OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Conor Pass

Conor Pass o Connor Pass o An Chonair en irlandès és un dels ports de muntanya més alts pels quals passa una carretera asfaltada a l'illa d'Irlanda. Es troba a la carretera R560 al comtat de Kerry, Irlanda.
El coll fa 453 metres d'alçada i connecta An Daingean), a l'extrem sud-oest de la península Corca Dhuibhne), amb la badia de Cé Bhréannain i Caisleán Ghriaire al nord-est.
Una carretera asfaltada d'un sol carril amb revolts puja al coll. El viatge es considera un dels més bonics d'Irlanda. La carretera panoràmica que condueix al coll s'enfila al voltant dels penya-segats esmolats i passa per llacs de circs glacials. Els vehicles de més de dues tones de pes tenen prohibit l'ús de la carretera per evitar dificultats de pas.
L'ascens en bicicleta al coll és una de les ascensions més famoses i difícils d'Irlanda.

## Referències

* ↑ «An Chonair (Conor Pass)». www.discoverireland.ie. Failte Ireland. Arxivat de l'original el de novembre 19, 2016. [Consulta: March 10, 2015].
* ↑ «The Conor Pass». Comharchumann Turasóireachta Chorca Dhuibhne. Arxivat de l'original el March 11, 2015. [Consulta: March 10, 2015].
* ↑ Christi Daugherty and Jack Jewers. Frommer's Ireland 2012. John Wiley & Sons, 2012. ISBN 9781118146651.
* ↑ «The Conor Pass». www.kerrycycling.com. Arxivat de l'original el de desembre 22, 2018. [Consulta: March 7, 2015].
# Illadopsis

Illadopsis és un gènere d'ocells que ha patit recents reubicacions taxonòmiques. Fins fa poc classificat a la família dels timàlids (Timaliidae), actualment el COI el situa als pel·lorneids (Pellorneidae).

## Taxonomia

Segons la classificació del Congrés Ornitològic Internacional (versió 11.2, 2021) el present gènere està format per 9 espècies:
* Illadopsis fulvescens - matinera bruna.
* Illadopsis rufipennis - matinera gorjaclara.
* Illadopsis distans - matinera de Friedmann.
* Illadopsis pyrrhoptera - matinera muntanyenca.
* Illadopsis cleaveri - matinera celluda.
* Illadopsis albipectus - matinera de pit escatós.
* Illadopsis turdina - matinera rogenca.
* Illadopsis puveli - matinera de Puvel.
* Illadopsis rufescens - matinera ala-rogenca.
# Parma polylepis

Parma polylepis és una espècie de peix de la família dels pomacèntrids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 21 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba al sud-est d'Austràlia (des de la Gran Barrera de Corall fins a Bass Point, Nova Gal·les del Sud), Nova Caledònia i el nord de Nova Zelanda.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Allen, G.R., 1991. Damselfishes of the world. Mergus Publishers, Melle, Alemanya. 271 p.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Duan Yucai

Duan Yucai (en xinès: 段玉裁; en pinyin: Duàn yù cái) (1735 - 1815), nom de cortesia Ruoying (en xinès: 若膺; en pinyin: Ruò yīng), va ser un filòleg xinès de la dinastia Qing. Va fer grans contribucions a l'estudi de la fonologia històrica xinesa, i és conegut per les seves anotacions del Shuowen Jiezi.
Natural de Jintan, ell va dimitir del seu càrrec governamental als 46 anys per concentrar-se en els seus estudis. Duan Yucai era un estudiant de Dai Zhen, ell va dividir les rimes sil·làbiques del xinès antic en 17 grups. Va suggerir que "els caractèrs que comparteixen el mateix component fonètic pertanyin al mateix grup de rimes sil·làbiques [com va deduir de l'esquema de rimes de Shijing]" (同聲必同部). També va suggerir que no es perdés cap to de l'antic xinès.
El seu monumental Shuowen Jiezi zhu (說文解字注 "Anotacions de Shuowen Jiezi"), que va tardar trenta anys a completar, va ser publicat poc després de la seva mort (el 1815). Wang Niansun, en el seu prefaci al treball, diu que "han estat 1.700 anys perquè aparegués un treball de la mateixa qualitat" (蓋千七百年來無此作矣), suggerint que aquest és el més gran treball de filologia xinesa des de Shuowen Jiezi, el qual fou publicat durant el segle ii dC.
# Vallesià

