OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Salisbury

* Per a altres significats, vegeu «Salisbury (desambiguació)».
Salisbury (AFI [ˈsɔːlzbri]) és una ciutat del comtat de Wiltshire, Anglaterra. És la ciutat principal del districte de Salisbury. A vegades l'anomenen també "New Sarum" (Nova Sarum) i la persona nativa de Salisbury s'anomena "Sarumite". És a la confluència de cinc rius: el Nadder, l'Ebble, el Wylye i el Bourne són afluents del riu Avon (la paraula celta emprada per “riu”).
A la rodalia d'aquesta ciutat britànica es pot trobar el destacat monument megalític de Stonehenge a uns 18 km, vora el poble d'Amesbury.
També hi ha les restes del castell normand de l'antiga Sarum, la població medieval antecessora de l'actual Salisbury, a uns 3 km, abandonada ja en època medieval, però que curiosament va conservar representació parlamentària fins al 1832.

## Economia

Salisbury té un mercat que se celebra cada dimarts i cada dissabte. Aquest mercat se celebra des del 1227. Alguns centres comercials són "The Old George Mall", "The Maltings" i "Winchester Street".

## Cultura

Hi ha una gran comunitat artística amb galeries al centre de la ciutat i una biblioteca pública. El segle xviii John Constable va pintar diversos quadres on hi apareixia l'agulla de la catedral i el camp circumdant. S'hi celebra el Festival Internacional de les Arts des de finals de maig fins a principis de juny.

## Llocs d'interès

* Catedral de Salisbury

## Personatges il·lustres

* Iona Brown, violinista i directora d'orquestra.
* Charles William Pearce compositor i musicògraf.
# Santa Magdalena de Ribalera

Santa Magdalena de Ribalera, o de Farrera, és una antiga capella romànica del terme municipal de Farrera, a la comarca del Pallars Sobirà. És a l'extrem oriental del terme municipal, a tocar ja amb el de les Valls de Valira, de la comarca de l'Alt Urgell. De fet, queda més a prop del poble valirenc de Civís que no pas de Farrera. És a la dreta del riu de Santa Magdalena, en el vessant sud-est del Cap de l'Orri Vell i a migdia de les Bordes de Bedet.
Es conserven poques referències documentals d'aquesta església, integrada al segle xv a l'Oficialat de Tírvia, del vescomtat de Castellbò, i consta ja com a despoblat en aquell moment. De l'antic poblat de la Ribalera, només en queda aquesta capella.

## Bibliografia

* Cases i Loscos, Maria-Lluïsa. «Santa Magdalena de Ribalera». A: El Pallars. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 1993 (Catalunya romànica, XV). ISBN 84-7739-566-7.
* Gavín, Josep M. Pallars Jussà. Barcelona: Arxiu Gavín, 1981 (Inventari d'esglésies, 8). ISBN 84-85180-25-9.
* Lloret, Teresa; Castilló, Arcadi. «València d'Àneu». A: El Pallars, la Ribagorça i la Llitera. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1984 (Gran geografia comarcal de Catalunya, 12). ISBN 84-85194-47-0.

## Enllaços externs

* Santa Magdalena de Ribalera en el seu entorn, a l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Santa Magdalena de Sant Joan les Fonts

Santa Magdalena de Sant Joan les Fonts és una església de Sant Joan les Fonts (Garrotxa) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Al costat de ponent de la Força de Juvinyà es conserven les restes de la capella dedicada a Santa Magdalena. Era d'una única nau, absis a migdia i campanar d'espadanya situat damunt la porta d'accés. Actualment s'ha convertit en una ruïna, restant únicament la façana principal, amb la porta d'accés centrada per dues finestretes, com a testimoni de la seva existència. Entre les velles pedres hom hi pot veure la pedra d'altar, que amida 140 x 90 centímetres.

