OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Consell Aragonès del Cooperativisme

El Consell Aragonès del Cooperativisme és un òrgan consultiu del govern d'Aragó creat amb la Llei 9/1998 de Cooperatives d'Aragó amb la finalitat de promoure i desenvolupar el cooperativisme al territori aragonès. L'organització i competències específiques foren desenvolupades amb el Reglament publicat en el Decret 65/2003, de 8 d'abril. Aquest reglament requereix de la consulta prèvia amb les organitzacions cooperatives representants. Aquest òrgan consultiu queda adscrit a aquell departament amb competència sobre les cooperatives.
El componen representants de l'administració aragonesa i les organitzacions cooperatives formades seguint la llei 9/1998. Són setze membres: un president que és el conseller del departament competent en cooperatives, set representants de l'administració que són directors generals amb competències enumerades en l'article 4 del decret i vuit representants del moviment cooperatiu.
El finançament es fa mitjançant partides en el pressupost autonòmic.

## Funcions

Les funcions no són una llista tancada establerta en el reglament, sinó que aquest hi permet que se li assignen més. Les funcions són, doncs:
* Participar en l'elaboració de normes que afecten a les cooperatives informant i dictaminant al respecte.
* Puede ser requerit perquè es pronúncie malgrat que la matèria no siga directament quelcom que afecte a les cooperatives.
* Fer activitats formatives o d'altre tipus per a la promoció del cooperativisme.
* Promoure les relacions entre cooperatives.
* Col·laborar amb l'administració autonòmica en els expedients on siga requerit de desqualificació, intervenció temporal, dissolució i liquidació de cooperatives.
* Assessorar per als casos de conflictes entre cooperatives, entre cooperatives i els socis i entre socis.

## Referències

* 1 2 Gutiérrez Díez, 2003, p. 105.
* 1 2 Gutiérrez Díez, 2003, p. 106.
* ↑ Gutiérrez Díez, 2003, p. 111.
* ↑ Gutiérrez Díez, 2003, p. 113.
* ↑ Gutiérrez Díez, 2003, p. 107.
* ↑ Gutiérrez Díez, 2003, p. 108.
* ↑ Gutiérrez Díez, 2003, p. 109.
* ↑ Gutiérrez Díez, 2003, p. 110.

## Bibliografia

* Gutiérrez Díez, Ángel «El Consejo Aragonés del Cooperativismo : participación del movimiento cooperativo en la vida económica y social aragonesa». Acciones e investigaciones sociales, 18, 2003, pàg. 103-114. ISSN: 1132-192X.
# Solrock

Solrock és una de les espècies que apareixen a la franquícia Pokémon, una sèrie de videojocs, anime, mangues, llibres, cartes col·leccionables i altres mitjans que va ser inventada per Satoshi Tajiri i ha generat milers de milions de dòlars en beneficis per a Nintendo i Game Freak. És de tipus roca i tipus psíquic. Forma un duo amb Lunatone, juntament amb el qual protagonitza els esdeveniments de l'equinocci de Pokémon Go.

## Referències

* ↑ «Pokémon Franchise Approaches 150 Million Games Sold» (en anglès). PR Newswire. Nintendo, 04-10-2005 [Consulta: 21 setembre 2020].
* ↑ Martinez, P. «'Pokémon Go' Equinox Event Brings Shiny Lunatone, Solrock and Raid Boss Update» (en anglès). Newsweek, 19 març 2019. [Consulta: 8 octubre 2021].

## Enllaços externs

* Solrock a Bulbapedia (anglès)
Espècies de Pokémon :
# Cogulló

«Cogulló o El Cogulló» té aquests significats:
* Cogulló de Cal Torre, muntanya entre els municipis de Castellfollit del Boix i de Rajadell (Bages)
* Cogulló d'Estela muntanya dels Rasos de Peguera (Berguedà)
* Cogulló de Sant Quiri, turó del municipi d'Isona i Conca Dellà
* El Cogulló (Bellver de Cerdanya), muntanya del municipi de Bellver de Cerdanya (Cerdanya)
* El Cogulló (Cabó), muntanya als municipis de Cabó i de Fígols i Alinyà (Alt Urgell)
* El Cogulló (Castell de Mur), muntanya del municipi de Castell de Mur (Pallars Jussà)
* El Cogulló (Coll de Nargó), muntanya del municipi de Coll de Nargó (Alt Urgell)
* El Cogulló (Lladurs), muntanya del municipi de Lladurs (Solsonès)
* El Cogulló (Planoles), muntanya als municipis de Planoles i Toses (Ripollès)
* El Cogulló (el Pont d'Armentera), muntanya del municipi del Pont d'Armentera (Alt Camp)
* El Cogulló (Sallent), muntanya del municipi de Sallent (Bages)
* El Cogulló (la Torre de Cabdella), cim del municipi de la Torre de Cabdella (Pallars Jussà)
* El Cogulló (la Vansa i Fórnols), muntanya del municipi de la Vansa i Fórnols (Alt Urgell)
* El Cogulló (Vilanova de Meià), muntanya del municipi de Vilanova de Meià (Noguera)
* Lo Cogulló, diversos indrets
* Serrat del Cogulló, serra del municipi del Pont de Bar (Alt Urgell)
* Poblat ibèric del Cogulló, al municipi de Sallent (Bages)
# Cogullés de Perafita

