OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Cercle de confusió

Els cercles de confusió (abreviat "CoC") són els "punts" (amb dimensió = cercles) més petits col·locats l'un al costat de l'altre i que és possible distingir sobre un negatiu, o més generalment, sobre la pel·lícula d'una càmera fotogràfica (o sobre el sensor d'una càmera digital). El diàmetre d'aquests "punts" es mesura sobre el negatiu perquè els punts es vegin nítids i diferents sobre el paper. El diàmetre (E) d'aquests cercles s'anomena diàmetre de confusió.
El marge de distàncies on el "CoC" és menor que la resolució de l'ull humà (o del mitjà de visualització) és el que es defineix com profunditat de camp.
Hi intervenen dos factors:
* D'una part, la qualitat (granulositat i resolució) del suport de la imatge (pel·lícula o sensor), que fixa el cercle de confusió al mínim possible.
* D'una altra banda, la claredat buscada (la mida de la tirada desitjada i la distància d'observació, i també de l'agudesa visual de l'observador) que fixa el cercle de confusió màxim desitjable.

## Referències

* ↑ Enrico Savazzi. Digital Photography for Science. Lulu.com, desembre 2010, p. 109–. ISBN 978-0-557-92537-7.
* ↑ dpreview.com

## Bibliografia

* Eastman Kodak Company. 1972. Optical Formules and Their Application , Kodak Publication No AA-26, Rev 11-72-BX. Rochester, New York: Eastman Kodak Company.
* Kodak. See Eastman Kodak Company.
* Ray, Sidney F. 2002. Applied Photographic Optics Arxivat 2007-02-12 a Wayback Machine., 3rd ed. Oxford: Focal Press. ISBN 0-240-51540-4.

## Vegeu també

* Profunditat de camp
* Profunditat de focus
* Nombre f

## Enllaços externs

* Depth of field and Circle of Confusion.
* About the Circle of Confusion Arxivat 2008-05-14 a Wayback Machine..
* Circles of Confusion for digital cameras.
* Depth of Field in Depth (PDF) Inclou criteris sobre el CoC.
# Casa de Queràs I

Casa de Queràs I és una obra al terme municipal de Cervera (Segarra) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Edificació de planta quadrangular de planta baixa, primer pis i golfa. Les portes de la planta baixa són d'arc rebaixat o escarser, realitzat amb maons. L'aparell constructiu de l'edifici és arrebossat.
(Text procedent del POUM)

## Referències

* 1 2 «Casa de Queràs I». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 31 maig 2021].
# Charles Osborne

Charles Osborne (1894 – 1 de maig de 1991) singlotà continuadament durant 68 anys (1922-1990). Osborne, d'Anthon, Iowa, Estats Units d'Amèrica, ingressà al Llibre Guinness de Rècords com l'home amb l'atac de singlot més llarg.

## Referències

* ↑ BBC News - Longest attack of hiccups

## Bibliografia

* Survivor of 68-Year Hiccup Spell Dies. Omaha World - Herald, 05 May 1991, Sunrise Edition: 2.B.
# Charles Owen (percussionista)

Charles Owen (Kinsman, Ohio, 1 de setembre, 1912 - Michigan, 17 d'abril, 1985) va ser un percussionista nord-americà que també va treballar com a professor universitari.

