OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Runge (cràter)

Runge és un cràter lunar a l'extrem est de la cara visible de la Lluna al sud-oest de la Mare Smythii. El cràter Runge es troba al nord del cràter Warner i l'est del cràter Talbot. Runge ha estat gairebé completament submergit per lava basàltica, deixant només una mínima característica en forma d'anell en el mar lunar. La vora té un buit en l'extrem sud, i un parell de petits cràters es troben prop de la part exterior de cada costat d'aquesta obertura.
El 1973, la Unió Astronòmica Internacional va donar el nom de Runge a aquest cràter en honor del matemàtic i físic alemany Carl Runge.

## Vegeu també

* Llista de cràters lunars
* Selenografia

## Bibliografia

* (WGPSN), IAU Working Group for Planetary System Nomenclature. «Gazetteer of Planetary Nomenclature. 1:1 Million-Scale Maps of the Moon» (en anglès). UAI / USGS, 13-02-2013. [Consulta: 6 abril 2016].
* Andersson, L. E.; Whitaker, E. A.,. NASA Catalogue of Lunar Nomenclature (en anglès). NASA RP-1097, 1982.
* Blue, Jennifer. «Gazetteer of Planetary Nomenclature» (en anglès). USGS, 25-07-2007. [Consulta: 2 gener 2012].
* Bussey, B.; Spudis, P.. The Clementine Atlas of the Moon (en anglès). Nueva York: Cambridge University Press, 2004. ISBN 0-521-81528-2.
* Cocks, Elijah E.; Cocks, Josiah C.. Who's Who on the Moon: A Biographical Dictionary of Lunar Nomenclature (en anglès). Tudor Publishers, 1995. ISBN 0-936389-27-3.
* McDowell, Jonathan. «Lunar Nomenclature» (en anglès). Jonathan's Space Report, 15-07-2007. [Consulta: 2 gener 2012].
* Menzel, D. H.; Minnaert, M.; Levin, B.; Dollfus, A.; Bell, B. «Report on Lunar Nomenclature by The Working Group of Commission 17 of the IAU» (en anglès). Space Science Reviews, 12, 1971, pàg. 136.
* Moore, Patrick. On the Moon (en anglès). Sterling Publishing Co, 2001. ISBN 0-304-35469-4.
* Price, Fred W. The Moon Observer's Handbook (en anglès). Cambridge University Press, 1988. ISBN 0521335000.
* Rükl, Antonín. Atlas of the Moon (en anglès). Kalmbach Books, 1990. ISBN 0-913135-17-8.
* Webb, Rev. T. W.. Celestial Objects for Common Telescopes, 6ª edición revisada (en anglès). Dover, 1962. ISBN 0-486-20917-2.
* Whitaker, Ewen A. Mapping and Naming the Moon (en anglès). Cambridge University Press, 2003. 978-0-521-54414-6.
* Wlasuk, Peter T. Observing the Moon (en anglès). Springer, 2000. ISBN 1-85233-193-3.
# Hedinia implexa

Hedinia implexa és una espècie d'insecte plecòpter pertanyent a la família dels perlòdids i l'única del gènere Hedinia.

## Hàbitat

En el seu estadi immadur és aquàtic i viu a l'aigua dolça, mentre que com a adult és terrestre i volador.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àsia: Gansu (la Xina).

## Referències

* 1 2 Navàs, 1936 (1934). Ark. Zool. 27a(15):1.
* ↑ uBio (anglès)
* 1 2 Catalogue of Life (anglès)
* ↑ uBio (anglès)
* 1 2 Plecoptera Species File (Version 1.1/4.0) (anglès)
* ↑ Global Species Arxivat 2016-03-04 a Wayback Machine. (anglès)

## Bibliografia

* Illies, 1966. Das Tierreich 82:511.

## Enllaços externs

* Encyclopedia of Life (anglès)
* Perlodidae Species Listing (anglès)
# Anàspids

* No s'ha de confondre amb Anàpsids.
Els anàspids (Anaspida, gr. 'sense escut') són una classe de vertebrats primitius sense mandíbules, dels quals deriven els vertebrats amb mandíbules (superclase Gnathostomata), i són clàssicament considerats com els avantpassats de les lampreas.

## Característiques

Els anàspids eren petits peixos sense mandíbules, ni escates, ni aletes parells. Les brànquies s'obrien com amb una fila de forats al llarg del cos de l'animal, que tenia normalment de 6 a 15 parells.