Cogullés de Perafita és una masia de Perafita (Lluçanès) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici de tres pisos, de planta rectangular i teulada a doble vessant amb el carener paral·lel a la façana principal. Els murs són fets amb pedra irregulars i presenten restes d'arrebossat. Totes les finestres, algunes tapiades, tenen llinda i muntants de pedra. La porta d'entrada és un arc fet amb grans dovelles. Al lateral esquerra de la façana principal s'hi ha adossa un cos rectangular que sobrepassa la façana del darrere i que està fet de pedra i maó i cobert amb teules a dues vessants.

## Referències

* ↑ «Cogullés de Perafita». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 24 setembre 2017].
# Anserall

Anserall és una entitat de població i cap del municipi de les Valls de Valira, a la comarca de l'Alt Urgell.
El topònim, segons Joan Coromines, és d'arrel iberobasca, d'origen preromà.

## Geografia

El poble se situa a la riba dreta de la Valira, entre el riu i el barranc d'Anserall, d'on surten sengles camins a Sant Joan Fumat i a Farrera dels Llops. A l'altra banda la carretera N-145, de la Seu d'Urgell a Andorra, és la principal via de comunicació.
A uns 300 m al nord del poble hi ha el nucli anomenat el Monestir, on hi ha l'església romànica de l'antiga i a altres temps passats molt important abadia benedictina de Sant Serni de Tavèrnoles (o Sant Sadurní de Tavèrnoles), les restes de la qual serveixen d'església parroquial del poble.
L'antic terme (21,17 km²) s'estén a banda i banda de la vall de la Valira amb els barrancs afluents de Cortingles i d'Anserall (aquest també dit d'Estelareny). El terme és molt muntanyós, feta excepció dels reduïts espais immediats al curs del riu. La zona alta de ponent té boscos de pins i en la resta del terme hom troba roures i alzines.

## Economia

Prop dels cursos fluvials i dels caserius hi ha prats i pastures que faciliten l'explotació del bestiar boví, que era l'activitat econòmica més important. A les terres de regadiu, obtingudes amb l'ajuda de diverses séquies, hom conrea patates, hortalisses i arbres fruiters. Al secà, vinyes, patates i cereals remuntaven els vessants de les muntanyes. La terra de conreu és molt repartida i conreada pels propietaris; els bosc és, en una gran part, comunal. Vora la Valira hi ha una central elèctrica.

## Població

Censades 86 persones el 2005

### Nom tradicional de cases del poble

| Barsa Bordar Cama Cebrià Cebrianet Gomà Guillem | Ferrer Fuster Hostaler Hostal Vell Jan Joan-Ros Massana | Massó Melcior Miquel Moles Palanquer Pantebre Pau Ponet | Persaber Poblador La Rectoria Sastre Serni Sil·lo Teixidor | Trinxeria Xica del Guillem |

## Festes i tradicions

Festa Major el primer diumenge de setembre.
El dia de Sant Sadurní (29 de novembre) es fa l'Olla de Sant Serni, la festa petita.

## Referències

* ↑ «Anserall». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Nogués 2011.

## Bibliografia

* Nogués i Torre, Josep Maria. Els benedictins a Tavèrnoles-Anserall. Pagès Editors, 2011. ISBN 978-84-9975-136-8.

