OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Joan Busquets i Portero

Joan Busquets i Portero (Barcelona, 26 d'abril de 1956 - 14 de maig de 2010) fou un pallasso i gestor cultural.
Va néixer l'any 1956 al barri de la Ribera de Barcelona i va estudiar magisteri i educació especial.
Va fundar amb Òscar Rodríguez i Pep Salvat, la Companyia Ínfima La Puça de pallassos, activa durant 25 anys (1979-2004). Dins del període amb la companyia La Puça va dirigir i protagonitzar els espais televisius Picapuça (1986- 1988) i Puçastoc (1989-1990).
Amb Òscar Rodríguez i Joe Forga va compartir la tasca de direcció i gestió del saT! - Sant Andreu Teatre entre els anys 2003 i 2007. L'any 2004 va crear el projecte de Puça Espectacles, una empresa de gestió artística. Va treballar activament per millorar la situació del circ a Catalunya a través de l'APCC (Associació de Professionals del Circ a Catalunya). Va ser-ne vicepresident. També va participar en la direcció de nombroses fires i esdeveniments vinculats al món del clown, entre els quals els festivals Apallasa't de Barcelona Pallassòdrom de Vila-Seca i el Festival Internacional de Pallassos de Cornellà i la Fira de Teatre al Carrer de Tàrrega.
Va dirigir els espectacles protagonitzats per Joan Bentallé Francament Frank (2001) i per Pepa Plana De Pe a Pa (1998) i Penèlope (2010).
Va morir a causa d'un càncer de colon.

## Referències

* 1 2 3 «Muere a los 54 años el payaso catalán Joan Busquets» (en castellà). [Consulta: 13 octubre 2020].
* 1 2 3 r.m. «Mor Joan Busquets, pallasso, director teatral i cofundador de la Companyia Ínfima La Puça - 16 maig 2010». [Consulta: 13 octubre 2020].
* ↑ 324cat. «Mor als 54 anys el pallasso Joan Busquets, un dels fundadors de la Companyia Ínfima La Puça», 16-05-2010. [Consulta: 13 octubre 2020].
* ↑ Ginart, Belen «Joan Bentallé da vida a 15 personajes en el espectáculo 'Francament Frank'» (en castellà). El País [Madrid], 12-11-2001. ISSN: 1134-6582.
# Jordan Bonel

Jordan Bonel (o Jordan Bonel de Confolen o Confolenc) (fl. finals del segle xii?) fou un trobador occità.

## Vida

Es conserva una vida de Jordan Bonel que ens diu que era de Saintonge, a la marca de Peitieu. I que feia cançons sobre la dama Guiborc de Montausier, que fou esposa del comte d'Angolema i després esposa del senyor de Montausier, de Berbezilh, i de Chalais.
Es conserven només tres de les seves poesies. Tres cançons, de les quals una amb música (273,1). Precisament aquesta cançó és enviada a Guiborc de Chalais.

## Obra
### Cançons

* (273,1)S'jra d'amor tangues amic gauden (amb música conservada al cançoner W)
* 273,1a Anc mais aissi finamen non amei
* (273,1b) No·n estaray q'un vers non lays

## Referències

* ↑ Una explicació sobre la numeració de la poesia trobadoresca d'acord amb el repertori de Pillet i Carstens es troba a l'article Alfred Pillet.

## Bibliografia
### Repertoris

* Alfred Pillet / Henry Carstens, Bibliographie der Troubadours von Dr. Alfred Pillet [...] ergänzt, weitergeführt und herausgegeben von Dr. Henry Carstens. Halle : Niemeyer, 1933 [Jordan Bonel és el número PC 273]
* Guido Favati (editor), Le biografie trovadoriche, testi provenzali dei secc. XIII e XIV, Bologna, Palmaverde, 1961, pàg. 217
* Martí de Riquer, Vidas y retratos de trovadores. Textos y miniaturas del siglo XIII, Barcelona, Círculo de Lectores, 1995 p. 66-68 [Reproducció de la vida, amb traducció a l'espanyol, i miniatures dels cançoners I i K]

## Vegeu també

* Llista de trobadors i trobairitz

## Enllaços externs

* http://troubadours.byu.edu/PC/PC-273/273%20-%20Jordan%20Bonel.htm
* http://trobadors.iec.cat/autors_obres_d.asp?autor=Jordan%20Bonel%20de%20Cofolen
# Josep Faus i Condomines