## Història evolutiva

Van aparèixer per primera vegada a principis del Silurià i van florir fins al Devonià superior. A la fi del Devonià, la majoria de les espècies d'aquest grup, amb excepció de les llamprees, es van ser extingint a causa del canvi climàtic ocorregut en l'extinció massiva del Devonià.

## Referències

* ↑ Ahlberg, Per Erik. Major events in early vertebrate evolution: palaeontology, phylogeny, genetics, and development. Washington, DC: Taylor & Francis, 2001, p188. ISBN 0-415-23370-4.
# International Authority Database

La International Authority Database (IAD) és una base de dades que mesura el grau d'autoritat de les organitzacions internacionals sobre els estats a partir de com aquestes exerceixen set funcions polítiques: l'establiment d'agenda, l'elaboració de normes, la seva interpretació, seguiment, aplicació i avaluació, així com la generació de coneixement. La base de dades compta amb una mostra de trenta-quatre organitzacions internacionals i més de dues-centes institucions analitzades durant el període de 1920–2013.
La IAD mostra com les organitzacions internacionals han anat augmentant el seu poder polític al llarg del temps. Destaquen dos períodes de fort augment, al final de la Segona Guerra Mundial i al final de la Guerra Freda. En el primer període, el creixement va ser impulsat per la fundació de noves organitzacions, com les Nacions Unides, les institucions de Bretton Woods o les Comunitates Europees, mentre que en el segon període, el creixement es va caracteritzar per un aprofundiment de les autoritats existents.

## Referències

* 1 2 Börzel, Tanja A.; Zürn, Michael «Contestations of the Liberal International Order: From Liberal Multilateralism to Postnational Liberalism» (en anglès). International Organization, 75, 2021, pàg. 282–305. DOI: 10.1017/S0020818320000570.
* ↑ Zürn, Michael; Tokhi, Alexandros; Binder, Martin «The International Authority Database» (en anglès). Global Policy, 12, 2021, pàg. 430-442. DOI: doi.org/10.1111/1758-5899.12971.
# El Porvenir

El Porvenir: periódico de intereses morales y materiales, de noticias y de literatura va ser un diari que sortí a Reus de l'1 de juliol fins al 31 d'agost de 1860.

## Història

Portava sota el títol: "Se publica bajo los auspicios de la Sociedad Centro de Lectura". Aquesta entitat tenia una revista, l'Eco del Centro de Lectura, que per dificultats econòmiques va desaparèixer el 24 de juny de 1860, tot anunciant que reapareixerà l'1 de juliol de forma diària amb els mateixos ideals i els mateixos redactors amb el nom de El Porvenir. El periodista i historiador Francesc Gras i Elies diu: "Este periódico [...] vió la luz pública en 1 de julio de 1860. Era su propietario y director el atildado escritor D. José Güell y Mercader, y editor responsable D. Juan Muñoa, que era al mismo tiempo el impresor, ambos hijos de esta ciudad" L'escrivia pràcticament en la seva totalitat Josep Güell i Mercader.

## Contingut i aspectes tècnics

Sortia cada dia excepte els dimecres. Tenia format foli, i quatre pàgines a tres columnes, el dirigia Josep Güell i Mercader i l'imprimia Joan Muñoa. De les quatre pàgines de què constava el diari, només s'imprimien a Reus la primera i la quarta, ja que les dues centrals es confeccionaven a Madrid i contenien informació d'Espanya i de l'estranger. Les pàgines 1 i 4 van dedicades a comentaris de petits esdeveniments i neguits locals. Malgrat el subtítol, fa molt poca referència al Centre de Lectura, tot i que, per exemple, els dies 20 i 24 de juliol publica el relat d'una excursió a la Mola de Colldejou per a observar un eclipsi solar, una de les primeres mostres d'excursionisme científic a Catalunya. Les dificultats econòmiques fan que dos mesos després d'iniciar-se la publicació s'acomiadin dels seus lectors i encomanin al Diario de Reus la defensa dels interessos de la ciutat.