El Vallesià és una unitat estratigràfica situada entre 11,6-9,0 Ma dins del Miocè que concreta una edat dels mamífers europeus. Precedeix el Turolià i és continuat per l'Astaracià. El Turolià s'encavalca amb el Tortonià i el Messinià. Es caracteritza per associar l'èquid Hipparion amb els mamífers similars als del Miocè mitjà. El seu nom fa referència a la conca del Vallès-Penedès.
El terme fou proposat i en el temps acceptat per Miquel Crusafont i Jaume Truyols després de descobrir la singularitat històrica, i no biogeogràfica, de la presència de mamífers acompanyats dels èquids Hipparion.

## Referències

* ↑ Alroy, John. «Vallesian age/stage». PaleoDB. Arxivat de l'original el 2016-03-17. [Consulta: 6 abril 2016].
* ↑ Agustí, 1997, p. 157, Glosario.
* ↑ Agustí, 1997, p. 98-99, 43. El Vallesiense.

## Bibliografia

* Agustí, Jordi. Memoria de la Tierra: Vertebrados fósiles de la Península Ibérica. Barcelona: El Serbal, 1997. ISBN 84-7628-195-1.
# Víctor Bravo de Soto Vergara

Víctor Bravo (Saragossa, 23 d'agost de 1983) és un futbolista aragonès, que ocupa la posició de migcampista.
Ha militat en diversos equips de Segona Divisió B, com el FC Barcelona B, la SD Huesca o el Pontevedra CF. Mentre militava al filial de l'Atlètic de Madrid, va arribar a debutar a primera divisió amb els matalassers.

## Enllaços externs

* Fitxa del jugador
# Vellisca

Vellisca és un municipi de la província de Conca, a la comunitat autònoma de Castella-La Manxa.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1991 | 1996 | 2001 | 2004 |
| 216 | 192 | 167 | 161 |

## Referències

* ↑ «Provincia de Guadalajara (España): Municipios & Localidades» (en castellà), 22-01-2021. [Consulta: 5 març 2021].
# Nothing Personal

Nothing personal (títol original en anglès: Nothing Personal) és una pel·lícula de 2009 dirigida per Urszula Antoniak i protagonitzada per Lotte Verbeek i Stephen Rea. L'obra s'ha doblat al català.
Es va presentar al Festival Internacional de Cinema de Locarno, on va guanyar el Lleopard d'Or per a la millor òpera prima i Lotte Verbeek va guanyar el Lleopard d'Or a la millor actriu. La pel·lícula va guanyar quatre Golden Calf al Festival de Cinema Holandès de 2009, incloent-hi el de la millor pel·lícula.

## Argument

Una neerlandesa jove i rebel recorre els camins d'Irlanda, convertint-se en rodamon per elecció i gaudint de la solitud que buscava a l'auster paisatge de Connemara. Al seu camí es troba amb un home madur que viu sol en una casa apartada en una illa meravellosa. Ella és una radical intransigent. Ell és savi i irònic. Però a ambdós els uneix la idea que la solitud equival a llibertat. L'home li ofereix treball a canvi de menjar. La noia accepta amb una condició: no hi haurà gens personal, només feina. No triguen a sentir curiositat l'un per l'altre, però no volen trencar el seu tracte de "res personal". La seva vida simple segueix el cicle dels dies i les nits, treball i descans, encara que cada vegada s'apropen més. Qui serà el primer a trencar el tracte?.