## Història

La família Fontibus va desaparèixer en morir Ramon de Fonts l'any 1213. La seva esposa Corduana casà la seva única filla, Urraca, amb Guillem de Juvinyà, cavaller de la senyoria de Sales. La família Juvinyà, sempre va ser una gran devota de Santa Magdalena -que era venerada des del 1228 a la capella del castell de Palau de Montagut- i seran ells qui faran bastir la capelleta prop de la Força de Juvinyà. D'aquesta primera construcció no n'ha restat res, ja que fou substituïda per una de més amplia, les restes de la qual es poden admirar avui, i que el riu Fluvià va quasi destrossar amb l'aiguat de l'any 40.

## Referències

* 1 2 «Santa Magdalena de Sant Joan les Fonts». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 13 octubre 2016].
# Peix pulmonat ratllat

El peix pulmonat ratllat (Protoperus aethiopicus) és un peix pulmonat de la família Protopteridae. Protopterus aethiopicus té el genoma més gran que qualsevol altre animal sobre la Terra.

## Referències

* ↑ http://www.genomesize.com/statistics.php?stats=entire#stats_top
# Pic de la Serrera

Situat a la parròquia d'Ordino, el Pic de la Serrera, de 2.913 metres d'altitud, és una de les muntanyes d'Andorra que superen el 2.900 metres (Comapedrosa, Estanyó, Medacorba, Roca Entravessada, La Portelleta i Font Blanca), el quart cim més alt del Principat d'Andorra. Degut a la seva situació estratègica es converteix en un bon observatori sobre tots els cims andorrans, destacant la visió del Coma Pedrosa, i ja fora de les fronteres andorranes, de la Pica d'Estats i del massís de la Maladeta. El Serrera és conegut per la seva magnífica pala sud, i s'hi pot accedir des de les valls de Ransol i de Sorteny.
Aquest cim està inclòs al llistat dels 100 cims de la FEEC.
Qui puja per la vall de Ransol, pot anar en vehicle per la pista que surt del mateix poble de Ransol i que introdueix per la vall esmentada fins a una zona de pícnic, aproximadament a 1.900 metres d'altitud. Allà ja es troba el cartell indicador inici del camí. El camí està sempre ben marcat i passa per diversos estanys fins al coll de la Mina, on s'ajunta amb el camí que ve de la vall de Sorteny. Només falta girar a la dreta i seguir els 200 metres de desnivell per l'ampla carena que ens deixarà dalt del pic.
El camí per la vall de Sorteny, passa per ell poble del Serrat i uns quilòmetres més amunt comença una pista, a la dreta, al principi asfaltada, amb cartell indicador (Vall de Sorteny). Condueix a l'entrada del parc natural de la Vall de Sorteny, on hi ha una caseta d'informació i una altra zona de pícnic. D'aquest punt surt també el camí que porta per la portella de Rialp, al pic de Font Blanca. Però en seguir la pista, ja no asfaltada, 3 quilòmetres més, s'atansa al final de la carretera, a 1.900 metres d'altitud. Des d'allí, es veurà ja el pic de la Serrera, dominant tota la contrada. A uns 500 metres es troba l'ampli refugi de Sorteny. Seguint el camí per l'esquerra del refugi, es fa camí cap al coll de la Mina. Poc després de passar els 2000 metres, el camí passa el riu per un pont de fusta i, aproximadament a 2200 metres, es troba un altre petit refugi lliure, que quedarà a la dreta segons per qui puja La vegetació ja ha desaparegut i el cim queda a l'esquerra. A poc a poc ens atansem al coll per unes llaçades. Un cop allà, llavors haurem de girar a l'esquerra i seguir el mateix camí per la carena que en l'opció de la vall de Ransol.

## Referències

* ↑ «Repte 100 cims». Federació d'Entitats Excursionistes de Catalunya. Arxivat de l'original el 28 de març 2019. [Consulta: 3 febrer 2018].

## Enllaços externs

* Ascensió recomanada i fotografies
* Fotografia de la pala sud
# Periophthalmus magnuspinnatus

Periophthalmus magnuspinnatus és una espècie de peix de la família dels gòbids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 9 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Corea.