## Localització

* Una col·lecció a la Biblioteca Central Xavier Amorós de Reus
* Una col·lecció a la Biblioteca del Centre de Lectura de Reus

## Referències

* 1 2 Anguera, Pere. El Centre de Lectura de Reus: una institució ciutadana. Barcelona: Edicions 62, 1977, p. 32. ISBN 8429712879.
* ↑ Gras i Elies, Francesc. El Periodismo en Reus desde1813 hasta nuestros días. Tarragona: Tipografía de F. Arís e Hijo, 1904, p. 30-31.
* ↑ 200 anys de premsa diària a Catalunya. Barcelona: Arxiu Històric de Barcelona, 1995, p. 132.
* ↑ Subirats, Òscar. Història de la Secció Excursionista del Centre de Lectura de Reus (1901-2001). Reus: Centre de Lectura, 2001, p. 18. ISBN 8487873405.
* ↑ «El Porvenir». [Consulta: 21-I-2014].
* ↑ «El Porvenir». [Consulta: 21-I-2014].

## Vegeu també

* La Premsa a Reus 1813 - 1939
# Soraya Hakuziyaremye

Soraya Hakuziyaremye és una empresària i política de Ruanda, especialista en gestió financera que és Ministre de Comerç i Indústria del govern de Ruanda des del 18 d'octubre de 2018.
Soraya va obtenir el diploma de batxillerat de l'Ecole Belge de Kigali on les seves millors notes eren matemàtiques i física. Es va traslladar a Brussel·les, on va estudiar a la Vlerick Business School. Més tard, es va graduar amb un màster de Ciència en Finances i Màrqueting, de la Solvay Business School de la Universitat Lliure de Brussel·les. També té un Certificat d'Estudis Avançats en Gestió Internacional, atorgat per la Thunderbird School of Global Management, a la Universitat Estatal d'Arizona, a Phoenix, Arizona.
Durant un període de gairebé quatre anys, a partir de desembre de 2002, la Sra. Hakuziyaremye va treballar al Bank of New York. Després, es va traslladar a Brussel·les i es va unir a BNP Paribas Fortis, on va passar els propers sis anys. El juny de 2012 va tornar a Ruanda i va passar dos anys i mig com a assessora sènior del ministre d'Afers Exteriors i de Cooperació, amb seu a Kigali. Després d'una breu estada en consultoria privada a Brussel·les, va ser contractat pel conglomerat neerlandès Grup ING, on va obtenir el càrrec de vicepresidenta d'institucions financeres i mercats financers de gestió de riscos, amb seu a Londres. En una remodelació del gabinet el 18 d'octubre de 2018, va ser nomenada ministre de Comerç i Indústria.

## Vegeu també

* Germaine Kamayirese
* Espérance Nyirasafari
* Marie-Solange Kayisire

## Referències

* 1 2 Mwai, Collins. «Kagame reshuffles Cabinet, women take up more slots». The New Times (Ruanda), 19-10-2018.
* 1 2 Jean de la Croix Tabaro. «Rwanda Gets New 50-50 Gender Cabinet, Fewer Ministers». Kigali: KTPress Rwanda, 18-10-2018.

## Enllaços externs

* Web del Ministeri de Comerç i Indústria de Ruanda Arxivat 2020-10-09 a Wayback Machine. (Minicom)
# Rune Gustafsson

Rune Gustafsson (1 de desembre de 1919 - 25 de juny de 2011) va ser un atleta suec, especialista en curses de mig fons, que va competir durant la dècada de 1940.
En el seu palmarès destaca una medalla d'or en els 800 metres llisos al Campionat d'Europa d'atletisme de 1946, i el campionat nacional suec dels 800 metres de 1946. Aquell mateix any va batre el rècord del món dels 1.000 metres llisos.

## Millors marques

* 800 metres llisos. 1' 50.0" (1946)
* 1.500 metres llisos. 3' 47.4" (1944)
* Milla. 4' 04.6" (1943)
* 5.000 metres. 14' 39.6" (1944)

## Referències

* ↑ TT «Löparen Rune Gustafsson avliden» (en suec). Svenska Dagbladet, 06-07-2011. ISSN: 1101-2412.
* ↑ «Medallistes per prova». rfea.es. Federació Espanyola d'Atletisme. Arxivat de l'original el 26 d’octubre 2020. [Consulta: 22 abril 2020].
* ↑ Rune Gustavsson 1919–2011. storagrabbar.se
* ↑ Svenska världsrekord Arxivat 2019-03-28 a Wayback Machine.. friidrott.se
* ↑ Fitxa a trackfield.brinkster.net
# Gúrino

Gúrino (en rus: Гурино) és un poble de l'óblast de Sverdlovsk, a Rússia, segons el cens del 2010 tenia 4 habitants.