## Enllaços externs

* Arxiu Històric Nogués
* Centre d'Estudis Sant Sadurní de Tavèrnoles-Anserall
# Suigam

Suigam (de vegades Suigaon) fou un estat tributari protegit a l'agència de Palanpur, a la província del Gujarat, presidència de Bombai, limitat al nord i est per Wao, al sud per Chadchat i a l'oest pel Rann de Cutch. Mesurava uns 30 km de llarg per 15 d'ample i la superfície era de 570 km². La població el 1881 era d'11.521 habitants. El país era pla i obert. El sobirà tenia el mateix origen que el rana de Wao: fa 550 anys fou concedit a Pachanji, el fill petit del rana Sangaji, i com va passar a Wao, subdividit després entre nombrosos prínceps de sang. Com els caps de Wao, els de Suigam foren reconeguts bandolers i al començament del segle XIX van ajudar els khoses en les seves depredacions però des de 1826 van entrar en un acord amb el coronel Miles i van esdevenir pacífics cultivadors. El 1883 governava a Suigam Thakur Bhupat Singh, un rajput chauhan de 61 anys, amb uns ingressos de 1000 lliures.
La capital era Suigam a 24° 09′ N, 71° 21′ E﻿ / ﻿24.150°N,71.350°E﻿ / 24.150; 71.350 un posició important durant el període britànic, però afectada per terratrèmols. El pitjor fou el de 1819 que va tornar el terra salí i les fonts i pous quasi inútils.

## Referències

* Hunter, Sir William Wilson. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Londres: Trübner & co., 1885.
# Raffaele di Paco

Raffaele di Paco (Fauglia, Toscana, 7 de juny de 1908 - Fauglia, 21 de maig de 1996) va ser un ciclista italià que fou professional entre 1929 i 1944. Durant aquests anys aconseguí 53 victòries.
Era especialista de carreres per etapes, sent vencedor de 16 etapes del Giro d'Itàlia i 11 al Tour de França.
Durant la Segona Guerra Mundial Raffaele di Paco es va exiliar a l'Argentina.

## Palmarès

* 1928
** 1r al Gran Premi de Treviso
** 1r al Gran Premi d'Udine
* 1929
** 1r a la Milà-Savona
** 1r al Gran Premi de Treviso
** 1r al Circuit del Piave
** 1r de la Copa San Vito
** Vencedor d'una etapa al Giro de Campània
* 1930
** 1r de la Copa Auricchio
** Vencedor d'una etapa al Giro d'Itàlia
* 1931
** Vencedor de 5 etapes al Tour de França
* 1932
** 1r al Giro de la província de Milà, amb Alfredo Binda
** Vencedor de 4 etapes al Tour de França
** Vencedor d'una etapa al Giro d'Itàlia
* 1934
** 1r ex aequo de la Milà-Ascoli
** 1r del Gran Premi de Brasschaat
* 1935
** 1r del Premi de Gènova
** Vencedor de 4 etapes al Giro d'Itàlia
** Vencedor de 2 etapes al Tour de França
* 1936
** 1r de la Milà-Màntua
** 1r del Gran Premi de Brasschaat
** 1r del Circuit de Selecció
** 1r del Premi de la FCI
** 1r del Premi de Lugano
** Vencedor de 5 etapes al Giro d'Itàlia
** Vencedor d'una etapa al Derby del Nord
* 1937
** Vencedor de 2 etapes al Giro d'Itàlia
* 1938
** 1r del Premi de Lugano
** Vencedor de 3 etapes al Giro d'Itàlia
* 1940
** 1r dels Sis dies de Buenos Aires, amb Gottfried Hürtgen
* 1941
** 1r de la Volta a Buenos Aires i vencedor d'una etapa
** 1r del Gran Premi de l'Argentina
** 1r de la Doble Campana
* 1942
** 1r de les 24 hores de Santiago de Xile, amb Aldo Bertola
* 1944
** 1r dels Sis dies de Buenos Aires, amb Frans Slaats

### Resultats al Tour de França

* 1931. 17è de la classificació general, vencedor de 5 etapes i porta el mallot groc durant 3 dies
* 1932. 33è de la classificació general i vencedor de 4 etapes
* 1933. Abandona (7a etapa)
* 1934. Abandona (2a etapa)
* 1935. Abandona (12 etapa) i vencedor de 2 etapes

### Resultats al Giro d'Itàlia

* 1929. 22è de la classificació general
* 1930. Abandona (15a etapa) i vencedor d'una etapa
* 1931. 33è de la classificació general
* 1932. Abandona (8a etapa) i vencedor d'una etapa
* 1934. Abandona (3a etapa)
* 1935. 32è de la classificació general i vencedor de 4 etapes
* 1936. 41è de la classificació general i vencedor de 5 etapes
* 1937. Abandona (10a etapa) i vencedor de 2 etapes
* 1938. 47è de la classificació general i vencedor de 3 etapes
* 1939. Abandona (16a etapa)

