OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Aporofòbia

L'aporofòbia (del grec άπορος (á-poros), sense recursos, indigent, pobre; i φόβος, (-fobos), por) és una fòbia que representa la por a la pobresa o als pobres. Encara que també pot interpretar-se com la repugnància o hostilitat davant el pobre, el sense recursos o el desemparat.
Aquest terme va ser encunyat per la filòsofa Adela Cortina en una sèrie de publicacions en els anys 90 per poder diferenciar aquesta actitud de la xenofòbia, que solament es refereix al rebuig a l'estranger, i del racisme, que és la discriminació per grups ètnics.
La diferència clau entre aporofòbia i xenofòbia o racisme segons alguns autors, està en el fet que hi ha societats que no els importa acceptar immigrants o membres d'altres ètnies sempre que aquests comptin amb bons recursos econòmics, fama o altres béns.
No obstant això, l'aporofòbia i la xenofòbia estan relacionades en el fet que moltes vegades, la immigració es produeix des de països poc desenvolupats econòmicament cap a països desenvolupats, on a més de les diferències culturals, els immigrants pobres són vists com un problema de seguretat i se'ls associa comunament amb actes criminals i altres problemes.

## Vegeu també

* Xenofòbia
* Racisme
* Classe social
* Centre d'Internament d'Estrangers

## Referències

* ↑ «Aporofobia», neologismo válido. Fundéu.
* ↑ Combatre l'aporofòbia. La Vanguardia. 22/03/2016.
* ↑ El Imán pide a la RAE que acepte el término aporofobia. La Voz de Galicia. 31/8/2008.
* 1 2 Martínez Navarro, Emilio. Aporofobia: glosario para una sociedad intercultural. Valencia, Bancaja, 2002, pp. 17-23.
* ↑ Cabrales, María Cristina. La aporofobia, darle nombre a los hechos. Aurora Boreal.
Viccionari
# Tiranet orellut de Minas Gerais

El tiranet orellut de Minas Gerais (Phylloscartes roquettei) és un ocell de la família dels tirànids (Tyrannidae).

## Hàbitat i distribució

Habita els boscos de l'est del Brasil, al nord-oest de Minas Gerais.

## Referències

* ↑ «Tiranet orellut de Minas Gerais». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/06/2021(català)
# Syarhey Amelyanchuk

Syarhey Amelyanchuk (Hòmiel, 8 d'agost de 1980) és un exfutbolista belarús de la dècada de 2000.
Fou 74 cops internacional amb la selecció de Belarús.
Pel que fa a clubs, defensà els colors de Legia Varsòvia, FC Lokomotiv Moscou o FK Terek Grozni.

## Referències

* ↑ Belarus – Record International Players
* ↑ Syarhey Amelyanchuk a National-Football-Teams.com (anglès)
* ↑ Syarhey Amelyanchuk: Fitxa a 90minut.pl
* ↑ Syarhey Amelyanchuk, Fitxa a Soccerway
# Saura

Saura és un prenom femení català.

## Origen

És l'aplicació onomàstica de la forma femenina de l'adjectiu saur, que significa groc fosc o castany i que ve del llatí tardà sauru. En català també ha donat lloc als cognoms Saura o Saure, Saurina i Sauró.

## Difusió

Aquest prenom fou força comú durant l'edat mitjana.
Variants: Saurina
Versions en altres idiomes:
* francès: Saure, Saurine
* italià: Saura; Sauro (versió masculina)
* occità: Saura, Saurina

## Biografies

* Prenom:
** Saura de Mallorca, filla il·legítima del rei Sanç I de Mallorca i mare de Violant de Vilaragut, reina consort de Mallorca
** Saurina d'Entença i de Montcada, noble catalana
* Cognom Saura:
** Joan Saura i Laporta, polític català
** Carlos Saura, director de cinema
** Antonio Saura, pintor
** Enrique Saura Gil, futbolista
** Joaquim Saura i Falomir, escriptor català
** Salvador Saura, dissenyador gràfic i editor català
** Flora Saura, presentadora de televisió
** Joan Miquel Saura Morell, noble menorquí
** Luis Fernando Saura Martínez, jurista valencià
** José Antonio Saura Rami, filòleg aragonès
** Ricardo Mur Saura, escriptor aragonès
** Josep Postius i Saura, fotoperiodista català
* Cognom Saurina:
** Magdalena Aulina i Saurina, beata catalana