## Referències

* ↑ Статья об открывшемся новом ФАПе в посёлке Белоречка
* ↑ «Поселок Басьяновский» (en rus). Информация о Свердловской области. Свердловская областная универсальная научная библиотека им. В. Г. Белинского. [Consulta: 18 agost 2019].
* ↑ «Об отнесении рабочего поселка Басьяновский, расположенного на территории Верхнесалдинского района, к категории сельских населенных пунктов к виду поселок, Закон Свердловской области от 21 июля 2004 года №54-ОЗ». docs.cntd.ru. Arxivat de l'original el 2018-04-23. [Consulta: 22 abril 2018].
# Apòstols d'Àger

Els Apòstols d'Àger és un Fresc traspassat a tela del Cercle de Pedret pintat a finals del segle xi – inicis del segle xii que actualment forma part de la col·lecció permanent del Museu Nacional d'Art de Catalunya.

## Història

L'església de Sant Pere d'Àger, fundada per Arnau Mir de Tost, conqueridor de la vall d'Àger als sarraïns, va ser la seu d'una canònica regular exempta de la jurisdicció ordinària, és a dir, que no depenia del bisbe d'Urgell, amb un patrimoni territorial enorme procedent de les donacions del fundador i dels seus descendents. En consonància amb la seva importància, l'església, avui en ruïnes, era molt monumental.
De les pintures que la decoraven, només en queden fragments esparsos procedents de l'absis principal i del septentrional, dels quals el més destacat i sencer és el de dos apòstols, Tadeu i Jaume, que procedeix del primer arcosoli de l'absis central.

## Descripció

Els dos apòstols d'Àger, monumentals, es presenten en posició frontal i hieràtica, amb rotlles o volums a les mans, que sostenen en posició alternada, alhora que també difereix el color dels seus nimbes i de la seva vestimenta. El de l'esquerra, imberbe, és Tadeu i el de la dreta, amb barba, Jaume, tal com indiquen les inscripcions. El seu estil pictòric s'inscriu en el Cercle de Pedret, d'influència llombarda, i presenta una estreta relació amb el de les pintures de la catedral de Saint-Lizier de Coserans (in situ, França). Com a Saint-Lizier, en cadascun dels nínxols i fornícules de l'absis de Sant Pere d'Àger hi devia haver representada una parella d'apòstols. Tots junts deurien configurar el col·legi apostòlic, la representació del qual tenia ple sentit en canòniques augustinianes com la d'Àger, en què, d'acord amb la reforma gregoriana, es volia refermar la independència de l'Església com a institució davant el poder laic.

## Referències

* 1 2 Fitxa de l'obra 065467-000 al web del Museu Nacional d'Art de Catalunya.

## Bibliografia

* DDAA. Museu Nacional d'Art de Catalunya. Florència: MNAC, 2009. ISBN 978-84-8043-198-9.
# Althausita

L'althausita és un mineral de la classe dels fosfats. Va rebre el seu nom l'any 1975 per Gunnar Raade i Magne Tysseland en honor del professor Egon Althaus (1933), mineralogista de la Universitat de Karlsruhe, Alemanya.

## Característiques

L'althausita és un fosfat de fórmula química Mg₄(PO₄)₂(OH,O)(F,☐). Cristal·litza en el sistema ortoròmbic. Rarament els cristalls en brut són allargats al llarg de [001], aplanats en {010}, mostrant {010}, {110} i {131}, de fins a 3 centímetres; generalment es troba com masses escindibles. La seva duresa a l'escala de Mohs es troba entre 3,5 i 4. És un mineral dimorf de la holtedahlita.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, l'althausita pertany a «08.BA: Fosfats, etc. amb anions addicionals, sense H₂O, només amb cations de mida mitjana, (OH, etc.):RO₄ sobre 1:1» juntament amb els següents minerals: ambligonita, montebrasita, tavorita, triplita, zwieselita, sarkinita, triploidita, wagnerita, wolfeïta, stanĕkita, joosteïta, hidroxilwagnerita, arsenowagnerita, holtedahlita, satterlyita, adamita, eveïta, libethenita, olivenita, zincolibethenita, zincolivenita, auriacusita, paradamita, tarbuttita, barbosalita, hentschelita, latzulita, scorzalita, wilhelmkleinita, trol·leïta, namibita, fosfoel·lenbergerita, urusovita, theoparacelsita, turanita, stoiberita, fingerita, averievita, lipscombita, richel·lita i zinclipscombita.