## Repartiment

* Stephen Rea: Martin
* Lotte Verbeek: Anne
* Tom Charlfa
* Fintan Halpenny
* Ann Marie Horan
* Sean McRonnel

## Rebuda

* "Antoniak burxa en solituds íntimes amb inspirades imatges. Descarta amb talent concessions al sentimentalisme i cops d'efecte"
* "Es nodreix de la delicada gestió d'una successió de ritmes i de silencis exquisidament modulats (...) i sobretot de dues magnífiques interpretacions (...) Puntuació: ★★★★ (sobre 5)"

## Referències

* 1 2 «Nothing personal». Ésadir.cat. [Consulta: 13 juny 2022].
* ↑ «The closing ceremony of the 62nd Locarno International Film Festival took place on Saturday, August 15th 2009 at the Piazza Grande» (en anglès). Pardo.ch, 30-08-2009. Arxivat de l'original el 30 gener 2013. [Consulta: 13 juny 2022].
* ↑ «'Nothing Personal' wins big at Dutch awards» (en anglès). HollywoordReporter.com, 10-05-2009. Arxivat de l'original el 24 octubre 2012. [Consulta: 13 juny 2022].
* ↑ «Nothing Personal» (en anglès). NYTimes.com. [Consulta: 13 juny 2022].
* ↑ Bonet, Lluís La Vanguardia.
* ↑ Salvà, Nando El Periódico.

## Enllaços externs

* Nothing Personal - Lloc web oficial
# Parma unifasciata

Parma unifasciata és una espècie de peix de la família dels pomacèntrids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 18 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Austràlia: entre Noosa Head (Queensland) i Montague Island (Nova Gal·les del Sud).

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Allen, G.R., 1991. Damselfishes of the world. Mergus Publishers, Melle, Alemanya. 271 p.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Chaparana delacouri

Chaparana delacouri és una espècie de granota que es troba al Vietnam i, possiblement també, a la Xina.
Està amenaçada d'extinció per la pèrdua del seu hàbitat natural.

## Referències

* van Dijk, P.P. & Ohler, A. 2004. Chaparana delacouri. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 20 d'abril del 2008.
# Edifici de la Caixa de Pensions per a la Vellesa i d'Estalvis (Vielha)

La Caixa de Pensions per a la Vellesa i d'Estalvis és un edifici a Vielha (l'Aran). L'edifici, aïllat, ocupa un solar amb àmplia façana al peu de la carretera del Port de la Bonaigua. El caracteritza la simetria, que es desplega a partir d'un eix central en què s'hi disposa la generosa porta d'accés, amb arc de mig punt, sobre la qual hi ha un finestral geminat, dividit per mainells estriats, i un grup de respiralls (una estilització de les obertures de les torres araneses), tot ells, hostatjats al pinyó que sobresurt de la línia de façana. A més, el grup central acull, a banda i banda de la porta, una finestra protegida d'una reixa de ferro forjat i, al primer pis, un òcul. Als extrems, el programa d'obertures consta de tres finestres de mig punt, a la planta baixa, i tres més al primer pis, aquestes amb llinda i ampits pronunciats dels quals sobresurten suports per a testos, tradicionals a l'arquitectura de muntanya. La teulada és de vessants compostos, coberta amb teula de pissarra, i conté obertures en mansarda. El cobriment de les façanes es fa amb maçoneria, que contrasta amb els emmarcaments de les obertures, fets de pedra ben escairada. Pericas considerava que els detalls descrits havien de proporcionar "un carácter completamente comarcal a la construcción".
Després d'un període de fort creixement, durant la dècada dels 1930 del segle xx, la Caixa de Pensions per a la Vellesa i d'Estalvis va reprendre, passada la Guerra Civil, l'obertura de noves oficines al territori català. En aquest context, va encarregar a Josep M. Pericas el projecte de quatre edificis a l'Aran i la Cerdanya que, a més de les oficines, acollissin altres serveis relacionats amb l'obra social de l'entitat. L'arquitecte va respondre, segons afirma J.M. Puigvert, amb uns edificis que "mostren trets de monumentalitat i la voluntat de fer una arquitectura representativa amb continguts simbòlics". A l'Aran, Vielha va ser una de les viles que va disposar de noves oficines de La Caixa a partir del 1948.

