OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Monestir de Vallespir

El monestir de Vallespir o de Santa Maria del Vallespir fou un antic establiment religiós del Vallespir, diòcesi d'Elna, a l'actual Catalunya del Nord. El monestir fou fundat a la fi del segle VII per un religiós anomenat Castellà, que en fou el primer abat. És esmentat al catàleg elaborat a la Dieta d'Aquisgrà (817). Més endavant es traslladaria a Arles i esdevindria la molt reputada abadia de Santa Maria d'Arles (Arulensis).
L'edifici original ja no existeix.

## Bibliografia

* Devic, Claude; Vaissette, Joseph. Histoire générale de Languedoc (en francès). Tolosa: Édouard Privat llibreter editor, 1872 (Vegeu altres edicions a Google Books Vol. 1 (1840), Vol. 2 (1840), Vol. 3 (1841), Vol. 4 (1749), Vol. 5 (1842), Vol. 6 (1843), Vol. 7 (1843), Vol. 8 (1844), Vol. 9 (1845)).
# Batalla de Solebay

La batalla naval de Solebay va tenir lloc el 28 de maig (vell estil), 7 de juny (nou estil) del 1672 ai va ser la primera batalla naval de la Tercera Guerra Angloneerlandesa.

## Antecedents

En 1670, Carles II d'Anglaterra i Lluís XIV de França van signar el tractat de Dover, amb la intenció de subjugar l'estat holandès. La Royal Navy es va unir a l'atac a les Províncies Unides en 1672.

## Batalla

Una flota 75 vaixells, 20,738 homes i 4.484 canons de les Províncies Unides, comandada pels almirall-tinents Michiel de Ruyter, Adriaen Banckert i Willem Joseph van Ghent, va sorprendre a la conjunta flota francoanglesa de 93 vaixells, 34.496 homes i 6.018 canons en l'àncora a Solebay (actualment la Badia Sole), prop de Southwold a Suffolk, en la costa est d'Anglaterra. El Duc de York i el Comte Vicealmirall Jean II d'Estrées havien tramat bloquejar als holandesos en els seus ports d'origen i negar el Mar del Nord per a la navegació holandesa.

## Conseqüències

Els seus intents de bloquejar la costa holandesa, i finalment convertir la República en un protectorat anglès es van veure frustrats per quatre victòries estratègiques del tinent-almirall Michiel de Ruyter. El Parlament d'Anglaterra temerós que l'aliança amb França fou un pla del rei, catòlic, en convertir Anglaterra al catolicisme, va obligar a abandonar una guerra infructuosa.

## Referències

* ↑ Batalla de Solebay Arxivat 2011-06-09 a Wayback Machine. (anglès)
* ↑ Batalla de Solebay Arxivat 2007-03-14 a Wayback Machine. (anglès)
* ↑ Cartwright, J. [books Madame, a Life of Henrietta, Daughter of Charles I and Duchess of Orleans] (en anglès). Seeley and Co. Ltd., 1894, p. 332.
* 1 2 Boxer, C. R. «Some Second Thoughts on the Third Anglo–Dutch War, 1672–1674». Transactions of the Royal Historical Society, Fifth Series, 19, 1969, pàg. 67–94. DOI: 10.2307/3678740.

## Enllaços externs

* La Batalla de Solebay a ship-wrecks.co.uk (anglès)
# Tomba de Sennedjem

La tomba de Sennedjem situada a la necròpolis de Deir al-Madinah a l'oest de Luxor. És una de les moltes tombes que es van trobar en aquesta necròpolis situada a una vil·la de treballadors de l'antic Egipte anomenada també Vall dels Artesans perquè la majoria de les tombes d'aquesta necròpolis són d'obrers i artesans.

## Descoberta

La tomba va ser descoberta l'1 de febrer de 1886 per l'egiptòleg català Eduard Toda juntament amb l'egiptòleg francès Gaston Maspero. Un beduí de Gurnah, Salam Abu Duhi, acudí a aquests dos egiptòlegs que voltaven per Luxor i donà la notícia que s'havia descobert una necròpolis que no estava excavada. Immediatament es posaren a excavar per evitar que hi hagués saquejos.