Josep Faus i Condomines (Prullans, 16 de febrer de 1866 – Barcelona, 3 d'agost de 1938) fou un jurista català.
Era fill de Ramon Faus i Cerqueda i Maria Condomines Reus, i germà de Joan Faus i Condomines, Conxita Faus i Condomines, Esteve Faus i Condomines (sacerdot, mort a Cuba), Emilia Faus i Condomines i Antoni Faus i Condomines. Fou notari de Guissona i de Barcelona, durant 41 anys. La ciutat de Guissona va dedicar-li un carrer: l'avinguda del Notari Josep Faus.
La casa familiar va ser Cal Piteu (Guissona), recentment convertida en hotel.
Alguns dels seus fills i descendents han estat il·lustres juristes catalans com ara els notaris Ramon Faus i Esteve i Manuel Faus Pujol, o l'advocat Ignasi Faus.

## Obres publicades

És autor de:
* Els capítols matrimonials en la comarca de Guissona (Catalunya Segriana) (1907)
* Del contracte d'empenyament a Catalunya (1913)
* Dret especial de la Segarra (1934)
* Fuentes y bibliografía : conferencias, artículos y trabajos de D. José Faus Condomines, notario que fue de Guissona (Lérida) de 1895 a 1936. Centenario de la Ley del Notariado. Junta de Decanos de los Colegios Notariales de España 1964
La seva obra està en el domini públic en moltes parts del món. A l'estat espanyol entra en domini públic des de l'1 de gener de 2019.

## Referències

* ↑ "De la Segarra a las Americas". Joan Santeulària Pujol. Barcelona. 1989.
* ↑ "Guissona estrena un hotel de tres estrellas en Cal Piteu, en el centro". Diari Segre. 21 de desembre de 2014. http://www.segre.com/es/detalls-seccions/archivo-detalle-de-la-noticia/article/guissona-estrena-un-hotel-de-tres-estrelles-a-cal-piteu-al-centre/ Arxivat 2015-09-24 a Wayback Machine.]
* ↑ «Josep Faus i Condomines». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Autores en dominio público. Biblioteca Nacional de España» (en castellà), 10-01-2014. [Consulta: 2 gener 2019].
# Josep Feliu Masriera i Ballescà

Josep Masriera i Ballescà (Mataró, Maresme, 6 de febrer de 1931 - Mataró, Maresme, 3 de juliol de 2021) fou un dirigent esportiu i polític mataroní.
Vinculat amb el món esportiu, fou president del Centre Natació Mataró entre 1997 i 2012. Anteriorment, havia sigut responsable tècnic de les seccions de natació i de waterpolo així com secretari i vicepresident de l'entitat mataronina. En l'àmbit polític, es presentà en les llistes electorals de Convergència i Unió a les primeres eleccions municipals a Mataró, essent escollit regidor d'esports i joventut entre 1979 i 1983. En el següent mandat, sortí escollit com a regidor a l'oposició. Al llarg de la seva vida, exercí diferents càrrecs esportius. Fou nomenat cap del Servei de Federacions i Clubs de la Generalitat de Catalunya el 1982 i, posteriorment, cap d’Activitats Esportives de la Secretaria General de l'Esport (1982-97). Així mateix, fou directiu de la Federació Catalana de Natació (1976-79) i de la Reial Federació Espanyola de Natació (2003-08), i formà part comitè organitzador dels Jocs Olímpics de Barcelona 1992. Entre d'altres reconeixements, rebé l'escut d'or de la Federació Catalana de Natació (2012) i fou nomenat president honorari del CN Mataró fins a la seva mort (2012-21).

## Referències

* ↑ «Josep Feliu Masriera Ballescà». Enciclopèdia de l'esport català. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Mor Josep Masriera, president d’honor del Centre Natació Mataró». Capgròs, 04-07-2021. [Consulta: 18 març 2023].
* ↑ «Mor Josep Masriera, president d'honor del CN Mataró». L’Esportiu, 05-07-2021. [Consulta: 18 març 2023].
# Josep Ferran de Baviera