## Topònims

* Platja de Son Saura, platja de Menorca

## Referències

* 1 2 3 4 «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2004-08-26. [Consulta: 17 gener 2012].
* ↑ Col·lectiu, pàg.111. «XX Jornada d'Antroponímia i Toponímia».
Viccionari
# Batalla de Magetobriga

La batalla de Magetobriga és un episodi de l'enfrontament entre celtes i germànics durant el primer segle abans de Crist.
Ariovist, rei dels sueus havia creuat el Rin amb els marcomans, tribocs, nèmetes, vangíons, sedusis, sueus i carudes, des de la vall dels rius Neckar i Main al voltant del 72 aC en ajut dels sèquans en la seva lluita contra hedus i els seus aliats, que foren derrotats i perderen tots els seus nobles, el Senat i els cavallers. Amb els anys, els pobles germànics havien creuat el Rin fins a arribar ràpidament als 120.000 colons. Els sèquans, amb aquests esdeveniments i vista l'arrogància creixent d'Ariovist van decidir unir forces amb els seus veïns hedus, oblidant greuges passats per combatre junts l'enemic comú.
Després de derrotar el 15 de març del 60 aC als celtes a la batalla de Magetobriga, Ariovist va ocupar un terç del país dels sèquans i demanava un altre terç, doncs uns mesos abans havien arribat 24.000 carudes, als que calien terres i cases, amb el risc que en pocs anys, tots els gals fossin expulsats de la Gàl·lia.
Els hedus van enviar ambaixadors a Roma per demanar ajuda i el senat romà va intervenir convencent el 59 aC a Ariovist de suspendre les conquestes a la Gàl·lia a canvi d'oferir a proposta de Juli Cèsar, el títol de Rex atque amicus populi romani (rei i amic del poble romà). Ariovist, però, van continuar atacant als veïns gals amb creixent crueltat, per induir-los a buscar l'ajuda militar a Cèsar. L'aprovació de l'Assemblea del 58 aC va ser només un pretext de Juli Cèsar per obtenir el permís legal per intervenir en la seva defensa contra els invasors germànics d'Ariovist.

## Referències

* ↑ Juli Cèsar, De bello gallico I, 51
* ↑ Juli Cèsar, De bello gallico I, 30-33
* ↑ (llatí) Ciceró, Epistulae ad Atticum, I, 19, 2.
# La gran vida

La gran vida és una pel·lícula espanyola de comèdia del 2000 dirigida per Antonio Cuadri en la que va ser la seva òpera prima. El guió és de Fernando León de Aranoa.

## Argument

Martín és un conductor d'autobusos que decideix suïcidar-se. Als seus trenta i tants anys se sent fracassat en tots els aspectes de la seva vida.
Quan està a punt de tirar-se del pont és rescatat per Salva, un desconegut que li proposa "retardar" la seva mort un parell de setmanes, per a demanar un milió de dòlars a uns prestadors i donar-se "La Gran Vida" durant aquest temps, gaudint dels plaers de la vida. Transcorregut el termini els prestadors premerien el gallet per ell.
Martín accepta i Salva organitza una gran festa en la qual coneixen a una cambrera anomenada Lola, una immigrant desllenguada que conquesta al nou milionari amb intencions ocultes.

## Repartiment

* Salma Hayek - Lola
* Carmelo Gómez - Martin
* Tito Valverde - Salva
* Alicia Agut - Rosa
* Pilar López de Ayala
* Carlos Bardem - Matón discoteca 1
* Miguel Ayones- Montero

## Referències

* ↑ Jarque, Fietta «Salma Hayek se estrena en el cine español con 'La gran vida', una comedia romántica» (en spanish). El País, 03-10-2000 [Consulta: 27 març 2018].
* ↑ La gran vida a decine21.com
* ↑ La gran vida a Fotogramas

## Bibliografia

* "La gran vida(2000), de Antonio Cuadri per Miguel Sanfeliu. A: Miradas para un nuevo milenio: fragmentos para una historia futura del cine español / coord. por Hilario Jesús Rodríguez Gil, 2006, ISBN 84-87153-87-9, pàg. 324