## Referències

* 1 2 «Edifici de la Caixa de Pensions per a la Vellesa i d'Estalvis». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 20 setembre 2021].
# Vallesa de Mandor

La Vallesa de Mandor és un paratge situat als termes municipals de Paterna i Riba-roja de Túria, situat a la ribera septentrional del riu Túria. A principis del segle xx era una extensió agrícola amb una pinada de cinc-centes hectàrees. El fundador de la finca fou Enric Trénor Montesinos, que en 1921 rebria el comtat de la Vallesa de Mandor de mans d'Alfons XIII. En agost de 1994, un incendi va destruir gran part de la vegetació. Des del 2007, la Vallesa de Mandor forma part del Parc Natural del Túria.

## Arqueologia

A la finca anomenada Masia de Vélez es troba la Lloma de Betxí, jaciment arqueològic situat en un turó d'escassa elevació, a 99 metres sobre el nivell del mar, i amb un desnivell de 30 metres respecte al pla circumdant, a poca distància del riu Túria.
El jaciment, tot i conèixer-se des de principis del segle xx, no seria excavat fins 1984. L'excavació va servir per a confirmar que el jaciment datava de l'edat del bronze.

## Referències

* 1 2 3 4 de Pedro Michó 2015, p. 29
* ↑ de Pedro Michó 2015, p. 30
* 1 2 3 de Pedro Michó 2015, p. 31

## Bibliografia

* de Pedro Michó, Maria Jesús. «La Lloma de Betxí. Un poblat de l'edat del bronze vora el Túria». A: Viure vora el Túria fa 4.000 anys: la Lloma de Betxí. València: Museu de Prehistòria de València, 2015, p. 29-37. ISBN 978-84-7795-718-8.
# Kasturba Gandhi

Kasturba Ghandi (Porbandar l'11 d'abril de 1869 - 22 de febrer de 1944) va ser l'esposa de Mohandas Gandhi, i activista política al seu costat.
Es va casar amb Mohandas Gandhi quan ella tenia només tretze anys. En el moment del seu matrimoni, Kasturba era una analfabeta absoluta. Gandhi li va ensenyar a llegir i escriure. Quan el seu marit se'n va anar a Londres per prosseguir estudis, va romandre a l'Índia per a la criança dels seu fill Harilal. La parella va tenir tres fills més. L'any 1897 va acompanyar-lo a Sud-Africa.
L'any 1906, Mohandas Gandhi, es va decidir a practicar la castedat. Kasturba va decidir romandre al costat del seu marit, encara que no estava d'acord amb algunes de les seves idees. Kasturba era molt religiosa i va destacar-se per la lluita contra les barreres que creen distinció de castes i va viure durant un temps en àixrams.
En el període comprès entre 1904 i 1914, va participar activament en el moviment a la zona de Durban. L'any 1913, va aixecar la veu contra les condicions inhumanes de treball dels indis a Sud-àfrica. Va ser empresonada durant tres mesos i va denunciar també que a la presó els presoners eren obligats a realitzar treballs forçats. El 1915, va acompanyar al seu marit al retorn a l'Índia i va obtenir el suport dels hisendats indis. Allà, ella va ensenyar a les dones i els nens alguns conceptes bàsics com la higiene personal, etc.
Kasturba Gandhi va patir bronquitis crònica durant part de la seva vida. A sobre, el nivell d'estrès provocat durant les detencions del Moviment "Sortiu de l'Índia" va agreujar la seva malaltia. La seva salut va començar a declinar i la situació va empitjorar, quan va ser víctima d'una pneumònia. El seu espòs no estava d'acord amb la seva idea de tractar-se amb penicil·lina com li recomanaven els metges. El 22 de febrer de 1944, va tenir un atac de cor i va morir.

## Referències

* ↑ Gandhi, Rajmohan. Gandhi: the man, his people, and the empire (en anglès). University of California Press, 2006, p. 490. ISBN 0520255704.
# Valtopina

Valtopina és un comune (municipi) de la Província de Perusa, a la regió italiana d'Úmbria, situat uns 30 km a l'est de Perusa. L'1 de gener de 2018 tenia 1.380 habitants.
El municipi conté les frazioni de Giove, Sasso, Poggio, Ponte Rio, Balciano, Santa Cristina, Gallano i Casatommaso.
Valtopina limita amb els municipis següents: Assisi, Foligno, Nocera Umbra i Spello.