## Vida i treballs

Owen va rebre lliçons de fagot, trombó i instruments de percussió en la seva joventut. Després de l'escola secundària, va continuar la seva formació com a percussionista amb Malcolm Gerloch de l'Orquestra Simfònica de Pittsburgh. A partir de 1934, com a soldat professional, va ser solista de marimba a la banda de marina dels Estats Units sota la direcció de Taylor Branson i timbaler a la banda i orquestra marines dels EUA sota la direcció de William Santelmann. També va estudiar timbals amb Saul Goodman de la Filharmònica de Nova York, va obtenir una llicenciatura en música per la Universitat Catòlica d'Amèrica i va aparèixer com a solista de marimba en concerts i a la ràdio.
El 1954, Owen es va convertir en timbalista principal de l'Orquestra de Filadèlfia. Amb això va actuar en concerts de subscripció a Filadèlfia, Nova York i Baltimore sota la direcció de directors com Eugene Ormandy i va gravar el Concertino per a marimba de Paul Creston (a l'àlbum "First Chair Encore"). Va seguir enregistraments d'obres solistes per a marimba amb orquestres simfòniques conegudes i el "Philadelphia Brass Ensemble", i també va actuar amb les orquestres de la "Great and Lyric Opera of Philadelphia" i el "Philadelphia Percussion Ensemble".
A la Universitat de Temple, Owen va fundar i va dirigir el departament de percussió i un conjunt de percussió amb el qual va actuar en diverses ocasions. També ha impartit classes a l'"Ambler Music Festival", l'Acadèmia de Música de Filadèlfia i la "Saratoga School of Orchestra Studies", i ha impartit tallers i classes magistrals. El 1972 va esdevenir professor de percussió a l'Escola de Música de la Universitat de Michigan. Durant les vacances d'estiu va actuar als Casals Festivals de Puerto Rico i va dirigir la secció de percussió a l'Aspen Music Festival de Colorado durant diversos anys. El 1981 va rebre el premi Harold Haugh a l'excel·lència excepcional en l'ensenyament en estudis privats. El 1984, la Universitat de Michigan va establir una beca per a percussionistes en el seu nom. També s'atorga una beca Charles Owen al Festival Aspen.

## Referències

* ↑ https://www.discogs.com/artist/2151765-Charles-Owen-3

## Enllaços externs

* Saló de la fama de la Societat d'Arts Percussives: Charles Owen-(anglès)
# Charles Oakley

Charles Oakley (Cleveland, 18 de desembre de 1963) és un exjugador de bàsquet estatunidenc que va competir durant 19 temporades en l'NBA fins a la seva retirada el 2004. Fa 2,08 metres i jugava d'aler pivot.

## Trajectòria esportiva
### Universitat

Va assistir durant quatre anys a la Universitat de Virgínia Union, de la segona divisió de l'NCAA, on va aconseguir fer una mitjana de 20,3 punts i 14 rebots per partit.

### Professional

Va ser triat en la novena posició del Draft de l'NBA de 1985 pels Cleveland Cavaliers, que immediatament van vendre els seus drets a Chicago Bulls. Allí va jugar durant 3 temporades, en les dues últimes va obtenir una mitjana de més de 13 rebots per partit i així va romandre en ambdues en segon lloc del rànquing de rebotadors de l'NBA. Després de triar a Horace Grant en el draft de 1988, va ser traspassat a New York Knicks a canvi del pivot Bill Cartwright. Allí va ser el complement ideal de Patrick Ewing. Va destacar pel seu potencial físic sota el tauler i la seva excel·lent defensa, que li va fer aparèixer el 1994 en el millor quintet de la lliga en aquesta especialitat.
Va romandre deu temporades a Nova York, fins que el 1998 fos traspassat a Toronto Raptors a canvi de Marcus Camby. En els Raptors va aportar l'experiència que era menester en un equip amb dos grans joves valors com Vince Carter o Tracy McGrady. Ja amb 38 anys va tornar als Chicago Bulls, i la seva carrera es va estendre un parell d'anys més, recalant a Washington Wizards i Houston Rockets.
En els dinou anys com a professional va fer una mitjana de 9,7 punts i 9,5 rebots.

#### Equips

* Chicago Bulls (1985-1988)
* New York Knicks (1988-1998)
* Toronto Raptors (1998-2001)
* Chicago Bulls (2001-2002)
* Washington Wizards (2002-2003)
* Houston Rockets (2003-2004)

## Assoliments personals

* Triat en el millor quintet de rookies de l'NBA el 1986.
* Triat en el millor quintet defensiu el 1994 i en el segon millor el 1998.
* All Star el 1994.
* Màxim rebotador de l'NBA el 1987 i 1988.

## Referències

* ↑ cita web|publisher= NBA |url= http://www.nba.com/history/awards/nba-all-rookie-teams/index.html%7Ctitle=Year by Year All Rookie Teams|date=19 desembre 2013
* ↑ cita web|publisher= NY Times |url= http://www.nytimes.com/1998/06/25/sports/pro-basketball-knicks-part-with-oakley-to-get-toronto-s-camby.html%7Ctitle=Knicks Part With Oakley to Get Toronto's Camby|date=19 desembre 2013

## Enllaços externs

* Estadístiques de Charles Oakley
* Charles Oakley a nba.com
# Castell de Montmarí

El Castell de Montmarí és un edifici romànic de Pont de Molins (Alt Empordà) declarada Bé Cultural d'Interès Nacional.