## Referències

* Biografia i palmarès de Rafaële Di Paco (italià)
* Palmarès de Rafaële Di Paco (francès)
* Fitxa a sitiodeciclismo.net
# Font de la Call

La Font de la Call és una font del terme municipal de la Torre de Cabdella (antic terme de la Pobleta de Bellveí), del Pallars Jussà, dins del territori del poble de Castell-estaó. Està situada a 1.283 m d'altitud, a l'oest de Castellestaó, a la mateixa carena que baixa del Serrat de l'Aire cap a llevant, prop de la Borda de Benet, que queda al seu sud-est. Molt a prop d'aquest lloc passava antigament el termenal entre la Pobleta de Bellveí i Mont-ros.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya
# Ranburne (Alabama)

Ranburne, Alabama és una població dels Estats Units a l'estat d'Alabama. Segons el cens del 2000 tenia 459 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Ranburne tenia 459 habitants, 186 habitatges, i 137 famílies La densitat de població era de 112,2 habitants/km².
Dels 186 habitatges en un 31,7% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 65,1% hi vivien parelles casades, en un 5,4% dones solteres, i en un 26,3% no eren unitats familiars. En el 24,2% dels habitatges hi vivien persones soles el 12,4% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,47 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,91.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 23,5% tenia menys de 18 anys, un 6,1% entre 18 i 24, un 29% entre 25 i 44, un 24,8% de 45 a 60 i un 16,6% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 38 anys. Per cada 100 dones hi havia 95,3 homes. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 93,9 homes.
La renda mediana per habitatge era de 31.979 $ i la renda mediana per família de 40.250 $. Els homes tenien una renda mediana de 29.167 $ mentre que les dones 20.000 $. La renda per capita de la població era de 19.708 $. Aproximadament el 5,6% de les famílies i el 7,1% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Annual Estimates of the Population for Incorporated Places in Alabama». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Ranburne». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-10. [Consulta: 4 juliol 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Ranburne». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-12. [Consulta: 4 juliol 2010].
# Tàngara superba

La tàngara superba (Tangara fastuosa) és un ocell de la família dels tràupids (Thraupidae).

## Hàbitat i distribució

Habita boscos, vegetació secundària i matolls dels turons de l'est del Brasil a Pernambuco i Alagoas.

## Referències

* ↑ «Tàngara superba». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/01/2023(català)
# Jordy Clasie

Jordy Clasie (Haarlem, 27 de juny de 1991) és un futbolista neerlandès que juga com a migcampista amb l'AZ Alkmaar de l'Eredivisie holandesa i l'equip nacional neerlandès.
El 13 de maig de 2014 va ser inclòs per l'entrenador de la selecció dels Països Baixos, Louis Van Gaal, a la llista preliminar de 30 jugadors per representar aquest país a la Copa del Món de Futbol de 2014 al Brasil. Finalment va ser confirmat en la nòmina definitiva de 23 jugadors el 31 de maig.

## Referències

* ↑ AFP. «Van Gaal incluye ocho subcampeones mundiales». FIFA, 13-05-2014. Arxivat de l'original el 2014-05-15. [Consulta: 15 maig 2014].
* ↑ Agencia EFE. «Robben y Sneijder encabezan la lista de 30 de Holanda». ESPN, 13-05-2014. [Consulta: 15 maig 2014].
* ↑ «Definitieve WK-selectie Oranje» (en neerlandès). OnsOranje, 31-05-2014. [Consulta: 31 maig 2014].
* ↑ AFP. «Lista sin sorpresas de Países Bajos». FIFA, 31-05-2014. Arxivat de l'original el 2014-06-01. [Consulta: 31 maig 2014].
* ↑ Agencia EFE. «Sin sorpresas en la lista de Holanda para el Mundial». ESPN, 31-05-2014. [Consulta: 31 maig 2014].
# Jolis

Jolis és una masia de Sant Vicenç de Torelló (Osona) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici civil. Masia de planta rectangular coberta a dues vessants amb el carener paral·lel a la façana, orientada a migdia. El portal és rectangular i té una biga de roure per llinda. A la part dreta sobresurt un cos rectangular adossat a la casa que ubica un cos de galeries d'arc rebaixat obertes a nivell de primer pis. A la part esquerra s'hi adossa un cos més baix cobert també a dues vessants i consta només de planta baixa i primer pis, mentre que la resta de l'edificació té planta baixa i dos pisos. És construïda amb pedra, tàpia i arrebossat al damunt llevat dels elements de ressalt, que són de pedra vista. L'estat de conservació és bo. A pocs metres del mas hi ha una urbanització coneguda pel JOLIS.