## Referències

* ↑ Bloch M. E. & Schneider J. G. 1801. M. E. Blochii, Systema Ichthyologiae iconibus cx illustratum. Post obitum auctoris opus inchoatum absolvit, correxit, interpolavit Jo. Gottlob Schneider, Saxo. Berolini. Sumtibus Auctoris Impressum et Bibliopolio Sanderiano Commissum. Systema Ichthyol. . i-lx + 1-584.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Fenner, R. M. The Conscientious Marine Aquarist: A Commonsense Handbook for Successful Saltwater Hobbyists (en anglès). TFH Publications, 2001. ISBN 9781890087029.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Hoese, D.F. 1986: Gobiidae. p. 774-807. A M.M. Smith i P.C. Heemstra (eds.) Smiths' sea fishes. Springer-Verlag, Berlín, Alemanya.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Periophthalmus minutus

Periophthalmus minutus és una espècie de peix de la família dels gòbids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 7,8 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a les illes del Mar d'Andaman, Tailàndia, Java (Indonèsia), Queensland (Austràlia) i les Filipines.

## Referències

* ↑ Bloch M. E. & Schneider J. G. 1801. M. E. Blochii, Systema Ichthyologiae iconibus cx illustratum. Post obitum auctoris opus inchoatum absolvit, correxit, interpolavit Jo. Gottlob Schneider, Saxo. Berolini. Sumtibus Auctoris Impressum et Bibliopolio Sanderiano Commissum. Systema Ichthyol.. i-lx + 1-584.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Fenner, R. M. The Conscientious Marine Aquarist: A Commonsense Handbook for Successful Saltwater Hobbyists (en anglès). TFH Publications, 2001. ISBN 9781890087029.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Hoese, D.F. 1986: Gobiidae. p. 774-807. A M.M. Smith i P.C. Heemstra (eds.) Smiths' sea fishes. Springer-Verlag, Berlín, Alemanya.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Periophthalmus novemradiatus

Periophthalmus novemradiatus és una espècie de peix de la família dels gòbids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 10 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a l'Índia, Myanmar, Tailàndia, Malàisia, Indonèsia, les Filipines i Bangladesh.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Fenner, R. M. The Conscientious Marine Aquarist: A Commonsense Handbook for Successful Saltwater Hobbyists (en anglès). TFH Publications, 2001. ISBN 9781890087029.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Hoese, D.F. 1986: Gobiidae. p. 774-807. A M.M. Smith i P.C. Heemstra (eds.) Smiths' sea fishes. Springer-Verlag, Berlín, Alemanya.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Sants Metges

«Sants Metges» té aquests significats:
* Sants Metges o Cosme i Damià, màrtirs
* Sants Metges de Marçà, capella a Castellfollit de Riubregós (l'Anoia)
* Els Sants Metges (Lloret), edifici religiós a Lloret de Mar (la Selva)
* Capella dels Sants Metges (Granollers), capella edificada al camí de Corró de Granollers (Vallès Oriental)
* Ermita dels Sants Metges, edifici al municipi de Sarral (Conca de Barberà) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.
* Església dels Sants Metges (l'Espunyola), temple a l'Espunyola (Berguedà) troba al nord
* Església dels Sants Metges (Sant Julià de Ramis), església romànica amb modificacions dels segles XVII i XVIII al terme municipal de Sant Julià de Ramis (Gironès)
* Muntanya dels Sants Metges, serra al municipi de Sant Julià de Ramis a la comarca del Gironès
# Santuari de la Mare de Déu de l'Esperança