## Descripció

Del castell en queden escassos vestigis. Hi ha rastres d'una construcció de planta rectangular els murs de la qual es conserven en una alçada d'uns dos metres. A llevant són quelcom més baixos, i als costats més baixos gairebé no sobresurten del sòl. En els fragments que es conserven, les pedres no estan ben escairades, i formen filades, que no sempre ben seguides.

## Referències

* ↑ «Castell de Montmarí». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 14 octubre 2017].

## Enllaços externs

* «Castell de Montmarí». Inventari del Patrimoni Arqueològic i Paleontològic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya.
# Castro

«Castro» té aquests significats:
* Castro (poblat), nucli de població primitiu a Galícia i zones properes
* Toponímia:
** Font i despoblat de Castro, al terme de Suera, País Valencià
** Castell de Castro, al terme de Fondeguilla, País Valencià
** Castro (San Francisco), barri de San Francisco (EUA)
** Castro (Xile)
** Castro-Urdiales, a Cantàbria
** Castro de Filabres, a Almeria
** Olula de Castro, a Almeria
** San Cebrián de Castro (Zamora)
* Biografies:
** Primer cognom:
*** Agnès de Castro, reina consort de Portugal
*** Enrique Castro González, futbolista conegut com a Quini
*** Fidel Castro Ruz, president de Cuba entre 1976 i 2006
*** Guillem de Castro i Bellvís, dramaturg valencià
*** Mariela Castro, directora del Centre Nacional d'Educació Sexual de Cuba i filla de Raúl Castro
*** Raúl Castro, president de Cuba des del 2006
*** Rosalía de Castro, escriptora gallega
*** Rubén Castro Martín, futbolista canari
** Segon cognom:
*** Basilio Losada Castro, traductor i crític literari.
*** Cristóbal Vaca de Castro, administrador colonial espanyol al Perú
*** Francisco Javier López Castro, entrenador de futbol català
*** Jerónimo Zurita y Castro, historiador
*** Luis Arribas Castro, locutor radiofònic.
*** Mariano Álvarez de Castro, militar espanyol
Viccionari
# Cerulli (cràter marcià)

Cerulli és un cràter d'impacte del planeta Mart situat al Nord-Oest del cràter Luzin, al Nord de Pasteur, al Nord-Est de Maggini i al Sud-Est de Focas, a 32.5° Nord i 337.9 º Oest. L'impacte va causar un clavill de 130 quilòmetres de diàmetre. El nom va ser aprovat el 1973 per la Unió Astronòmica Internacional, en honor de l'astrònom italià Vincenzo Cerulli (1859-1927).

## Referències

* ↑ "Cerulli (cràter marcià)". Gazetteer of Planetary Nomenclature. USGS Astrogeology Research Program. (anglès)
# Chaumont (Alt Marne)

Chaumont és un municipi francès capital del departament de l'Alt Marne (regió del Gran Est). L'any 2005 tenia 23.800 habitants.

## Fills il·lustres

* J. Lemaire (1581 - vers 1650) matematic i teoric musical.

## Administració

Llistat d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| març 2001 | Jean-Claude Daniel | PS |
| | Cyril de Rouvre | |
| | Georges Berchet | UDF |
| Les dades anteriors són desconegudes ||||

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 23025 | 26067 | 27226 | 27554 | 27041 | 25996 |

## Enllaços externs

* Chaumont a Geneawiki
* Chaumont a la pàgina de l'Institut Géographique National Arxivat 2007-03-12 a Wayback Machine.
# Traductor (desambiguació)

«Traductor» té aquests significats:
* Una persona que fa traduccions de frases o idees en diferents llengües. Vegeu Torsimany o la categoria traductors.
* Una eina, com per exemple un programa de traducció assistida per ordinador que tradueix una llengua en una altra.
* Un diccionari electrònic.
* En ciència informàtica, els compiladors es poden anomenar "traductors".
Viccionari
# El Tornadizo

El Tornadizo és un municipi de la província de Salamanca a la comunitat autònoma de Castella i Lleó.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1991 | 1996 | 2001 | 2004 |
| 158 | 154 | 140 | 124 |