## Enllaços externs

* La gran vida a Vimeo
# Francisco Moreu Sánchez

Francisco Moreu Sánchez (Motril, província de Granada, 4 de febrer de 1833 - ?) fou un polític espanyol, diputat a Corts, senador i governador civil de Barcelona durant la restauració borbònica.
Pertanyia a una família benestant descendent de comerciants originaris de Tossa de Mar (Selva). El seu nebot, Pedro Moreu de Espinosa, seria alcalde de Motril. Tenia nombroses possessions a Arjona, Arjonilla i Villanueva de la Reina. Es va casar amb Matilde Serrano y Serrano, neboda de Francisco Serrano Domínguez. El 1865 fou destinat a Osca com a oficial de l'Administració de Propietats i Drets de l'Estat, però després de la revolució de 1868 fou nomenat governador civil de la província de Conca. Fou governador civil de la província de Badajoz del 10 de gener al 8 d'abril de 1871. Fou elegit diputat pel Partit Liberal Fusionista pel districte de Martos a les eleccions generals espanyoles de 1879 i en 1883 va substituir en el districte de Motril al diputat Gaspar Esteva Moreu, elegit a les eleccions generals espanyoles de 1881. Durant aquest període fou Director General de Beneficència i Sanitat. Entre setembre de 1881 i gener de 1883 fou governador civil de Barcelona i entre 1894 i 1896 fou governador civil de la província de Sevilla. De 1898 a 1901 fou senador per la província de Granada.

## Referències

* ↑ Pedro Moreu de Espinosa (Alcalde de Motril)
* ↑ Fitxa a la Diputació de Badajoz
* ↑ Fitxa de Francisco Moreu Sánchez a l'Índex Històric del Congrés dels Diputats
* ↑ Moreu y Sánchez Francisco al web del Senat
# Antocòrids

Els antocòrids (Anthocoridae) son una família d'hemípters heteròpters de l'infraordre Cimicomorpha, de mida petita, la majoria mesuren 2–5 mm i solen ser depredadors. Depreden les seues preses mitjançant el seu estilet. Els antocòrids més comuns pertanyen als gèneres Anthocoris i Orius.

## Història natural

Els antocòris usen el seu aparell bucal picador-xuclador per a penetrar al cos de les seues preses i alimentar-se dels fluids interns d'aquestes. Tant la nimfa com l'adult són depredadors actius. S'alimenten d'àfids, psíl·lids, psocòpters, i dels ous de diversos tipus d'insectes (lepidòpters, himenòpters, etc.).
Les nimfes són allargades, grogues o ataronjades (enfosquint-se segons avança el seu estadi de desenvolupament) i de cos relativament pla, atenent a l'espècie i el sexe, ales desenvolupades però curtes, i antenes amb quatre artells. Certes espècies tenen la capacitat de reconèixer compostos volàtils de les plantes atacades per les seues preses, i així pondre els ous sobre o dins de les fulles, assegurant-se que la seua progènie té aliment per a desenvolupar-se. Una vegada ixen de l'ou les larves detecten les preses per l'olfacte i el tacte.
Hivernen en forma d'adults, en les escletxes dels arbres preferentment, encara que també ho fan en altres llocs. Al començament de la primavera, eixen a l'exterior per iniciar el seu cicle biològic. Tenen entre 2 i 3 generacions per any.

## Gèneres

* Acompocoris
* Alofa
* Amphiareus
* Anthocoris
* Calliodis
* Cardiastethus
* Coccivora
* Dufouriellus
* Elatophilus
* Lasiochilus
* Lyctocoris
* Macrothacheliella
* Melanocoris
* Nidicola
* Orius
* Paratriphleps
* Physopleurella
* Plochiocoris
* Scoloposcelis
* Solenonotus
* Temnostethus
* Tetraphleps
* Xylocoris

## Referències

* ↑ «Anthocoridae». EcuRed.
* ↑ «Hemípteros: Antocóridos y míridos». Plagas y enfermedades de los manzanos de Guipuzkoa. Arxivat de l'original el 12 maig 2018. [Consulta: 26 desembre 2021].
# Avoca (Nebraska)