* Per a altres significats, vegeu «Santuari de la Mare de Déu de l'Esperança (Onda)».
La Mare de Déu d'Esperança és un santuari i ermita a poc menys d'un kilòmetre al nord de la vila de Cruïlles davant de la qual es dreça una creu de terme. El paratge és conegut popularment amb el nom d'"Esperança" (sense l'article).
La capella i la casa de l'ermità formen un sol cos d'edificació cobert amb teulat a dos vessants sobre els murs laterals, la qual cobreix també un gran pòrtic o galilea. Al fons hi ha la façana amb la porta, amb llinda monolítica i motllures i un òcul en la part de la capella, on hi ha també una pila beneitera decorada amb testes alades. L'esglesiola és d'una nau coberta amb volta de llunetes, amb motlluratges; hi ha dues capelles laterals, a cada costat, que tenen voltes de creueria. En diferents murs hi ha restes de pintura mural dels segles xviii i xix; al frontis, pintada, hi figura la data 1755. La imatge titular, al cambril, és una petita talla barroca, actualment "vestida"; hi ha fragments dispersos d'un retaule barroc. La construcció és de rebles i morter, amb carreus angulars.
Trona de pedra situada a la galilea del santuari, al cos lateral de l'edificació que tanca aquest pòrtic pel sud a l'alçada del pis. Recolzada en una gran mènsula decorada amb un cap alat, el basament presenta motllures decorades amb nombrosos motius escultòrics en relleu. La barana, a la part frontal, té un requadre on, en alt relleu, s'hi representa la Verge amb l'Infant a coll. Completen la decoració quatre columnetes i altres motius geomètrics. A sota i a sobre del relleu de la verge hi ha una inscripció amb una part esborrada: "FRAN ANTOLI COLLS ME FECIT FRA IAUMA IS". La trona és de pedra sorrenca de color marronós clar. Al mateix pòrtic i al mur oposat al de la trona hi ha rastres ja insignificant de rajoles decorades en blau. A les rajoles del sostres hi ha pintada la data 1833.
«Amb data del 13 de maig d'aquest any (1413) el Dr. Pere Garriar, vicari general del bisbe Ramon Descatllar, publica una circular en la qual fa constar que alguns fidels fan vida eremítica en la dita capella, i que havent-la edificat "de novo" i havent-hi col·locat un altar a honor de la Verge Maria, necessitava encara la reparació d'ornaments. A tal fi venia a publicar una indulgència, que renoven el prelat esmentat en 1414, Dalmau de Mur en 1415 -17 i Andreu Bertran en 1427» (L.G. Constans, op. Cit. P.122).
Fa pocs anys que s'ha recuperat l'aplec popular del diumenge següent al 8 de setembre. Hi ha moltes oracions, goigs i cobles dedicades a aquesta marededéu de Cruïlles. Mn.Joan Marquès, fill del poble, ha difós molt la seva devoció i ha escrit sobre la història del santuari i la Mare de Déu d'Esperança.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Santuari de la Mare de Déu d'Esperança». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 28 agost 2014].
* ↑ «Devocions a la Mare de Déu d'Esperança de Cruïlles». [Consulta: 2014].
# Santuari de la Mare de Déu de la Salut (Barcelona)

L'ermita o santuari de la Mare de Déu de la Salut és una capella situada a la cruïlla dels carrers de la Mare de Déu de la Salut i de l'Escorial de Barcelona, al peu de la Muntanya Pelada, i que dona nom al barri de la Salut.

## Història

Fou erigida l'11 de maig de 1864, durant els brots de còlera a Barcelona, per iniciativa d'Antoni Maria Morera i Colom, al costat de la seva residència d'estiueig, Can Morera, per decret d'erecció del bisbe de Barcelona, Pantaleó Montserrat i Navarro. Morera comprà la imatge de la Mare de Déu a un veí de Barcelona, d'autoria desconeguda, probablement esculpida a principis del segle xix. Durant la construcció de la capella va brollar una font potable d'aigües ferruginoses, en extreure una pedra propera a la finca. La font, ja desapareguda, s'anomenà Font de la Salut i s'obrí al públic. Els Barcelonins van començar a pujar amb els seus carros per beure les aigües i també per pregar a la Mare de Déu, i es van anar construint al seu voltant torres d'estiueig de la burgesia barcelonina, originant el barri de la Salut. L'advocació de la Mare de Déu de la Salut la va instaurar el mateix Morera, que també n'escrigué els goigs. Al maig de 1864 s'hi celebrà la primera missa. La festa major és el dia 8 de setembre. A més de les celebracions religioses, s'hi feien balls, representacions teatrals, concursos, cercaviles, etc.
La capella va ser cremada el juliol de 1936, durant la Guerra Civil espanyola. El 8 de setembre de 1939 es reprengué la festa amb el temple esfondrat. La restauració s'inicià el 1945, essent beneïda novament el 16 de juliol de 1945. El 20 de maig de 1951 es va col·locar una nova campana i es van instal·lar pintures decoratives de Carles Llobet i Raurich, inaugurades el Nadal de 1960. La imatge de la Mare de Déu va ser substituïda per una nova dissenyada per Francesc Socies i March.