Josep Ferran de Baviera (28 d'octubre de 1692, Viena - 1699) fou Príncep de Baviera de la dinastia Wittelsbach amb el tractament d'Altesa Reial. Des de la signatura del testament de Carles II, en el 1696, fins a la seva mort prematura, el 1699, fou l'hereu de la Monarquia espanyola.
Nascut a la ciutat de Viena, es traslladà a Múnic, capital de l'Electorat de Baviera, essent fill del duc Maximilià II Manuel de Baviera i de l'arxiduquessa Maria Antònia d'Àustria. Josep Ferran era net per via paterna del duc Ferran I de Baviera i de la princesa Enriqueta de Savoia i per via materna de l'emperador Ferran III, emperador romanogermànic i de la infanta Maria Anna d'Espanya.
Abans de la Guerra de Successió d'Espanya, Josep Ferran fou el candidat recolzat per Anglaterra i els Països Baixos per succeir al rei Carles II d'Espanya. La legitimitat de Josep Ferran provenia de la seva àvia materna, la infanta Margarida d'Espanya, filla del rei Felip IV d'Espanya.
La inesperada mort del príncep bavarès l'any 1699 als sis anys va provocar el trencament de l'Aliança anglofrancesa i va permetre el Segon Tractat de Partició de l'any 1700 pel qual el duc d'Anjou rebria els territoris de Nàpols, Sicília i Milà mentre que la resta de dominis espanyols passarien a l'arxiduc Carles d'Àustria.
# Julia sumptuaria

La lex Julia sumptuaria va ser una antiga llei romana que va establir probablement Juli Cèsar. Cèsar va obligar, quan era dictador, a complir les antigues lleis sumptuàries que havien caigut en desús i legislaven sobre les despeses en els Jocs. Posava guàrdies als mercats perquè retiressin els menjars prohibits, i de vegades feia prendre els plats de les taules dels banquets particulars. També va posar sancions als que venien determinades robes luxoses, ornades d'or o de perles, i als que les portaven.
El mateix Juli Cèsar o més probablement August, va establir aquesta llei Juia sumptuaria que regulava les despeses que es podien fer en determinats dies. Fixava en dos-cents asos la despesa de la taula (en convits) en dia feiner, en tres-cents a les calendes, nones, idus i altres dies festius, i en mil asos les despeses d'una boda i en festes extraordinàries. Un edicte probablement de Tiberi permetia que les despeses a les festes oscil·lin entre els 300 i els 2.000 sestercis, amb l'esperança que aquesta concessió assegurés l'obediència de la llei.

## Referències

* ↑ Aulus Gel·li. Les Nits Àtiques II, 24
* ↑ Smith, William (ed.). «Sumptuariae leges». A Dictionary of Greek and Roman Antiquities (1890). [Consulta: 28 abril 2022].
# Josep Esteve i Soler

Josep Esteve i Soler (Manresa, 4 de gener de 1930 - Barcelona, 29 de març de 2019) fou un empresari català del sector farmacèutic, fill del doctor Antoni Esteve i Subirana i net de Josep Esteve i Seguí.
Doctor en farmàcia per la Universitat de Barcelona, va ser directiu de Laboratoris Dr. Esteve, Amilcar, Indústries Químiques Esteve, Explotacions Albareda, Productes Esteve Internacional, Polafin, Immobiliària Almaón, Pharmaderm, Moloos, Distriquímica, Laboratoris Barcino, Esteve Farmacèutica, Grup Esteve, Sintenovo, El Fornal i Molina Sport, totes elles situades a Barcelona. També va presidir Tarrasol, Soprem i Isdin.
Era president d'honor de la Corporació Esteve, membre del patronat de la Fundació Princesa d'Astúries i president de la Fundació Dr. Antoni Esteve, la qual va fundar al 1983 juntament amb els seus germans.
El 1984 va rebre la Creu de Sant Jordi de la Generalitat de Catalunya i també està en possessió de l'encomana de l'Ordre Civil de Sanitat. Va ser vicepresident de l’Acadèmia de Ciències Mèdiques de Catalunya i Balears fins a l'any 1983 i president de la Reial Acadèmia de Farmàcia de Catalunya entre el 2002 i el 2004.

## Referències

* ↑ «La guerra civil va fracturar la relació dels Esteve amb Manresa». Regió7, 23-06-2012.
* ↑ Genís Sinca, premiat per la biografia del farmacèutic manresà Josep Esteve i Seguí a Regió 7, 29 de gener de 2015
* ↑ «Presidents de la RAFC». Arxivat de l'original el 2016-03-30. [Consulta: 2 març 2015].
# Juan Antonio de Careaga y Andueza

Juan Antonio de Careaga y Andueza (Bilbao, 28 de setembre de 1904 - Biarritz, març de 1964)fou un polític nacionalista basc.