## Història

Segons els documents consultats per Fortià Solà, la casa Cabrera tenia com a mas alodial el JOLI i els llocs coneguts per d'ALBANELLA i COMELLA, en el mateix indret.
Antoni Jolis (segle xvi), fill del mas, fou un important llatinista i escriptor. Mossèn Gudiol el dita dient que vers el 1589 era catedràtic de llengua llatina. A. Jolis recollí una interessant història de Torelló que es va perdre. Només se'n té constància segons l'historiador citat en l'obra de Mellado, la España Biográfica.
Cal assenyalar que el mas està registrat al fogatge de 1553 de la parròquia i terme de Sant Vicenç de Torelló. Aleshores habitava el mas FELIU JOLI.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Jolis». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 16 agost 2017].
# Jordi Matas Grau

Jordi Matas Grau (Barcelona, 1946 - Hindu Kush, Afganistan, 1971) va ser un alpinista i escalador català.
Com a soci del Club Excursionista de Gràcia, formà part del Grup Especial d'Escalada, del Grup d'Alta Muntanya Espanyol i del Groupe Pyrénéiste de Haute-Montagne. Fou instructor de l'Escuela Nacional de Montaña. Formà part de la primera expedició catalana al Nepal, on el 1970 es feu l'ascensió del Nilgiri sud-est. Desaparegué en una esquerda de la glacera del Kohe Tez de l'Hindu Kush. El 1971 va rebre la medalla de plata de la Federació Espanyola de Muntanyisme. Els membres del GEDE batejaren amb el seu nom un cim dels Andes del Perú, el Matasraju de 5.740 metres, i també la via Jordi Matas al cap de Sant Benet, al massís de Montserrat. Jordi Matas va ser el primer d'una llarga llista d'alpinistes de l'Estat espanyol que van perdre la vida.

## Referències

* 1 2 «Jordi Matas Grau». Enciclopèdia de l'esport català. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Víctimas españolas del Himalaya». El Mundo, 23-09-2012 [Consulta: 21 novembre 2019].
* ↑ «Relación de los peores accidentes sufridos por montañeros españoles en Asia». La Información, 26-07-2013 [Consulta: 21 novembre 2019].
# Jordi Buch i Oliver

Jordi Buch Oliver (Mataró, El Maresme, 4 de novembre de 1957) és un escriptor català.

## Obra
### Narrativa en català

   * Digues que sóc agosarat. Barcelona: La Busca, 2006
   * A trenc d'alba. Barcelona: La Busca, 2005

### Novel·la en català

   * Per les vores de dues pells. Barcelona: La Busca, 2004
   * Massa gent a dins l'armari. Mataró: Edicions dels ALILL, 2010
   * Història d'Elena. Mataró: Edicions dels ALILL, 2010

### En castellà

   * Montilla, de emigrante a presidente.Madrid: Europa Viva, 2008 [Biografies]
   * Historia misteriosa de España y Portugal.Madrid: Europa Viva, 2008 [Investigació i divulgació]
   * La última mujer. Barcelona:Parnass Ediciones, 2013 [Novel·la] Obra conjunta amb l'escriptora Ana Solari

### Novel·la traduïda al cors

Quandu sò spenti i lumi Antonio Corsacata. Traduzzione di Ghjacumu Thiers. Albiana/CCU 2012 - Collection Calamaii (Còrsega)

## Referències

* ↑ Oliver, Jordi al Qui és Qui de les Lletres Catalanes Arxivat 2013-12-04 a Wayback Machine.
* ↑ «Jordi Buch i Oliver». Associació d'Escriptors en Llengua Catalana.