Avoca és una població dels Estats Units a l'estat de Nebraska. Segons el cens del 2000 tenia 270 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Avoca tenia 270 habitants, 105 habitatges, i 70 famílies. La densitat de població era de 801,9 habitants per km².
Dels 105 habitatges en un 37,1% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 58,1% hi vivien parelles casades, en un 5,7% dones solteres, i en un 32,4% no eren unitats familiars. En el 26,7% dels habitatges hi vivien persones soles el 10,5% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,57 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,15.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 31,5% tenia menys de 18 anys, un 4,4% entre 18 i 24, un 30% entre 25 i 44, un 20% de 45 a 60 i un 14,1% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 33 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 92,7 homes.
La renda mediana per habitatge era de 36.250 $ i la renda mediana per família de 44.167 $. Els homes tenien una renda mediana de 32.250 $ mentre que les dones 22.500 $. La renda per capita de la població era de 15.270 $. Aproximadament el 2,6% de les famílies i el 6,1% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Avoca». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 8 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Avoca». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Teorema de Torricelli

El Teorema de Torricelli o Llei de Torricelli és un teorema en la dinàmica de fluids relacionant la velocitat del fluid que surt d'un orifici a l'alçada del fluid per sobre de l'obertura. La llei estableix que la velocitat de l'efluent, v, d'un fluid a través d'un forat de vora agut a la part inferior d'un dipòsit omplert a una profunditat h és el mateix que la velocitat que un cos (en aquest cas una gota d'aigua) adquireixen en caure lliurement d'una altura "h", és a dir $v={\sqrt {2gh}}$, on g és l'acceleració deguda a la gravetat (9,81 N/kg prop de la superfície de la Terra). Aquesta última expressió prové d'equiparar l'energia cinètica guanyada,${\frac {1}{2}}mv^{2}$, amb l'energia potencial perduda, mgh i la solució per a v. La llei va ser descoberta (encara que no d'aquesta forma) pel científic italià Evangelista Torricelli, el 1643. Més tard es va demostrar que era un cas particular del principi de Bernoulli.

## Derivació

Sota els supòsits d'un fluix incompressible amb una viscositat insignificant, el principi de Bernoulli estableix que:
    ${v^{2} \over 2}+gh+{p \over \rho }={\text{constant}}$
on v és la velocitat del fluid, g és l'acceleració gravitatòria (9,81 m/s²), h és l'altura del fluid per sobre d'un punt de referència, p és la pressió, i ρ és la densitat. Definiu l'obertura per estar a h = 0. A la part superior del dipòsit, p és igual a la pressió atmosfèrica. V es pot considerar 0 perquè la superfície del fluid cau a l'alçada extremadament lentament en comparació amb la velocitat a la qual el fluid surt del tanc. A l'obertura, h = 0 i p torna a ser una pressió atmosfèrica. L'eliminació de la constant i la resolució dona:
    $Pa+1/2\rho v^{2}+\rho gy=P+\rho gy$
    $\Rightarrow 1/2\rho v^{2}=\rho g(y2-y1)+(P-Pa)$
    $\Rightarrow y2-y1=h.$ Then,
    $1/2\rho v^{2}=\rho gh+(P-Pa)$
    $\Rightarrow v1={\sqrt {2gh}}+2(P-Pa)/\rho$
    Special cases
    I)
    $\Rightarrow v^{2}=2gh\,$
    $\Rightarrow v={\sqrt {2gh}}$

## Evidència experimental

La llei de Torricelli es pot demostrar amb un experiment, que està dissenyat per mostrar que en un líquid amb una superfície oberta, pressió augmenta amb profunditat. Consta d'un tub amb tres forats separats i una superfície oberta. Els tres forats estan bloquejats, llavors el tub està ple d'aigua. Quan estigui ple, els forats estan desbloquejats. Com més baix és un raig al tub, més potent és. La velocitat de sortida del fluid és més gran per sota del tub.
Ignorant la viscositat i altres pèrdues, si els broquets apunten verticalment cap amunt, cada raig arribarà a l'alçada de la superfície del líquid en el contenidor.