## Descripció

El temple, d'11 m de llarg per 5 m d'ample, és d’una sola nau, amb volta de mig punt i campanar d'espadanya. La façana és llisa, tret d'una simple rosassa i un portal neogòtic.

## Referències

* ↑ «Ermita de la Mare de Déu de la Salut». Ajuntament de Barcelona. Arxivat de l'original el 2023-06-06. [Consulta: 6 juny 2023].
* 1 2 3 «Santuari de la Mare de Déu de la Salut». Associació de Comerciants Travessera de Dalt.
* 1 2 3 «L'ermita-santuari de la Mare de Déu de la Salut». elCamí.
# Peter Arundell

Peter Arundell (Ilford (Essex), Anglaterra, 8 de novembre de 1933 - ?, 16 de juny de 2009) fou un pilot de curses automobilístiques anglès que va arribar a disputar curses de Fórmula 1.

## A la F1

Va debutar a la quarta cursa de la temporada 1962 (la tretzena temporada de la història) del campionat del món de la Fórmula 1, disputant el 8 de juliol del 1962 el GP de França al circuit de Rouen-Les-Essarts.
Peter Arundell va participar en un total de tretze proves puntuables pel campionat de la F1, disputades en temporades no consecutives entre (1962 i 1966) aconseguint dos podis (2 cops tercer) com a millor classificació en una cursa i assolí 12 punts pel campionat del món de pilots.

## Resultats a la Fórmula 1

| Any | Equip | Xassís | Motor | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | Posició | Punts |
| 1962 | Peter Arundell | Lotus | Climax | HOL | MON | BEL | FRA NVS | GBR | ALE | ITA | USA | SUD | | - | 0 |
| 1963 | Team Lotus | Lotus | Climax | MON | BEL | HOL | FRA NVS | GBR | ALE | ITA | USA | MEX | SUD | - | 0 |
| 1964 | Team Lotus | Lotus | Climax | MON 3 | HOL 3 | BEL 9 | FRA 4 | GBR | ALE | AUT | ITA | USA | MEX | 8è | 11 |
| 1966 | Team Lotus | Lotus | BRM | MON | BEL DNS | FRA Ret | | | | | | | | 17è | 1 |
| 1966 | Team Lotus | Lotus | BRM | | | | GBR Ret | HOL Ret | ALE 8 | ITA 8 | | MEX 7 | | 17è | 1 |
| 1966 | Team Lotus | Lotus | Climax | | | | | | | | USA 6 | | | 17è | 1 |

### Resum

| Curses: | Victòries: | Pòdiums: | Poles: | Voltes ràpides: | Punts: |
| 13 | 0 | 0 | 0 | 0 | 12 |
# Peter Ashdown

Peter Ashdown va ser un pilot de curses automobilístiques britànic que va arribar a disputar curses de Fórmula 1.
Peter Ashdown va néixer el 16 d'octubre del 1934 a Danbury (Essex), Anglaterra.

## A la F1

Va debutar a la cinquena cursa de la temporada 1959 (la desena temporada de la història) del campionat del món de la Fórmula 1, disputant el 18 de juliol del 1959 el GP de la Gran Bretanya al Circuit d'Aintree.
Peter Ashdown va participar en una única prova puntuable pel campionat de la F1, i finalitzà dotzè la cursa sense assolir cap punt per al campionat del món de pilots.