## Descripció

Les tombes de Deir al-Madinah estaven ubicades en diferents terrasses de la muntanya. la tomba de Sennedjem es troba al penúltim nivell inferior de la necròpolis. Està formada per un pati elevat per guanyar terreny en el desnivell de la muntanya, tres capelles en forma de piràmide i quatre pous dels quals només un pertany a Sennedjem.

## Referències

* ↑ Saura Sanjaume, Marta. La Tomba de Sennedjem a Deir-El-Medina TT.1,, 2006. ISBN 8468005839.

## Vegeu també

* Sennedjem
# Lincolndale

Lincolndale és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Nova York. Segons el cens del 2000 tenia 2.018 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Lincolndale tenia 2.018 habitants, 717 habitatges, i 590 famílies. La densitat de població era de 556,5 habitants per km².
Dels 717 habitatges en un 43,8% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 70% hi vivien parelles casades, en un 8,9% dones solteres, i en un 17,6% no eren unitats familiars. En el 14,6% dels habitatges hi vivien persones soles el 5,4% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,81 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,12.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 27,8% tenia menys de 18 anys, un 4,7% entre 18 i 24, un 33% entre 25 i 44, un 24,9% de 45 a 60 i un 9,6% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 38 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 91,8 homes.
La renda mediana per habitatge era de 89.087 $ i la renda mediana per família de 96.290 $. Els homes tenien una renda mediana de 66.875 $ mentre que les dones 50.938 $. La renda per capita de la població era de 36.024 $. Entorn de l'1,4% de les famílies i el 0,8% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Lincolndale». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 9 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Lincolndale». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Clemenules

La clemenules és una de les varietats més reconeguda de les mandarines clementines produïdes a Espanya. És una fruita de mida mitjana, amb la pell fina i llisa. És sucosa i amb un alt contingut vitamínic.

## Descripció

És una varietat molt estesa en Sud-àfrica, Argentina, Uruguai i Xile. Sent les províncies de Castelló, València i Tarragona les zones amb una producció de més qualitat. El seu origen es remunta a l'any 1953 quan en la localitat de Nules (Plana Baixa), es va decidir empeltar alguns tarongers per a crear una nova varietat. També es diu que l'origen es remunta a la gran nevada que va ocórrer en Nules el 1947 quan la majoria dels arbres van quedar inutilitzats i es van haver de tallar per sota del nivell afectat per la neu i així es produí la mutació instantània que va derivar en la clementina gorda o nulera.
Quan aquesta varietat de mandarina va aparèixer al municipi de Nules no es va patentar. Així doncs, la seva llavor es va començar a produir en altres localitats. Anys després, el municipi de Nules ha intentat infructuosament el reconeixement de la denominació d'origen de la clemenules (el que faria que els altres productors d'aquesta mandarina hagueren de pagar al municipi de Nules). L'any 2014, l'Ajuntament de Nules va decidir canviar de tàctica i va crear l'etiqueta 'Autèntica de Nules', per a identificar les clemenules que procedeixen del lloc on es van crear. Així doncs, junt en el municipi de Vilavella, es va llançar aquesta promoció dels productes de 'la terreta'.
Se n'han produït variants irradades artificialment com les Nulessin, Nero, Clemenverd i Neufina.