## Referències

* ↑ Flux de fluid de cilindres spouting
* T. E. Faber. Fluid Dynamics for Physicists. Cambridge University Press, 1995. ISBN 0-521-42969-2.
* Stanley Middleman, An Introduction to Fluid Dynamics: Principles of Analysis and Design (John Wiley & Sons, 1997) ISBN 978-0-471-18209-2
* Dennis G. Zill, A First Course in Differential Equations (2005)
# Sauquillo de Cabezas

Sauquillo de Cabezas és un municipi de la província de Segòvia, a la comunitat autònoma de Castella i Lleó.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1991 | 1996 | 2001 | 2004 |
| 263 | 250 | 234 | 231 |

## Referències

* ↑ «Provincia de Segovia (España): Municipios & Localidades» (en castellà), 22-01-2021. [Consulta: 12 març 2021].
# Batalla de Xaqunda

La batalla de Xaqunda va ser un enfrontament militar de l'any 747 que s'engloba dins la revolta iemenita del Valiat de l'Àndalus.

## Descripció

La política de Yússuf ibn Abd-ar-Rahman al-Fihrí, atès que fou nomenat emir gràcies a la pressió que va exercir el seu aliat i assessor polític el qaysí As-Sumayl ibn Hàtim al-Kilabí, era favorable als qaysís, fet que va provocar la revolta dels iemenites quan un dels aspirants descartats al lloc de governador d'al-Àndalus, Yahya ibn Hurayth, destituït del comandament d'Archidona, va anar a oferir el comandament al destituït valí Abu-l-Khattar, i la seva coalició fou derrotada el 747 en la batalla de Xaqunda. Abu-l-Khattar i Yahya ibn Hurayth foren executats per Yússuf al-Fihrí.
La victòria va consolidar l'autoritat i el prestigi personal de Yusuf al-Fihrí qui va creure poder alliberar-se de la tutela d'As Sumayl, al qual va oferir el govern de Saraqusta.
Xaqunda era un raval de Qúrtuba, a dos quilòmetres i mig de la medina, que celebrava mercat i era habitat per mercaders i artesans

## Referències

* ↑ Suárez Fernández, Luis. Historia de España Antigua y media (en castellà). Ediciones Rialp, p.155. ISBN 978-84-321-1882-1 [Consulta: 3 desembre 2011]. Arxivat 2014-01-01 a Wayback Machine.
* ↑ (castellà) Un Pequeño Gran Problema de la Historia Medieval: La Revuelta del Arrabal (Rabad) de Córdoba (818) y la Toma de Creta en el 827 Arxivat 2008-12-05 a Wayback Machine.
* ↑ (castellà) Ajuntament de Còrdova, Córdoba musulmana
* ↑ (castellà) Antonio E. Momplet Míguez El arte hispanomusulmán, p.221
# La Vinyota (Castellterçol)

La Vinyota és un paratge del terme municipal de Castellterçol, a la comarca del Moianès.
És en el sector nord-est del terme castellterçolenc, just al nord del Molí Nou, a la dreta de la Riera de Fontscalents. És al sud de la Creueta i a llevant del Solell del Molí Nou.

## Enllaços externs

* La Vinyota en el seu entorn, a l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Francisco Rubio y Pablos

Francisco Rubio y Pablos (Valladolid, 26 d'abril de 1815 - Madrid, 18 de desembre de 1891) fou un polític espanyol, diputat i senador durant la restauració borbònica. Durant els darrers anys del regnat d'Isabel II d'Espanya fou governador civil de diverses províncies com Jaén (1857, 1863 i 1864), Oviedo (1857), Múrcia (1858), Sevilla, València (febrer-juny de 1865, juliol de 1866), Alacant (desembre de 1863) i Barcelona. Fou el darrer governador civil de Barcelona abans de la revolució de 1868, arran de la qual va ser destituït.
Després de la restauració borbònica va militar en el Partit Conservador i fou elegit diputat pel districte de San Clemente (Conca) a les eleccions generals espanyoles de 1876 i 1879 i pel de Tarancón a les eleccions generals espanyoles de 1881 i 1884. En 1891 fou escollit senador per la província de Conca. Va morir poc després.