## Enllaços externs

* Lloc Web de l'autor Arxivat 2013-08-06 a Wayback Machine.
# Jordi Busquets

Jordi Busquets és el nom dels següents personatges:
* Jordi Busquets (Barcelona, 1965), dissenyador industrial.
* Jordi Busquets Rovira (Puig-reig, 1972), músic.
# Jordi Brienni

Jordi Brienni (en llatí Georgius Bryennius, en grec antic Γεώργιος Βρυέννιος) va ser un oficial romà d'Orient, governador de les fortaleses de Stenimachus i Tzapaena, durant el regnat de l'emperador Andrònic II Paleòleg el vell.
L'any 1322 va recuperar la ciutat de Filipòpolis que havia caigut en mans de Todor Svetoslav I Terter emperador dels búlgars. Després va tenir el càrrec de magnus drungarius.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Georgius». A Dictionary of Greek and Roman biography and mythology. [Consulta: 25 desembre 2022].
# Jordi Burafe

Jordi Burafe (en llatí Georgius Buraphus, en grec Γεώργιος Βούραφος) fou un oficial romà d'Orient, patrici i comes del tema d'Opsícion (parts de Mísia i de Bitínia), adjacent a la Propòntida.
Era a Tràcia defensant la regió contra els búlgars i va entrar en una conspiració amb Teodor Miaci (Myacius) per destronar a l'emperador Filípic, que va ser empresonat i cegat per l'oficial Ruf, enviat per Jordi Burafe junt amb uns quants soldats. Però poc després Jordi i els seus còmplices van patir la mateixa sort a mans del nou emperador Anastasi II. (Nicèfor I de Constantinoble De Rebus post Mauricium Gestis, p. 55. Teòfanes el Confessor, Cronografia. vol. 1. p. 587, 588).

## Referències

* ↑ 9.Georgius Buraphus a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. II Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 246
# Josep Duran

«Josep Duran» té aquests significats:
* Josep Duran i Pejoán (ca. 1730 - 1802), compositor d'òpera i música religiosa català.
* Josep Duran i Sors (1793-1871), industrial tèxtil de Sabadell.
* Josep Duran i Riera (1849-1928), pintor de gènere.
* Josep Duran i Maristany (1878-1956), capità de vaixell, comerciant i industrial del Masnou establert a Guayaquil.
* Josep Duran i Noguera (1951), nedador català.
* Josep Duran Vázquez (1964), polític català.
# Josep Dorca

Josep Dorca (?-1824) fou el segon cabiscol de la Basílica de Santa Maria de Castelló d'Empúries, l'any 1787. Renuncià al títol l'any 1804 en obtenir una canongia a la seu de Girona, plaça vacant per òbit d'Andreu Berga.

## Referències

* ↑ Gregori i Cifré, Josep M.; Salgado Cobo, Elena «La Capella de música de Santa Maria de Castelló d'Empúries i els compositors del seu fons musical». Fons de la basílica de Santa Maria de Castelló d'Empúries, 2013, pàg. 27.
# Joaquín José de Muro y Vidaurreta

Joaquín José de Muro y Vidaurreta (Logronyo, 27 d'octubre de 1797 – Madrid, 1859) va ser un polític espanyol, marquès de Someruelos i ministre durant la minoria d'Isabel II d'Espanya.
Membre del Partit Moderat, va ser diputat per Logronyo i Soria en diverses legislatures entre 1834 i 1844 i president del congrés entre 22 de setembre de 1837 i 1 de gener de 1838 senador per Logronyo en 1837 (encara que no va ser admès per no tenir l'edat reglamentària), en 1840 i vitalici en 1845; ministre de Governació entre el 16 de desembre de 1837 i el 6 de setembre de 1838 en el gabinet de Narciso Heredia y Begines de los Ríos i dues vegades alcalde de Madrid en 1844 i 1847. També fou director de la Real Sociedad Económica Matritense de Amigos del País.

## Referències

* ↑ Congrés dels Diputats: Arxiu històric de diputats.
* ↑ Senat d'Espanya: Expedient personal del Senador Marquès de Someruelos, D. Joaquín Jose de Muro y Vidaurreta;
* ↑ Institut d'història del CSIC: Relación de gabinetes en el reinado de Isabel II.
* ↑ Ajuntament de Madrid: Alcaldes de Madrid, 1842 - 1900.
* ↑ Joaquín José de Muro a l'Enciclopedia Vasca Auñamendi
# Jorge Zaparaín Sanz

Jorge Zaparaín Sanz (Saragossa, 26 d'abril de 1984) és un futbolista aragonès, que ocupa la posició de porter.

## Trajectòria

Format al planter del Reial Saragossa, ha militat al filial fins al 2009. Amb el primer equip va disputar un partit de la màxima categoria, a la darrera jornada de la temporada 02/03, contra al FC Barcelona. La temporada 07/08 va ser cedit a la UD Fuerteventura.
L'estiu del 2009 s'incorporà al CD Alfaro.

## Enllaços externs

* Jorge Zaparaín Sanz a BDFutbol
* Jorge Zaparaín Sanz, Fitxa a Soccerway