## Resultats a la Fórmula 1

| Any | Equip | Xassís | Motor | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | Posició | Punts |
| 1959 | Alan Brown Equipe | Cooper (F2) | Climax | MON | 500 | HOL | FRA | GBR 12 | ALE | POR | ITA | USA | - | 0 |

### Resum

| Curses: | Victòries: | Pòdiums: | Poles: | Voltes ràpides: | Punts: |
| 1 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 |
# Peter Armbruster

Peter Armbruster (Dachau, 25 de juliol de 1931 - Darmstadt, 26 de juny de 2024) va ser un físic alemany que dirigí la síntesi dels sis elements químics que van del bohri al copernici, ambdós inclosos.

## Biografia

Entre el 1952 i el 1957, Armbruster estudià física, primer a la Universitat Tècnica de Stuttgart i després a la Universitat Tècnica de Múnic. En aquesta darrera s'hi doctorà el 1961 sota la direcció de Heinz Maier-Leibnitz (1911-2000). Entre 1965 i 1970, treballà al Centre d'Investigació de Jülich, Rin del Nord-Westfàlia, estudiant la fissió nuclear i la interacció d'ions pesats. El 1968 fou professor a la Universitat de Colònia (1968). El 1971 ocupà una plaça d'investigador principal a la Societat per a la Recerca en Ions Pesants (GSI) a Darmstadt, aleshores Alemanya Occidental. Allà treballà durant més de dues dècades per sintetitzar elements superpesants, un grup d'elements químics relativament estables amb nombres atòmics al voltant de 114 i nucleons al voltant de 298. També, entre 1989 i 1992, exercí de director de recerca de l'Institut Laue-Langevin a Grenoble, França.

## Obra

A principis dels anys quaranta es començaren a sintetitzar nous elements químics que no existien a la natura i que tenien un nombre atòmic superior a 92, el de l'urani. La síntesi d'elements més pesats que el fermi, de nombre atòmic 100, plantejà nous reptes degut a l'extrema inestabilitat d'aquests elements. L'equip d'Armbruster, així com científics d'altres centres de recerca, desenvoluparen tècniques sintètiques més sofisticades. A principis dels anys 1980 Gottfried Münzenberg, de l'equip d'Armbruster a la Societat per a la Recerca en Ions Pesants (GSI) a Darmstadt, dirigí un grup de científics que aconseguiren produir bohri, hassi i meitneri, elements amb nombres atòmics 107, 108 i 109, respectivament. El 1994, en un termini de dos mesos, un grup dirigit per Sigurd Hofmann creà el darmstadti i el roentgeni, de nombres atòmics 110 i 111, respectivament. El 9 de febrer de 1996, Sigurd Hofmann dirigí la síntesi del copernici, l'element 112. A l'experiment només es detectà un únic àtom i en menys d'una mil·lèsima de segon es desintegrà. Malgrat el seu curt període de vida el detector dissenyat per l'equip d'Armbruster aconseguí identificar-lo.
* Elements sintetitzats al GSI
* Bohri
* Hassi
* Meitneri
* Darmstadti
* Roentgeni
* Copernici
El 1996 Armbruster inicià un projecte al GSI destinat a desenvolupar aplicacions per a reaccions d'espal·lació. El seu equip estudià les reaccions d'espal·lació a una energia de 1 GeV i analitzà el potencial d'aquestes reaccions en la producció d'energia, així com en sistemes accelerats (ADS), que podrien ser utilitzada per eliminar de residus nuclears.

## Referències

* ↑ «Mourning Peter Armbruster». [Consulta: 17 juliol 2024].
* ↑ López, D. «Els empèdocles moderns – Peter Ambruster (1984) i l'element 108 (Hs) – hassi (unnilocti, Uno)», 25-02-2016. [Consulta: 4 maig 2020].
* 1 2 3 «Peter Armbruster | German physicist» (en anglès). Encyclopædia Britannica. Encyclopædia Britannica, inc.. [Consulta: 4 maig 2020].