## Evolució demogràfica

* Gràfica d'evolució demogràfica de Valtopina entre 1861 i
* Font: Istituto Nazionale di Statistica (ISTAT) - Elaboració gràfica de Viquipèdia

## Referències

* ↑ «Resident population on 1st January 2018» (en anglès). ISTAT. [Consulta: 18 març 2019].

## Enllaços externs

* Valtopina - Lloc web oficial (italià)
# Notharchus

Notharchus és un gènere d'ocells de la família dels bucònids (Bucconidae).

## Morfologia

* Marcat dibuix blanc i negre.
* Bec robust de color negre.

## Costums

Tant el mascle com la femella caven amb el bec els nius als termiters. La femella pon uns tres ous blancs, i la parella fa torns per covar-los.

## Llista d'espècies

Aquest gènere està format per 7 espècies:
* barbacoll becgròs occidental (Notharchus hyperrhynchus).
* barbacoll becgròs oriental (Notharchus macrorhynchos).
* barbacoll pitbru (Notharchus ordii).
* barbacoll pitnegre (Notharchus pectoralis).
* barbacoll blanc-i-negre (Notharchus subtectus).
* barbacoll de Swainson (Notharchus swainsoni).
* barbacoll cappigat (Notharchus tectus).

## Referències

* ↑ Alexander F. Skutch. Jacamars and Puffbirds. Christopher M. Perrins i A.L.A. Middleton. Encyclopedia of Birds. 1985. ISBN 0816011508
* ↑ P. C. Rasmussen i N. Collar (2018). Puffbirds (Bucconidae). J. del Hoyo, A. Elliott, J. Sargatal, D.A. Christie i E. de Juana, (eds.). Handbook of the Birds of the World Alive. Lynx Edicions, Barcelona
# Timarc de Rodes

Timarc de Rodes (en llatí Timarchus, en grec antic Τίμαρχος) fou un gramàtic grec. Valeri Harpocratió el fa nadiu de Rodes i escriptor de gloses, però podria ser una confusió amb un escriptor de gloses rodi anomenat Timàquides.
Ateneu de Naucratis esmenta un dels llibres de l'obra titulada περὶ τοῦ Ἐρατοσθένους Ἑρμοῦ. També va escriure sobre Homer i sobre Eurípides.

## Referències

* ↑ 3.Timarchus a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman biography and mythology. Vol. III Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 1135
# Edifici de la Caixa de Pensions

«Edifici de la Caixa de Pensions» té aquests significats:
* Edifici de la Caixa de Pensions (Figueres). Oficina de La Caixa a Figueres
* Edifici de la Caixa de Pensions (Reus). Oficina de La Caixa a Reus
* Edifici de la Caixa de Pensions (Sant Feliu de Guíxols). Oficina de La Caixa a Sant Feliu de Guixols.
# Tuca de Betren

El Tuca de Betren, també coneguda com a Tuc des Molassi és una muntanya de 2.518 metres que es troba entre els municipis de Naut Aran i de Vielha e Mijaran, a la comarca de la Vall d'Aran. Forma part de la Sèrra de Rius.

## Referències

* ↑ «Nomenclàtor oficial de toponímia major de Catalunya. Vielha i Mig Aran.» (pdf) p. mapa 1075. Institut Cartogràfic i Geològic de Catalunya. Arxivat de l'original el 2019-10-30. [Consulta: 30 octubre 2019].
* ↑ Institut Cartogràfic i Geològic de Catalunya
# Kasukabe

Kasukabe (春日部市; Kasukabe-shi) és una ciutat japonesa que es troba a la Prefectura de Saitama. Segons dades de l'1 d'octubre de 2003, la ciutat té una població estimada de 206.859 habitants i una densitat de població de 5.468,12 persones per km². L'àrea total és de 37,83 km².
Fou reconeguda com a ciutat l'1 de juliol de 1954. És coneguda fora del Japó per ser la ciutat on viu Shinnosuke Nohara, el protagonista de la coneguda sèrie d'animació Crayon Shin-chan. Amb motiu del cinquantè aniversari de la designació de Kasukabe com a ciutat, l'ajuntament ha decidit atorgar el certificat de residència a Shinnosuke Nohara (Shin-chan).