## Biografia

Es llicencià en dret i fou professor a la Universitat Mercantil de Deusto. A les eleccions generals espanyoles de 1933 fou elegit diputat per Bilbao pel Partit Nacionalista Basc. Quan esclatà la guerra civil espanyola fou comissari d'ordre públic de la Junta de Defensa de Guipúscoa en substitució de Telesforo de Monzón, però en va dimitir com a protesta per l'assalt de la presó d'Ondarreta (Sant Sebastià) per milicians del Front Popular (30 de juliol de 1936). Després fou nomenat Director General de Justícia del Govern d'Euzkadi, i després de la caiguda de Bilbao en mans feixistes (1937) fou nomenat cònsol de la Segona República Espanyola a Liverpool.
En acabar la guerra va marxar a l'exili. Va col·laborar amb el govern basc i la República Espanyola en l'exili fins a la fi de la Segona Guerra Mundial quan es va establir en Biarritz, on va exercir d'advocat i regentà una llibreria.

## Referències

* ↑ Fitxa del Congrés dels Diputats (castellà)

## Enllaços externs

* (castellà) Juan Antonio de Careaga a l'Enciclopèdia Basca Auñamendi
* (basc) Juan Antonio Careaga Andueza a la Bilbaopedia
# John Ramsey McCulloch

John Ramsey McCulloch (County Withorn, 1 de març de 1789 - Londres, 11 de novembre de 1864) fou un economista escocès.

## Obres

* An Essay on a Reduction of the Interest of the National Debt, 1816.
* "On Ricardo's Principles of Political Economy and Taxation", 1818, Edinburgh Review
* "Taxation and the Corn Laws", 1820, Edinburgh Review
* "The Opinions of Messrs. Say, Sismondi and Malthus, on Effects of Machinery and Accumulation", 1821, Edinburgh Review
* "On Combination Laws, Restraints on Emigration, &c.", 1824, Edinburgh Review
* "Political Economy", 1824, Encyclopaedia Britannica.
* "French Law of Succession", 1824, Edinburgh Review.
* A Discourse on the Rise, Progress, Peculiar Objects and Importance of Political Economy, 1824.
* The Principles of Political Economy, with a sketch of the rise and progress of the science. 1825.
* An Essay on the Circumstances which Determine the Rate of Wages and the Condition of the Working Classes, 1826.
* "On Commercial Revulsions", 1826, Edinburgh Review
* "Abolition of the Corn Laws", 1826, Edinburgh Review
* "On Poor Laws", 1828, Edinburgh Review
* "Rise, Progress, Present State, and Prospects of the British Cotton Manufacture", 1827, Edinburgh Review.
* "Introduction" to An Inquiry Into the Nature and Causes of the Wealth of Nations by Adam Smith, (ed. J.R. McCulloch), 1828.
* "Jones on the Theory of Rent", Edinburgh Review, 1831.
* Principles, Practice and History of Commerce, 1831.
* "Chalmers on Political Economy", 1832, Edinburgh Review.
* A Dictionary, Practical, Theoretical and Historical of Commerce and Commercial Navigation, 1832.
* A Descriptive and Statistical Account of the British Empire, exhibiting its extent, physical capacities, population, industry, and civil and religious institutions. 2 volumes, 1837
* Statements Illustrative of the Policy and Probable Consequence of the Proposed Repeal of the Existing Corn Law, 1841.
* The Literature of Political Economy, 1845.
* The Works of David Ricardo, Esq. with a notice of the life and writings of the author (ed. J.R. McCulloch), 1846.
* A Treatise on the Succession to Property Vacant by Death, 1848.
* A Treatise on Metallic and Paper Money and Banks, 1858
* Treatises and Essays, 1859.
* A Treatise on the Principles and Practical Influence of Taxation and the Funding System, 1863.
# Jocelyne Roy Vienneau

Jocelyne Roy Vienneau (Newcastle, Miramichi, Canadà, 1956 - 2 d'agost de 2019) va ser una enginyera, professora universitària i política canadenca. Va ser la 31ena Lloctinent Governador de Nova Brunswick d'ençà el 23 d'octubre del 2014. D'origen acadià i francòfona, abans d'atényer aquesta posició fou la primera dona vice-rectora a la Universitat de Moncton.

