir i desplega l'exèrcit al carrer». Vilaweb. [Consulta: 5 agost 2019].
# Josep Planells i Bonet

Josep Planells i Bonet, conegut literàriament com a Pep Negre, (Sant Rafael de sa Creu, Eivissa, novembre de 1928 - Eivissa, 27 de juliol de 2014) fou un sacerdot i poeta.

## Biografia

Va estudiar a l'escola del poble i posteriorment ingressà en el Seminari d'Eivissa el 1939. Fou ordenat sacerdot l'any 1951 i passà uns mesos a la parròquia de Sant Vicent de Sa Cala, a l'extrem nord de l'illa.
Després fou enviat a Sant Francesc de ses Salines, on començà a escriure en català. Després de passar un breu temps a Jesús, es traslladà a Sant Carles de Peralta, on fou mossènyer de 1959 fins a 1977. Des de llavors ho va ser a Sant Rafel de Forca i a Santa Agnès de Corona.
Tingué l'oportunitat de conèixer molts personatges que han visitat l'illa d'Eivissa, com artistes, escriptors i músics. Van mantenir un contacte molt directe amb la gent del poble.
Morí el dia 27 de juliol de 2014 a la Residencia Reina Sofia d'Eivissa.

## Obres

Ha publicat diversos llibres, tots d'Editorial Mediterrània-Eivissa.

### Poesia

* 1993 Ressò del paratge. Pròleg de Marià Villangómez i Llobet i dibuixos de Jean Serra.
* 1995 Remembrances. Pròleg de Leopold Llombart i dibuixos de Jean Serra i Laia Llombart.
* 2003 Musa fugaç. Pròleg de Jean Serra i dibuixos de Hans Doerge.
* 2012 Forca amunt i Forca avall. Pròleg de Joan Marí Torres, Simona i dibuixos de Hans Doerge.

### Prosa

* 1997 Vora el foc. Pròleg de Joan Marí Cardona.
* 2000 Viatge insòlit. Dibuixos de Hans Doerge.

### Contes

* 1999 Hora màgica. Pròleg de Marià Torres i dibuixos de Hans Doerge.

### Altres

* 2005 Es Vedrà. Retirs del beat Palau. Pròleg del Bisbe Agustí Cortés i dibuixos de Hans Doerge.

## Premis i reconeixements

* Menció d'Honor de Sant Jordi de l'Institut d'Estudis Eivissencs.
* Producció Cultural Illa d'Eivissa, Institut d'Estudis Baleàrics 2009.
* Forca de Fang de l'Associació de Vesins de Sant Rafel 2009.
* Medalla d'Or de l'Ajuntament de Sant Antoni de Portmany 2009.
* Premi Ramon Llull de les Illes Balears 2014.

## Referències

* 1 2 «Muere el eclesiástico y escritor Josep Planells, ‘Pep Negre’». Nou Diari, 27-07-2014. Arxivat de l'original el 27 de juliol 2020 [Consulta: 27 juliol 2020].

## Enllaços externs

* Blog Josep Planells i Bonet Arxivat 2014-02-14 a Wayback Machine.
* Editorial Mediterrània-Eivissa
* Institut d'Estudis Eivissencs
# Merkén

El merkén o merquén (del mapudungun medkeñ o merkeñ) és un condiment a base de pebrot (o chili, anomenat localment ají) fumat sovint barrejat amb altres ingredients, quan es troba molt. És un element tradicional de la cuina maputxe a Xile i a altres regions dels Andes.