## Referències

* ↑ «Kasukabe». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.

## Enllaços externs

* Pàgina oficial Arxivat 2003-10-18 a Wayback Machine. (japonès) (anglès)
* Celebració del cinquantenari de Kasukabe com a ciutat Arxivat 2004-08-06 a Wayback Machine. (japonès)
* Kasukabe a google maps
# Timarc de Milet

Timarc de Milet (en llatí Timarchus, en grec antic Τίμαρχος) fou tirà de Milet.
Va ser deposat per Antíoc II, fill d'Antíoc I Sòter. Aquesta destitució sembla que fou molt ben acollida pels milesis, que no simpatitzaven amb el seu tirà, i van donar al seu alliberador el sobrenom de Theós (Θεός). Sembla que el van matar l'any 258 aC.

## Referències

* ↑ 4.Timarchus a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman biography and mythology. Vol. III Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 1135
# Pau Minguet i Irol

Pau Minguet i Irol (Barcelona, ca. 1715 - Madrid, 1801) va ser tractadista, editor, gravador, pedagog musical i compositor.

## Biografia

Els seus escrits coneguts avui van començar a publicar-se l'any 1733. Minguet es definia a si mateix com a gravador. Va fer una varietat de llibres sobre temes religiosos i d'entreteniment, a més a més de tractats sobre música instrumental i danses: Reglas y advertencias que enseñan... el modo de tañer... la guitarra... (1774), que formà part d'un volum titulat Academia musical de los instrumentos... editat en fascicles. També escriví Reglas... para acompañar sobre la parte con la guitarra (1753), Arte de danzar a la francesa (1758), Quadernillo curioso de veinte contradanzas nuevas (1757). També publicà almanacs, obres històriques, manuals de prestidigitació i unes Meditaciones para el santo sacrificio de la misa (1744), que foren reeditades més de vint-i-cinc cops fins al 1892.

## Obres

* Engaños a ojos vistas, y diversion de trabajos mundanos, fundada en licitos juegos de manos, etc., Madrid, 1733.
* Arte de danzar a la francesa adornado con quarenta figuras, que enseñan el modo de hacer todos los diferentes passos de la danza del minuete, con todas sus reglas, y de conducir los brazos en cada passo: Y en quatro figuras, el modo de danzar los tres passapies. Tambien estan escritos en solfa, para que qualquier musico los sepa tañer. , 1737, en su casa de Madrid.
* Cristóbal Rodríguez; Blas Antonio Nasarre y Ferriz; Pablo Minguet e Yrol; Felipe Vidal; Juan Pérez: Bibliotheca universal de la polygraphia española, Impressa en Madrid : por Antonio Marin, 1738
* Reglas, y advertencias generales : que enseñan el modo de taner todos los instrumentos majores, y mas ususales, come son la guitarra, tiple, vendola, cythara, clavicordis, organo, harpa, psalterio, bandurria, volin, flauto traversa, flauta dulce y la flautilla : con varios tanidos, danzas, contradanzas, y otras cosas semejantes, etc., Madrid : Ibarra, 1752-1754. Reproducció ISBN 9782826607038. En línia aquí: http://mdc.cbuc.cat/cdm/ref/collection/partiturBC/id/3025
* Compendio historico, y geografico de los emperadores, y reyes que hoy posseen la Europa, la descripcion de sus Cortes, y religion : con diez y seis mapas que demuestran sus reynos, y provincias, y sus escudos de armas. En Madrid en la Imprenta del autor [Pablo Minguet] ... tãbien se venden en los Libreros Gradas de S. Phelipe el Rl. 1763
* Juegos de manos, Barcelona : M. Saurí, 3. Edició 1864

## Enllaços externs

* Exposició "Pablo Minguet. Engaños a ojos vistas y diversión de trabajos mundanos

## Referències

* 1 2 «Pau Minguet i Irol». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.