## Formació i jaciments

Es troba en dipòsits de serpentina-magnetita. Va ser descoberta l'any 1971 a la pedrera Tingelstadtjern, a Modum, Buskerud (Noruega), on sol trobar-se associada a altres minerals com: apatita, magnetita, xenotima, holtedahlita, szaibelyita, talc i magnesita. També a Noruega, ha estat trobada a la pedrera Overntjern, on es troba juntament amb apatita, enstatita, talc i magnesita. També ha estat descrita a dues localitats de Mines Gerais (Brasil): la mina Sapucaia (Galiléia) i a Criminoso (Água Boa), així com a la mina Panasqueira, a Covilhã (Castelo Branco, Portugal), on es troba associada a fluorapatita, wolfeïta, topazi, moscovita, esfalerita, quars, calcopirita, pirrotina, siderita, arsenopirita, clorita, vivianita, panasqueiraïta i thadeuïta.

## Referències

* ↑ «Althausite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 30 juliol 2016].
* 1 2 «Althausite» (en anglès). Handbook of Mineralogy. [Consulta: 30 juliol 2016].
# Hodei

A la mitologia basca, Hodei (basc: Núvol) era un geni causant dels trons, llampecs i tempestes. Atemoria als camperols fent malbé les seves collites amb els seus rajos. Segons els relats, es mostra en forma de núvol de tempesta, i és el geni o déu del cel. Va ser el substitut de l'antic déu Ortzi o Urtzi. Ocasionalment, apareix en les llegendes com a fill malvat de Mari, cap dels genis.
Com a remei als seus mals, s'acudeix als remeis màgics o les oracions a Déu. A Donoztiri (Lapurdi) s'encenen espelmes beneïdes, es cremen branques de llorer a la casa o se situa una destral al llindar de la porta principal de la casa, amb el tall cap amunt, per conjurar-lo i aplacar la seva fúria.

## Referències

* ↑ Encyclopedia Auñamendi. «Basque Mythology: Odei». Buber's Basque Page. [Consulta: 4 octubre 2010].
# El Portitxol (Menorca)

* Aquest article tracta sobre una cala de Menorca. Vegeu-ne altres significats a «Portitxol».
El Portitxol és una cala de la costa nord-est del municipi de Maó (Menorca). És una platja verge i l'accés només és possible per mar o per a vianants. Està ubicada dins del territori protegit del Parc Natural de s'Albufera des Grau.

## Referències

* ↑ «Maó». Nomenclàtor Toponímic de les Illes Balears. [Consulta: 16 febrer 2020].
* ↑ «Fitxa de platja: Es Portitxol» (en castellà). Disfruta la Playa, 2011. [Consulta: 17 setembre 2018].
# Aplocheilichthys fuelleborni

Aplocheilichthys fuelleborni és un peix de la família dels pecílids i de l'ordre dels ciprinodontiformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 3,5 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àfrica: sud-oest de Tanzània.

## Estat de conservació

Els seus principals problemes són la terbolesa de l'aigua a causa de l'expansió agrícola i la pèrdua de vegetació als aiguamolls que hi ha al voltant de rius i rierols.

## Referències

* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ IUCN (anglès)

## Bibliografia

* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J.: Fishes of the World, 3a edició. Nova York, Estats Units: John Wiley and Sons. Any 1994.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* BioLib (anglès) i (txec)
# Soraya Esfandiary

Soraya Esfandiary-Bakhtiary, en persa ثریا اسفندیاری بختیاری, (Isfahan, 22 de juny de 1932 - París, 25 d'octubre de 2001), popularment coneguda als Països Catalans com la princesa dels ulls tristos, fou una noble Bakhtiari i actriu iraniana. Va ser reina d'Iran entre 1951 i 1958, com a segona esposa del Xa de Pèrsia Mohammad Reza Pahlavi. El seu matrimoni va patir moltes pressions, sobretot quan va quedar clar que ella era infèrtil. Soraya va rebutjar el suggeriment del xa que podria prendre una segona esposa per tal de donar a llum un hereu, ja que ell va rebutjar la seva proposta d'abdicar a favor del seu germanastre. El març de 1958 es va anunciar el seu divorci. Després d'una breu carrera com a actriu i un enllaç amb el director de cinema italià Franco Indovina, que morí en un accident d'avió el 1972, Soraya va viure sola a París fins que un ictus provocà la seva mort. El seu germà, Bijan Esfandiary-Bakhtiari, amb qui estaven molt units, va morir 8 dies després d'ella.
La gestió de la seva herència va ser molt problemàtica i polèmica, ja que no hi havia familiars directes, i va acabar en una subhasta.