## Referències

* ↑ Benjamin, Graeme «N.B. lieutenant-governor Jocelyne Roy Vienneau dies after battle with cancer». Global News, 02-08-2019 [Consulta: 3 agost 2019].
* ↑ Fraser, Elizabeth; MacKinnon, Bobbi-Jean «Lieutenant-governor remembered as 'trailblazer' after death from cancer Social Sharing. Jocelyne Roy Vienneau championed need for 'new sense of pride' in New Brunswick, premier says». CBC News / Radio-Canada, 02-08-2019 [Consulta: 3 agost 2019].
# Juan Pedevilla

Juan Pedevilla (6 de juny de 1909 - ?) fou un futbolista argentí.

## Selecció de l'Argentina

Va formar part de l'equip argentí a la Copa del Món de 1934.

## Referències

* ↑ "Deceased" on footballzz.com
* ↑ 1934 FIFA World Cup Italy Arxivat 2011-09-19 a Wayback Machine.
* ↑ «FIFA profile». Arxivat de l'original el 2015-02-11. [Consulta: 28 febrer 2018].
# Juan Pedro Arnal y Ardi

Juan Pedro Arnal y Ardi (Madrid, 19 de novembre de 1735 - 14 de març de 1805) va ser un arquitecte espanyol.
De família d'origen francès, el seu pare Juan Enrique Arnal va ser platé real de Felip V i Ferran VI, es va formar primer al taller del seu pare i més tard es va traslladar a Tolosa (França), on va cursar els estudis d'arquitectura.
De tornada a Madrid, coneix a l'arquitecte José de Hermosilla amb el qual juntament amb Juan de Villanueva i organitzat per la Reial Acadèmia de Belles Arts de San Fernando viatgen a Còrdova i Granada l'any 1765, d'on es guarden uns excel·lents dibuixos que va realitzar, els quals van ser publicats com Antiguedades árabes de España l'any 1804.
Aconsegueix entrar al cercle de la noblesa a Madrid, on realitza diverses obres com el Palau de Buenavista (1777), la casa del comte de Baños, la construcció de la Real Casa de Postes (1795/1800), l'altar de Sant Josep per a l'església de Sant Ginés de Madrid el 1789, el templete per a l'altar major de la catedral de Jaén (1789/1793), va restaurar el Palau del Marquès de Santa Creu a Viso del Marqués i per a la ciutat de Mèxic l'any 1801 el monestir de La Nostra Senyora de Guadalupe.
Va ser acadèmic de mèrit de la Reial Acadèmia de Belles Arts de San Fernando, arribant a ser nomenat director l'any 1801, càrrec que va ocupar fins a la seva defunció el 1805.

## Referències

* ↑ «Juan Pedro Arnal y Ardi» (en castellà). Diccionario biográfico electrónico. Reial Acadèmia de la Història. [Consulta: 1r juliol 2021].

## Enllaços externs

* Barrio Moya, Jose Luis-Testament i mort del arquitecte Juan Pedro Arnal
# Junia de legibus militaribus

Junia de legibus militaribus va ser una llei romana aprovada a proposta de Marc Juni Silà cònsol amb Quint Cecili Metel Numídic, l'any 109 aC. Derogava les lleis militars anteriors que rebaixaven el salari als soldats; també establia una rebaixa en els anys de servei militar.

## Referències

* ↑ Puente y Franco, Antonio de. Historia de las leyes, plebiscitos y senadoconsultos más notables des de la fundación de Roma hasta Justiniano. Madrid: Imprenta de Vicente de Lalama, 1840, p. 98 [Consulta: 17 abril 2022].
# Joseph-Nicolas Robert-Fleury

Joseph-Nicolas Robert-Fleury, (Colònia, 8 d'agost de 1797 - París, 5 de maig de 1890) va ser un pintor alemany.