## Referències

* ↑ El govern civil de Barcelona per Manuel Risques Corbella, p. 40
* ↑ Rubio y Pablos, Francisco, Índex Històric del Congrés dels Diputats
* ↑ RUBIO Y PABLOS, FRANCISCO al web del Senat
# Avoca (Wisconsin)

Avoca és una població dels Estats Units a l'estat de Wisconsin. Segons el cens del 2000 tenia 608 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Avoca tenia 608 habitants, 257 habitatges, i 159 famílies. La densitat de població era de 103,4 habitants per km².
Dels 257 habitatges en un 29,2% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 43,2% hi vivien parelles casades, en un 13,2% dones solteres, i en un 38,1% no eren unitats familiars. En el 32,3% dels habitatges hi vivien persones soles el 15,6% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,37 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,99.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 25,2% tenia menys de 18 anys, un 7,9% entre 18 i 24, un 27,6% entre 25 i 44, un 22,5% de 45 a 60 i un 16,8% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 37 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 92,8 homes.
La renda mediana per habitatge era de 28.625 $ i la renda mediana per família de 31.786 $. Els homes tenien una renda mediana de 25.795 $ mentre que les dones 21.750 $. La renda per capita de la població era de 16.758 $. Aproximadament el 12,2% de les famílies i el 17,3% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Avoca» (en anglès). American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 14 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Avoca». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# IGN (desambiguació)

IGN (desambiguació) té els següents significats:
* IGN, organització dedicada a la crítica de videojocs i altres productes audiovisuals
* Institut national de l'information géographique et forestière, ens administratiu públic que vetlla per la producció, el manteniment i la difusió de la informació geogràfica de referència a França
* Institut Geogràfic Nacional d'Espanya, entitat pública, depenent del Ministeri de Foment del govern d'Espanya
# La Vinyassa (la Torre d'Eroles)

La Vinyassa, és un indret del terme municipal d'Abella de la Conca, al Pallars Jussà.
Està situat al nord-est de la vila d'Abella de la Conca. És al costat de llevant de l'antica caseria de la Torre d'Eroles, dessota i a migdia del Solà de la Torre i a la dreta del riu d'Abella.
Es tracta d'una antiga vinya, abandonada fa molts anys, convertida en una zona boscosa.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya
# Francisco Ruiz (conqueridor)

Francisco Ruiz va ser un conqueridor i explorador espanyol nascut a Càceres que al segle XVI va tenir sota el seu càrrec poblacions indígenes i territoris que avui en dia formen part dels actuals països de l'Equador, Colòmbia i Veneçuela en el que es coneixia per Nova Granada.
El 1547 se li va encarregar "descobrir" un camí des de Margarita a Tunja, per tal de facilitar l'aprovisionament del "nou regne" per terra. Posteriorment passa a gestionar la regió de Tunja que avui corresponen a les poblacions colombiana de Soracá i/o Cajicá.
Cap al 1560 empra mà d'obra indígena per un negoci tèxtil consistent en 3 manufactures que requereixen un mínim de cent indígenes cada una. El 1570 tenia quatre d'aquestes manufactures dedicades a fabricar draps i dues que feien barrets. Utilitzaven llana, lli, cotó i sisal. Els veïns, a més, podien utilitzar els nombrosos indígenes per fabricar sacs (un tipus de roba poc treballada).
En el període colonial l'Ecuador estava distribuït en repartiments pels ordinaris. El 1573 Francisco Ruiz tenia encomanats els repartiments de Chillo, Uyumbicho, Yumbos, Pifo, i es té constància que llurs pobladors tributaven a l'ordinari espanyol 3.700 pesos.

## Referències

* 1 2 3 «Noticias historiales de Venezuela, Volum 2» (en castellà). [Consulta: 12 gener 2011].
* ↑ Ortíz de la Tabla Ducasse, Javier. Escuela de Estudios Hispano-Americanos. Los encomenderos de Quito: 1534-1660 (en castellà), p. 372. ISBN 8400073681, 9788400073688 [Consulta: 12 gener 2011].
* 1 2 3 Compendio histórico del descubrimiento y colonización de la Nueva Granada en el siglo décimo sexto (en castellà), p. 422 [Consulta: 12 gener 2011].
* ↑ Academia Nacional de la Historia. Noticias historiales de Venezuela (en castellà).
* ↑ «Crónicas de América» (en castellà). Junta de Castilla y León. Arxivat de l'original el 16 de febrer 2012. [Consulta: 12 gener 2011].
* ↑ Christiana Renate Borchart de Moreno. Insituto Otavalenño de Antropologia. La Audiencia de Quito: aspectos económicos y sociales (siglos XVI-XVIII (en castellà), p. 34 i 35. ISBN 9978-72-084-7 [Consulta: 12 gener 2011].
* ↑ «Història de la colònia de Pifo» (en castellà). Arxivat de l'original el 3 de març 2016. [Consulta: 12 gener 2011].