## Referències

* ↑ Soler Fayos, Guillermo; Soler Aznar, Juan. Cítricos: Variedades y técnicas de cultivo (en castellà), 2006. ISBN 9788484762973.
* ↑ «El origen de la clemenules» (en castellà). Joan Casabó. Arxivat de l'original el 2016-03-04. [Consulta: 15 abril 2022].
* ↑ «Origen de la Clemenules» (en castellà). Arxivat de l'original el 2016-03-03. [Consulta: 15 abril 2022].
* ↑ Ansede, Manuel. «El sabor de las mandarinas nació en un solo árbol» (en castellà). El Pais, 08-02-2018. [Consulta: 16 gener 2021].
* 1 2 «Clemenules». Ayuntamiento de Nules, 12-04-2026. Arxivat de l'original el 2015-04-19. [Consulta: 26 abril 2015].
* ↑ Felip, Vicent. «Informe sobre los orígenes de la clemenules».
* ↑ «Una marca conjuntada para las clemenules de Nules y Vilavella». [Consulta: 15 abril 2026].
* ↑ «'Autentica de Nules', marca distintiva para la clemenules». [Consulta: 15 abril 2026].
* ↑ Baixauli Soria, Carlos; Nájera, Inmaculada «Nuevo panorama varietal citrícola» (en castellà). Documentos de Trabajo ADN Agrofood. Centro de Experiencias Cajamar, 01-05-2017, pàg. 24. ISSN: 2253-9530 [Consulta: 16 gener 2021].
# Víctor Lecumberri Arana

Víctor Lecumberri Arana (Eibar, 25 de març de 1913 - 28 de setembre de 2005), conegut com a Comandant Otxabiña, fou un polític i sindicalista comunista basc.
Va néixer en la localitat guipuscoana d'Eibar al País Basc. Des de molt jove va militar en el Partit Comunista d'Espanya (PCE) i va ser testimoni directe de la proclamació de la Segona República Espanyola el dia 13 d'abril de 1931 a Eibar, un dia abans que en la resta de les ciutats de l'Espanya. Va participar en els successos d'octubre de 1934 a Eibar, per la qual raó va ser empresonat, i va romandre a la presó fins a febrer de 1936, quan amb el triomf del Front Popular va ser amnistiat.
Durant la Guerra Civil, va participar en les accions més importants que es van lliurar en territori guipuscoà i en la defensa d'Eibar davant el setge de les tropes franquistes. Va tenir un paper destacat en els moviments bèl·lics que es van lliurar a les muntanyes Arrate, Kalamua i Akondia arribant al grau de capità.
Durant la guerra va ser fet presoner pels franquistes, escapant en diverses ocasions. També va ser ferit quatre vegades, dues d'elles de gravetat. En una de les seves estades a l'hospital, va aconseguir fugir i passar a França, on es va allistar en la Legió per poder tornar a l'Espanya republicana. Exiliat a França, va col·laborar amb la resistència francesa contra el nazisme, i va prendre part en el guerrillers espanyols des de França a Astúries. Finalitzada la Guerra Mundial, va ser empresonat durant gairebé 20 anys per la dictadura franquista i fou torturat pel tristament famós comissari Melitón Manzanas González. Després de quedar en llibertat, va tornar a Eibar, on va continuar el seu treball com a militant comunista.
El dimecres 28 de setembre de 2005 va morir als 92 anys a la seva ciutat natal.
Otxabiña va ser fundador del Partit Comunista d'Euskadi (Euskadiko Partidu Komunista, EPK), de Comissions Obreres d'Euskadi i militant d'Ezker Batua-Berdeak. Fins a la seva mort Lecumberri va protagonitzar la hissada de la bandera republicana amb la qual es commemora a Eibar la proclamació de la Segona República. En l'última ocasió en la qual va participar, en un homenatge organitzat per Ezker Batua-Berdeak, Otxabiña va manifestar: «sempre he lluitat per la República i fins que mori seguiré lluitant».

## Referències

* ↑ (basc) Otxabiña, aventures d'un comunista eibarrès de guerra en guerra
* ↑ “Víctor Lecumberri Arana, histórico militante” del PCE, del que dicen que se ha muerto... (Cosas de la democracia). Arxivat 2016-03-04 a Wayback Machine. a kaosenlared.net
* ↑ Notícies de l'enterrament
* ↑ Víctor Lecumberri Arana, histórico militante comunista, El País, 2 d'octubre de 2005
# Miquel Mas Ferrà

Miquel Mas Ferrà (Palma, Mallorca, 1950) és un escriptor mallorquí.

## Biografia

Treballa en una entitat bancària. Ha col·laborat a les publicacions Cort, Diario de Mallorca, Última Hora i Diari de Balears. La seva poesia és influïda per Rainer Maria Rilke, Arthur Rimbaud i Paul Verlaine. És membre de l'AELC.