## Enllaços externs

* Enllaç a Wikisalamanca Arxivat 2009-01-08 a Wayback Machine.
# Clàudia Pons i Xandri

Clàudia Pons i Xandri (Bagà, Berguedà, 23 de setembre de 1984) és una jugadora i entrenadora de futbol sala catalana.
Formada en el Futbol Sala Gironella, jugava en la posició de tanca. Amb aquest equip va competir a la Primera Divisió de futbol sala entre 2003 i 2008. El 2008 va fitxar pel Deportivo Córdoba Futbol Sala amb el qual guanyà dues lligues el 2009 i 2010, una Supercopa d'Espanya el 2010, una Copa Ibèrica el 2009. Al final de la temporada 2009/10, retornà al Gironella FS. En aquesta segona etapa, va guanyar dues Copes de Catalunya, 2007 i 2011, i va retirarse de la competició al final de la temporada 2014/15. Membre de la selecció catalana de futbol sala des del 2002, fou internacional amb la selecció espanyola des de l'any 2010, participant-hi en les tres primeres edicions del Campionat Mundial Femení de futbol sala.
Com a entrenadora, formà part de l'equip tècnic de la Federació Catalana de Futbol, essent seleccionadora catalana sub 21 femenina de futbol sala i segona entrenadora de la selecció absoluta espanyola. A més, ha coordinat i dirigit les categories inferiors estatals. Fou nomenada primera entrenadora de la selecció espanyola el juliol de 2018, amb la qual guanyà el primer Campionat d'Europa de futbol sala femení el febrer de 2019, repetint el 2022 i 2023.

## Palmarès
### Com a jugadora
#### Clubs

* 2 Lligues espanyoles de futbol sala femenina: 2008-09, 2009-10
* 1 Supercopa d'Espanya de futbol sala femenina: 2010
* 1 Copa Ibèrica: 2009
* 2 Copes Catalunya de futbol sala femenina: 2007-08, 2011-12

#### Selecció espanyola

* 1 medalla de plata al Campionat Mundial No Oficial Femení de futbol sala de la FIFA: 2011
* 2 medalla de bronze al Campionat Mundial No Oficial Femení de futbol sala de la FIFA: 2010, 2012

### Com a entrenadora
#### Selecció espanyola

* 3 medalles d'or a l'Eurocopa femenina de futbol sala: 2019, 2022 i 2023
* Millor Seleccionadora del Món per FutsalPlanet AWARDS (2021)

## Referències

* 1 2 «Clàudia Pons i Xandri». Enciclopèdia de l'esport català. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Clàudia Pons torna al FS Gironella després de dos anys a Còrdova». Regió7. [Consulta: 18 juny 2019].
* ↑ «Clàudia Pons passa a ser la nova seleccionadora nacional absoluta femenina de futbol sala». FCF, 28-07-2018. [Consulta: 18 juny 2019].
* ↑ García, Oscar. «Claudia Pons: "Nos quedan muchos pasos por dar, pero este es muy importante"» (en castellà). As, 17-02-2019. [Consulta: 18 juny 2019].
* ↑ «La baganesa Clàudia Pons guanya l'Eurocopa femenina de futbol sala com a entrenadora estatal». Nació Digital, 18-02-2019. [Consulta: 18 juny 2019].
# Cafè de l'Òpera

El Cafè de l'Òpera és un edifici noucentista de la ciutat de Barcelona protegit com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