## Biografia

Enviat per la seva família a París, Joseph-Nicolas Robert-Fleury es convertí en alumne de Antoine-Jean Gros i, després d'haver-se perfeccionat en Itàlia torna a França i fa la seva entrada al Saló de París el 1824. La seva reputació no s'estableix, però, fins a tres anys més tard, quan Tasso descriu el convent de Sant Onophrius.
Dotat d'un talent original vigorós i d'una imaginació viva, particularment per als incidents tràgics de la història, adquireix ràpidament prestigi, i el 1850, succeeix a François Marius Granet com a membre de l'Acadèmia de Belles Arts.
El 1855 va ser nomenat professor i, el 1863 director de l'École nationale supérieure des beaux-arts. A l'any següent es va traslladar a Roma, on va ser el director de l'Acadèmia de Belles Arts.
El seu fill, Tony Robert-Fleury, va ser igualment pintor i professor de pintura.
| Precedit per | Joseph-Nicolas Robert-Fleury | Succeït per |
| Jean-Victor Schnetzer | Director de l'Acadèmia de França a Roma 1866-1867 | Ernest Hébert |
# Johnson (cràter)

Johnson és un cràter d'impacte en el planeta Venus de 24,5 km de diàmetre. Porta el nom d'Amy Johnson (1903-1941), aviadora australiana, i el seu nom va ser aprovat per la Unió Astronòmica Internacional el 1994.

## Referències

* ↑ «Johnson». Gazetteer of Planetary Nomenclature. United States Geological Survey. [Consulta: 1r juliol 2017].

## Vegeu també

* Llista de cràters de Venus
# Johnson Bwalya

Johnson Bwalya (Mufulira, 3 de desembre de 1967) és un exfutbolista zambià de la dècada de 1990.
Fou internacional amb la selecció de futbol de Zàmbia.
Destacà a la seva carrera a Suïssa a FC Fribourg, FC Luzern, FC Bulle, SC Kriens i FC Sion.

## Referències

* ↑ Johnson Bwalya Arxivat 2020-04-18 a Wayback Machine. Sports-Reference.com
* ↑ Johnson Bwalya a National-Football-Teams.com (anglès)
# Kaliště

Kaliště és una vila i municipi a prop de Humpolec, a Okres Pelhřimov, a la regió de Vysočina, de la República Txeca. La seva població és de 330 habitants.
La vila és esmentada per primera vegada com a propietat del Capítol de Vyšehrad el 1318. El poble és sobretot conegut per ser el lloc de naixement del compositor Gustav Mahler.
# Kaljani

Kaljani és un riu format al nord de Bengala Occidental per la unió dels rius Alaikuri i Dima, dos rius procedents de Bhutan que s'uneixen prop d'Alipur als Duars occidentals, al districte de Jaipalguri. Després de la unió el riu agafa el nom de Kaljani i després d'un recorregut d'uns quants km en direcció sud, s'uneix al Raidak al districte de Rangpur a Bangladesh.

## Referències

* ↑ Hunter, Sir William Wilson. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Londres: Trübner & co., 1885.
# Juan Maisonnave Cutayar

Juan Maisonnave Cutayar (Alacant, 1843 - Madrid, 23 de desembre de 1923) fou un polític i empresari valencià, germà d'Eleuterio Maisonnave Cutayar. Pertanyia a una família burgesa enriquida amb el comerç del vi, i es va preocupar pel foment agrari. Posseïdor de terres i mines, fou accionista del Banc d'Espanya, del Banc Hipotecari i de la Companyia de Ferrocarrils MZA.
A les eleccions generals espanyoles de 1873 fou elegit diputat pel districte d'Oriola dins els files del Partit Republicà Democràtic Federal. Després de la restauració borbònica va ser candidat del Partit Republicà Possibilista per Alacant a les eleccions de 1891 i 1893. Simultàniament, representà Alacant al Congrés Fil·loxèric de 1878 i en el Congrés de Viticultors de 1886, així com a l'Exposició Regional de 1874, a l'Exposició de París de 1878 i a l'Exposició Vinícola de 1887. El 1886 fou nomenat ambaixador espanyol a Costa Rica i defensà els interessos dels viticultors valencians a la Comissió Central de Defensa de la Fil·loxera i al Sindicat de Regants de l'Horta d'Alacant.
En 1898 fou nomenat senador en representació de les Societats Econòmiques d'Amics del País de València, Alacant, Múrcia, Terol i Cartagena, agrupades per a formar col·legi electoral; el 1901-1902 fou nomenat senador per la província de Màlaga i el 1905 fou nomenat senador vitalici.

## Obres

* Instrucciones sobre la filoxera (1878)
* Información vinícola. Dictamen presentado por ... (1886)

## Referències

* Biografies de polítics valencians Arxivat 2009-09-20 a Wayback Machine.
* Fitxa del Congrés dels Diputats (castellà)
* Fitxa del Senat
* Web dedicat als germans Maisonnave