## Obres
### Poesia

* Mediterrània, un cel esquinçat (1985)

### Narrativa

* Massa temps amb els ulls tancats (1976), premi Joan Ballester de Narrativa
* L'àngel blau (1991)
* L'ocell del paradís (1992)
* Camí de palau (1996), (Premi Andròmina de narrativa, 1995)
* La Rosa d'hivern (1998) (finalista Premi Sant Jordi)
* Riberes de plata (2004)
* El cel dins la memòria (2007), (premi Ciutat de Palma)
* Llums de tardor (El Gall editor, 2017)

## Enllaços externs

* «Miquel Mas Ferrà». Associació d'Escriptors en Llengua Catalana.
# Bartlett (Nebraska)

Bartlett és una població dels Estats Units a l'estat de Nebraska. Segons el cens del 2000 tenia 128 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Bartlett tenia 128 habitants, 57 habitatges, i 33 famílies. La densitat de població era de 353 habitants per km².
Dels 57 habitatges en un 26,3% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 50,9% hi vivien parelles casades, en un 7% dones solteres, i en un 40,4% no eren unitats familiars. En el 38,6% dels habitatges hi vivien persones soles el 15,8% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,25 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 25,8% tenia menys de 18 anys, un 8,6% entre 18 i 24, un 22,7% entre 25 i 44, un 24,2% de 45 a 60 i un 18,8% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 41 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 90 homes.
La renda mediana per habitatge era de 33.250 $ i la renda mediana per família de 41.875 $. Els homes tenien una renda mediana de 25.625 $ mentre que les dones 15.625 $. La renda per capita de la població era de 18.025 $. Cap de les famílies i el 2,5% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Bartlett». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 8 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Bartlett». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Reinaldo Gargano Ostuni

Reinaldo Gargano Ostuni (Paysandú, 26 de juliol de 1934 - Montevideo, 5 de febrer de 2013) fou un polític i diplomàtic uruguaià. Va ser el ministre de Relacions Exteriors de l'Uruguai des de l'1 de març de 2005 fins al 3 de març de 2008, el president del Partit Socialista de l'Uruguai (PS) des de 2001 i membre del senat nacional des de 1984.
Es va exiliar a Espanya el 1974, després del cop militar, però va tornar diversos anys després, servint com a secretari general del Partit Socialista de l'Uruguai per setze anys, del que va ser el seu president. Gargano es va convertir en membre del gabinet del President Tabaré Vázquez quan va prendre el comandament el 2005. Poc temps després d'assumir com a ministre de Relacions Exteriors, Gargano va conduir al seu país al restabliment de les relacions diplomàtiques amb Cuba.

## Biografia

Entre els principals objectius del seu mandat va estar el d'intentar solucionar el conflicte amb l'Argentina per les plantes de cel·lulosa a Fray Bentos, sobre el riu Uruguai. Va tenir el suport del seu homòleg espanyol Miguel Ángel Moratinos i un mediador enviat pel rei Joan Carles per a intentar solucionar la problemàtica dels corts de ruta per part dels manifestants argentins. La seva gestió en aquest assumpte va ser ineficaç i només es va limitar a dir que "l'Uruguai no dialogarà mentre els ponts internacionals es mantinguessin interromputs" per ciutadans argentins.
Una altra de les seves comeses va ser signar un TIFA amb els Estats Units, després del rebuig per part del sector radical de l'esquerra en general, i del Mercosur en particular, de signar un Tractat de Lliure Comerç (TLC) amb el govern del president George W. Bush.
Va néixer el 26 de juliol de 1934 a Paysandú, al nord de l'Uruguai. És descendent d'italians, oriünds de la província de Potenza. Casat amb Judith Grauert (filla del polític del Partit Colorado, Héctor Grauert), el matrimoni té dos fills.