L'establiment està situat davant del Teatre del Liceu, a la part dreta de l'edifici, i n'ocupa la planta baixa i una part de l'entresòl. L'edifici va ser projectat pel mestre d'obres Ramon Ribera i Rodríguez, entre el 1882 i el 1883, amb la façana a la Rambla i cantonada al carrer Aroles.
L'obertura està formada per dos muntants laterals que emmarquen una estructura de fusta amb una porta centrada d'accés a l'interior del local. Els muntants laterals incorporen un sòcol de marbre i un emmarcament superior de fusta decorat amb motius de talla de temàtica vegetal que recorden el modernisme. Una segona estructura de fusta se situa formant una llinda que sobresurt de l'anterior i que conté un tendal modern amb el nom de l'establiment. A les baranes de ferro dels balcons del pis superior, es conserven dos cartells que anuncien també l'establiment.
Pel que fa a l'interior, el local es distribueix en una primera sala més estreta, amb taules a banda i banda i la barra cantonera al final; un segon espai de saló s'obre més ampli amb dues columnes de ferro fos amb capitells allargats per sostenir els embigats de fusta amb la mateixa decoració. A les parets, plafons sobre tela es combinen amb miralls gravats a l'àcid emmarcats per motllures de guix pintades amb els mateixos colors verd fosc i os que trobem també al sostre. Els plafons representen figures femenines que porten cistells i flors a les mans i, als miralls, figures femenines que, per la seva indumentària, podrien ser personatges d'òperes. A l'espai del saló gran es conserven restaurades taules de fusta i cadires Thonet de diferents èpoques. Del mobiliari també destaca el boteller de fusta amb un mirall central amb una lira i l'escut de la ciutat gravat a l'àcid.

## Història

El local va inaugurar-lo com a Cafè de l'Òpera, el 1929, Antoni Dòria, i continua regentat per la mateixa família. Anteriorment hi havia hagut una xocolateria i restaurant anomenada La Mallorquina, propietat del gallec Manuel Docampo, que va encarregar la decoració de l'interior a Amigó entre el 1880 i el 1889. Encara abans, a la dècada de 1860, hi havia la Confiteria La Pampa. Sembla que una part de la decoració dels plafons podria ser també de l'època de la Confiteria. El 1992 es van obrir dos salons al pis superior seguint la mateixa decoració.

## Referències

* 1 2 3 4 «Cafè de l'Òpera». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 2 desembre 2017].
# Museu Nacional dels Drets Civils

El Museu Nacional dels Drets Civils es un museu de Memphis ubicat en el lloc on assassinaren el Dr. Martin Luther King, que recull la lluita pels drets civils als Estats Units d'Amèrica. El Museu pretén treballar per conscienciar i inspirar la participació ciutadana en la lluita pels drets humans.
Compta amb un seguit d'exposicions permanents i temporals, a més de programes educatius adreçats especialment al professorat i als estudiants. A més a més, el Museu Nacional dels Drets Civils concedeix anualment el Premi de la Llibertat, atorgat a les persones el treball de les quals ha incidit en la millora dels drets humans i civils tant en el territori nacional com internacional. Membre de la Coalició Internacional d'Espais de Consciència.
El Museu Nacional dels Drets Civils està ubicat a l'antic Motel Lorraine, on solia allotjar-se el Dr. King. El 1968, amb motiu d'una vaga dels treballadors del sector sanitari, el Dr. King es desplaçà a Memphis per donar-los-hi suport i s'allotjà al Motel Lorraine, on fou assassinat el 4 d'abril d'aquell any. Icona de l'alliberament pacífic de la comunitat afroamericana, el moviment pels drets civil liderat pel Dr. King es caracteritzà per la lluita i resistència pacífica per a l'obtenció de la igualtat de drets. El Museu Nacional dels Drets Civil va ser inaugurat el 4 de juliol de 1991, després d'anys de lluita per a la preservació de l'espai.

## Referències

* 1 2 3 «Museu Nacional dels Drets Civils». http://memorialdemocratic.gencat.cat/ca/espais_de_la_memoria/xarxa_espais_catalunya_cat/. Gencat. Arxivat de l'original el 19 de setembre 2016. [Consulta: 8 octubre 2016].
# Montenero Sabino

Montenero Sabino és un comune (municipi) de la Província de Rieti, a la regió italiana del Laci, situat a uns 50 km al nord-est de Roma i a uns 14 km al sud-oest de Rieti. A 1 de gener de 2019 la seva població era de 287 habitants.

## Referències

* ↑ «Resident population on 1st january» (en anglès). ISTAT. [Consulta: 26 gener 2020].
# Montenegro al Festival de la Cançó d'Eurovisió 2012

La televisió de Montenegro va anunciar el seu retorn al Festival després de dues edicions absent per causes econòmiques. El seu director va declarar, a més, que ja havien escollit un representant a través d'una elecció interna.

## Organització

Elecció interna de l'artista. Aquest escull la cançó que interpretarà al Festival.