## Ingredients

L'ingredient de base del merkén és el pebrot de la varietat cacho de cabra (és a dir « banya de cabra » ; Capsicum Annuum var. Lungum) arribat a maturitat: el pebrot vermell és assecat, després fumat i fet pols i de vegades barrejat amb llavors de coriandre (Eryngium foetidum) torrades i sal.
El procediment tradicional de fabricació és lent perquè cal collir els pebrots verds i en acabat deixar-los madurar fins a prendre un color vermell intens. Els pebrots un cop assecats naturalment al sol, són fumats amb foc de llenya. Després es pengen per a acabar d'assecar-se abans de ser molts. Una vegada polvoritzats o fets en fins flocs els pebrots sovint es barregen amb sal i llavors de coriandre torrades i moltes. Al mercat, el merkén compost únicament de pebrots i de sal s'anomena merkén natural mentre que aquell que conté llavors de coriandre és conegut com a merkén especial. Aquest darrer es compon d'aproximadament un 70 % de pebrina, un 20 % de sal i un 10 % de llavors de coriandre

## Ús culinari

El merkén té per origen la cuina dels maputxes de la regió d'Araucania al Xile, però és igualment estès a la cuina xilena en substitució del pebrot fresc. De principis del segle XXI ençà el merkén ha començat a despertar l'interès dels caps de cuina professionals i a fer-se un lloc en el mercat internacional.
El merkén és habitualment utilitzat :
* com a condiment general per a amanir plats tals com les llentilles, les patates i les verdures saltades
* com a espècie «per a fregar» sobre peixos o carns (tonyina, xai, porc, o ànec).
* com a condiment per a coure marisc com el cranc.
* en els guisats, les torrades salades i els purés
* en els ceviches.
* en la fabricació dels formatges amb llet de vaca o de cabra
* amb els cacauets i les olives salades.

## Vegeu també

* Chipotle
* Catuto

## Notes i referències

* ↑ de Augusta, Félix José. Diccionario Araucano-Español y Español-Araucano. Universitaria, 1916, p. 291 [Consulta: 10 gener 2020]. Arxivat 2011-10-06 a Wayback Machine.
# Merkur Spiel-Arena

El Merkur Spiel-Arena, anteriorment anomenat ESPRIT arena (fins a l'agost de 2018) i LTU Arena (fins al juny de 2009), és un estadi multifuncional a Düsseldorf, Alemanya. Té capacitat per a 54.400 persones i un sostre retràctil.

## Història

Va ser construït entre els anys 2002 a 2004, per a reemplaçar el Rheinstadion, que es trobava en el mateix lloc. L'equip de futbol Fortuna Düsseldorf juga com a local en l'estadi. A més, la selecció alemanya de futbol hi ha jugat partits oficials.
En l'estadi s'hi va fer la Carrera de Campions 2010, amb la participació de Michael Schumacher, Sebastian Vettel, Alain Prost i Sébastien Loeb entre altres pilots. També el boxador de pes pesant Wladimir Klitschko hi ha realitzat combats davant Eddie Chambers el 2010, Jean-Marc Mormeck el 2012 i Tyson Fury el 2015.
En 2015 s'hi va jugar un partit de la Lliga Alemanya d'hoquei sobre gel entre Düsseldorf i Colònia davant de 51.125 espectadors, la major convocatòria de la història en un partit de lliga d'hoquei sobre gel a Europa.
L'estadi és una de les deu seus de l'Eurocopa 2024 que se celebra a Alemanya.
A més, l'estadi sol albergar grans concerts d'artistes internacionals. En aquest recinte es va dur a terme el Festival de la Cançó d'Eurovisió 2011. Les semifinals van ser els dies 10 i 12 de maig, mentre que la final es va celebrar el 14 del mateix mes.

## Referències

* ↑ «Fortuna Düsseldorf hofft auf Vorteile durch Stadion-Deal» (en alemany). Rheinische Post, 13-07-2018. [Consulta: 27 setembre 2018].
* ↑ «DEL Winter Game bricht Europarekord: 51.125 Zuschauer in Düsseldorf». Arxivat de l'original el 2016-01-29. [Consulta: 15 juny 2024].
* ↑ Siim, Jarmo. «And the winner is... Düsseldorf!» (en anglès). Unión Europea de Radiodifusión, 12-10-2010. [Consulta: 12 octubre 2010].

## Enllaços externs

* Wev oficial de l'ESPRIT arena