## Referències

* ↑ El País. «Murió Reinaldo Gargano» (en castellà). [Consulta: 5 febrer 2013].
* ↑ Els ministres Moratinos, Gargano i Taiana a Xile (CI)
* ↑ Reinaldo Gargano i el conflicte polític amb l'Argentina. Notícies de Ecomercosur Arxivat 2007-12-30 a Wayback Machine. (castellà)

## Enllaços externs

* Pàgina web del Partit Socialista de l'Uruguai (PS)
* Pàgina web dels legisladors de la llista 90 (PS) Arxivat 2016-02-15 a Wayback Machine.
# Tomba de corredor cruciforme

Les tombes de corredor cruciformes són un tipus més complex que la tomba de corredor simple, i és propi d'Irlanda, de l'oest de Gal·les i de les Illes Òrcades (Escòcia); es construïren durant el neolític tardà, des del 3500 ae.
Es diferencien per un llarg corredor que condueix a una cambra central amb un sostre amb mènsula i falsa cúpula. Des d'aquesta, les cambres funeràries s'estenen en tres direccions, fent l'efecte, en conjunt, d'una distribució en planta amb forma de creu. En alguns casos, les tres cambres originàries s'estenen en altres subcambres. La xarxa de cambres és coberta per un cairn i, sovint, aquest és envoltat per una vorada o peristalític.
Un tret comú n'és la presència d'art megalític gravat a les pedres de les parets de les cambres i sostres: normalment amb dissenys abstractes, en especial les espirals i zigazagues.
Alguns exemples d'aquest tipus de construcció, a les tres àrees geogràfiques on aparegueren, són: Newgrange a Irlanda, Barclodiad i Gawres a Anglesey (Gal·les) i Maeshowe a les Illes Òrcades.

## Referències

* ↑ Barclodiad i Gawres (anglès). En la descripció s'esmenta el terme anglés Cruciform Passage Grave, del qual deriva el català, per descriure l'enterrament. Consultat l'11 d'agost de 2010.
* 1 2 (Prehistoric Society (Londres, Inglaterra), University of Cambridge. University Museum of Archaeology and Ethnology 1941, p. 17)

## Vegeu també

* Prehistòria
* Arquitectura prehistòrica
* Megalitisme

## Bibliografia

* Prehistoric Society (Londres, Inglaterra), University of Cambridge. University Museum of Archaeology and Ethnology. Proceedings of the Prehistoric Society for ..., Volumes 7-10 (en anglès). University Museum of Archaeology and Ethnology, 1941. (Visualització web només parcial.)
* Daniel, Glyn E. The Prehistoric Chamber Tombs of England and Wales (en anglès). Cambridge: Cambridge University Press, 1950, p. 256. (Visualització web només parcial.)
* Valera, R.; Nualláin Ordnance Survey (Irlanda). Survey of the megalithic tombs of Ireland (en anglès), 1961.
# Kocēni

El municipi de Kocēni (en letó: Kocēnu novads) és un dels 110 municipis de Letònia, que es troba localitzat al nord del país bàltic, i que té com a capital la localitat de Kocēni. El municipi va ser creat l'any 2009 després de la reorganització territorial. Des de principis 2009 fins al 28 de gener del mateix any, el municipi es va anomenar Municipi de Valmieras (Valmieras novads).

## Ciutats i zones rurals

* Bērzaines pagasts (zona rural)
* Dikļu pagasts (zona rural)
* Kocēnu pagasts (zona rural)
* Vaidavas pagasts (zona rural)
* Zilākalna pagasts (zona rural)

## Població i territori

La seva població està composta per un total de 7.031 persones (2009). La superfície del municipi té uns 498,1 kilòmetres quadrats, i la densitat poblacional és de 16,88 habitants per kilòmetre quadrat.