## Candidats

El 12 de desembre de 2011 la cadena RTCG va informar als medis que l'artista escollit per representar el país al seu retorn al Festival de 2012 era Rambo Amadeus. El 26 de gener de 2012, l'ens montenegrí va anunciar que el títol de la cançó escollida era Euro neuro.

## Referències

* ↑ Sanjay Jiandani:Montenegro: RTCG selects Rambo Amadeus for Baku! www.esctoday.com (anglès)

## Vegeu també

* Festival de la Cançó d'Eurovisió 2012
# Punta de las Olas

La Punta de las Olas és una muntanya de 3.002 m d'altitud, amb una prominència de 57 m, que es troba al massís del Mont Perdut, a la província d'Osca (Aragó). L'accés es pot realitzar des de Torla fins al refugi de Góriz o des del poble de Nerín per la faja de la Pardina.

## Referències

* ↑ Buyse, Juan. Los Tresmiles del Pirineo, un estudio enciclopédico (en castellà). 3a. ed.. Barcelona: Martínez Roca, 1993 (Muntanyisme). ISBN 8427017340.
* ↑ Coll, Xavier; Coll, Joan. Ordesa Vignemale Mte Perdido, Esc. 1:40.000. 4a. ed.. Granollers: Editorial Alpina, 1976 (E-25). ISBN 84-7011-067-5.
* ↑ «Punta de Las Olas i Mondoto des de Nerín per la Faja de la Pardina». Arxivat de l'original el 15 de març 2016. [Consulta: 14 octubre 2017].
# Molí del Bep de Canut

El Molí del Bep de Canut és un trull del segle xix al municipi de Torrebesses (comarca del Segrià), que s'havia dedicat a la premsa d'olives per elaborar oli a la manera tradicional (molí de sang).
Internament, el molí està dividit en dos espais. Al vessant nord, on es premsaven les olives, encara s'hi conserven els recipients construïts i la premsa, la qual funcionava amb tracció animal. En canvi, l'espai sud es dedicava a l'extracció de l'oli, mitjançant dues premses de lliura o premsa de seixantè, de les quals encara se'n conserva una en un bon estat de conservació.
A l'exterior, el molí forma part d'un complex més gran, en el qual hi ha una bassa, la qual possiblement es dedicava a la recollida i acumulació d'aigua de pluja, de manera que després podia ésser emprada pel procés d'elaboració de l'oli. Al soterrani també hi ha un segon dipòsit, el qual recollia l'aigua provinent de les dues rieres de la població, les quals conflueixen en aquest punt.

## Història

Es coneix que a Torrebesses hi havia cinc molins, comptant amb el del Bep de Canut, cosa per la qual l'activitat de premsa havia de ser molt important al poble, especialment si es té en compte que aquest molí només es dedicava a l'oli, a diferència d'altres, que també treballaven gra.
Tant als murs com a la premsa principal els antics moliners van practicar nombroses inscripcions, la major part de comptes relacionats amb la producció. Les més antigues figures de mitjans del segle xix, mentre que les més modernes figuren abans de la Guerra Civil. Durant la contesa, el molí es va utilitzar com refugi i posteriorment es va abandonar. Fou també durant aquest període quan es va perdre la segona premsa de seixantè, la qual, amb tota probabilitat, fou esbocinada per fer foc.
Amb l'abandonament el molí va començar un procés de degradació. El 2013, l'Ajuntament de Torrebesses va arribar a un acord amb la família propietària per rehabilitar-lo i convertir-lo en un espai de caràcter museístic. El 2014 es va aconseguir un ajut del Programa de Desenvolupament Rural de Catalunya i el fons LEADER per executar les obres, les quals van acabar al setembre de 2015. L'equipament, ja rehabilitat, es va tornar a inaugurar el 31 de novembre de 2015, amb motiu de la celebració de l'acte de presentació de la setena edició dels Camins de l'Or Líquid del Segrià Sec.

## Referències

* ↑ Mateu Esquerda Ribes i Josep Preixens Llevadot Inventari de testimonis d'arquitectura rural al terme de Torrebesses (Segrià).
* ↑ «Ajuntament de Torrebesses». [Consulta: 2 novembre 2015].
* ↑ «El xef Xixo Castaño guardonat amb el premi “Amic dels Camins d'or líquid” en l'acte de presentació de la ruta a Torrebesses». Consell comarcal del Segrià. [Consulta: 2 novembre 2015].