## Referències

* 1 2 «Mor a París Soraya, segona esposa del xa de Pèrsia Reza Palevi». dBalears, 26-10-2001. [Consulta: 17 març 2024].
* 1 2 «Subhasten a París les pertinences de la princesa Soraya Esfandiary». dBalears, 30-06-2020. [Consulta: 19 març 2024].
* 1 2 3 «el pot de l'emperadriu». El Temps, 06-01-2004. [Consulta: 19 març 2024].
* ↑ Hammed Shahidian. Women in Iran: Gender politics in the Islamic republic. Greenwood Publishing Group, 1 January 2002, p. 45. ISBN 978-0-313-31476-6.
* ↑ «SORAYA ESFANDIARI BAKHTIARI» (en anglès). Bakhtiari Family. [Consulta: 19 març 2024].
# Rupel (riu)

El Rupel és un riu de Bèlgica que s'origina a partir de la confluència dels rius Dijle, del Zenne i del Nete a Rumst. Es desemboca a l'Escalda a Rupelmonde. El riu segueix la marea que condueix a grans variacions de nivell, dues vegades al dia. Va donar el seu nom al rupelià, un estatge de l'oligocè. Els municipis regats pel riu són Rumst, Niel, Ruisbroek, Boom i Rupelmonde.
El riu fa part de la xarxa de les vies navegables de Bèlgica però avui només l'utilitzen les embarcacions que volen atènyer Mechelen o Lovaina pel Canal Leuven-Dijle que comença al Zennegat o les que volen atènyer el Canal Albert via el Netekanaal. Paral·lelament amb el Rupel hi ha durant 7 km el Canal Brussel·les-Escalda utilitzat pel trànsit cap a Brussel·les i el canal Brussel·les-Charleroi.
Les terres argiloses dels marges del riu van atreure moltes bòbiles. Des de l'edat mitjana fins al mig del segle xx era una regió força industrialitzada. Moltes van tancar i deixar un paisatge lunar per a les excavacions d'argila. Si no es van transformar en abocador, la vegetació les envaeix a poc a poc i crea paisatges interessants per a la flora i la fauna.
* El Rupel prop de Wintam
* Boca del Rupel i el Canal Brussel·les-Escalda a Wintam
* El Rupel entre Niel i Boom

## Referències

* ↑ Rupelmonde (neerlandès) significa boca del Rupel
* ↑ «Rupel (riu)». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Hamirpur (Himachal Pradesh)

Hamirpur és una ciutat de l'Índia a l'estat d'Himachal Pradesh, capital del districte d'Hamirpur (Himachal Pradesh) situada a 31° 41′ N, 76° 31′ E﻿ / ﻿31.68°N,76.52°E﻿ / 31.68; 76.52. Segons el cens del 2001 la població era de 17.219 habitants.

## Història

Vegeu Districte d'Hamirpur (Himachal Pradesh)
# El mirall

«El mirall» té aquests significats:
# Aplocheilichthys lacustris

Aplocheilichthys lacustris és un peix de la família dels pecílids i de l'ordre dels ciprinodontiformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 4 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àfrica: Tanzània.

## Referències

* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 «Aplocheilichthys lacustris» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).
* ↑ Hanssens, M.; Snoeks, J. (2006). "Aplocheilichthys lacustris." 2006 Llista Vermella de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, edició 2006. [Consulta: 16 abril 2023]

## Enllaços externs

* BioLib (anglès) i (txec)
# Soraya Paladin

Soraya Paladin (Treviso, 4 de maig de 1993) és una ciclista italiana professional des del 2012 i actualment a l'equip Alé Cipollini.
La seva germana Asja també es dedica al ciclisme.

## Palmarès

* 2018
** 1a al Giro de Toscana-Memorial Michela Fanini i vencedora d'una etapa

## Referències

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
* Fitxa a procyclingstats.com