## Referències

* ↑ «Grozījumi Administratīvo teritoriju un apdzīvoto vietu likumā» (en letó).
* ↑ «Iedzivotaju skaits Latvija 2009.gada 14.janvari, pašvaldibu velešanu izsludinašanas diena» (en letó). Comissió Central d'Elecció de la República de Letònia. Arxivat de l'original el 2012-04-06. [Consulta: 17 gener 2015].
* ↑ «Administrativi teritorialais iedalijums» (doc) (en letó). Ministeri de Protecció del Medi Ambient i Desenvolupament Regional, 2008. Arxivat de l'original el 2012-02-16. [Consulta: 17 gener 2015].
# Miquel Mascaró Oliver

Miquel Mascaró Oliver (Llucmajor, Mallorca, 1966) és un informàtic mallorquí especialista en síntesi d'imatges i animació. Es llicencià a la Universitat de les Illes Balears, UIB, el 1992, després d'obtenir un màster en síntesi d'imatges i animació per ordinador el 1991 a la Universitat de Middlesex (Regne Unit). Des del 1992 és professor de fonaments de programació de la UIB i coordina diferents màsters. Ha participat en la realització i supervisió de nombrosos vídeos de creació infogràfica, com ara Al otro lado del 1992; The Wit, del 1993, que aconseguí el 1994 els premis Art Futura a Espanya i Imagina a Montecarlo; Walking Arrund, del 1995, que aconseguí el premi Imagina el 1996; Disse un giorno una gallina del 1997; Beach Club, del 1997, etc.

## Referències

* ↑ Dolç i Dolç, Miquel (coord.). Gran Enciclopèdia de Mallorca. Volum 17. Palma: Promomallorca, p. 137. ISBN 84-8661702-2.

## Enllaços externs

* LADAT Unitat d'Animació i Tecnologies Audiovisuals. UIB
# Bemus Point

Bemus Point és una població dels Estats Units a l'estat de Nova York. Segons el cens del 2000 tenia 340 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Bemus Point tenia 340 habitants, 170 habitatges, i 95 famílies. La densitat de població era de 305,3 habitants/km².
Dels 170 habitatges en un 18,8% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 44,1% hi vivien parelles casades, en un 9,4% dones solteres, i en un 44,1% no eren unitats familiars. En el 38,8% dels habitatges hi vivien persones soles el 24,7% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,65.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 17,6% tenia menys de 18 anys, un 4,7% entre 18 i 24, un 23,5% entre 25 i 44, un 26,5% de 45 a 60 i un 27,6% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 47 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 79,5 homes.
La renda mediana per habitatge era de 33.333 $ i la renda mediana per família de 46.250 $. Els homes tenien una renda mediana de 37.708 $ mentre que les dones 25.625 $. La renda per capita de la població era de 19.943 $. Entorn del 3,9% de les famílies i el 7,6% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Bemus Point». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 9 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Bemus Point». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Tee Jing Yi

Tee Jing Yi (n. 8 feb 1991 a George Town, Penang) és una esportista malàisia que competeix en bàdminton en la categoria individual.

## Referències

* ↑ «Jing Yi TEE» (en anglès). Badminton World Federation, 2014. Arxivat de l'original el 17 d’agost 2016. [Consulta: 14 juliol 2016].

## Enllaços externs

* Profile at Badminton Association of Malaysia
# Toshio Hosokawa

Toshio Hosokawa (Hiroshima, 23 d'octubre del 1955) és un compositor japonès de música clàssica contemporània. El 1976 va anar a Alemanya, on va estudiar composició amb Isang Yun, Brian Ferneyhough i, més tard, amb Klaus Huber. L'any 1980 va participar per primera vegada a l'Internationale Ferienkurse für Neue Musik, a Darmstadt, on es va tocar la seva obra. Ha guanyat diversos premis, com el Suntory Music Award (2007). Ha compost òperes, música orquestral, música de cambra, etc.

## Referències

* ↑ André de Quadros The Cambridge Companion to Choral Music 2012 1107493390 p.156
* ↑ «https://www.goethe.de/ins/kr/en/kul/sup/acs/akm/20411207.html». [Consulta: 2 abril 2019].
* ↑ «https://www.naxos.com/person/Toshio_Hosokawa/20268.htm». [Consulta: 2 abril 2019].
* ↑ «http://brahms.ircam.fr/composers/composer/1667/#works_by_genre». [Consulta: 2 abril 2019].