OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Scomberomorus multiradiatus

Scomberomorus multiradiatus és una espècie de peix de la família dels escòmbrids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 35 cm de longitud total i els 500 g de pes.

## Distribució geogràfica

Es troba a la desembocadura del riu Fly (Golf de Papua, Nova Guinea).

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)
# Cantaracillo

Cantaracillo és un municipi de la província de Salamanca a la comunitat autònoma de Castella i Lleó.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1991 | 1996 | 2001 | 2004 |
| 316 | 301 | 253 | 249 |

## Enllaços externs

* Enllaç a Wikisalamanca
# Quatre Korales

Quatre Korales fou el nom donat pels portuguesos al territori a l'est-nord-est de Colombo, format per quatre districtes natius (Korales). El territori anava inicialment entre Colombo i les zones del interior, però amb el temps els dos korales més propers a la costa a l'est de Colombo foren incorporats al domini directe (Sapiti i Hewagam) i sota els portuguesos el seu territori era més reduït, limitat a les zones del interior al nord-est de Colombo, tenint al sud el territori de Tres Korales.

## Referències

* Mapa Arxivat 2007-10-28 a Wayback Machine.
# Ancherythroculter wangi

Ancherythroculter wangi és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids que es troba a la Xina.

## Referències

* ↑ Yih, P.-L. & C.-K. Wu 1964. Abramidinae. Pp. 63-120. A: Wu, H.-W. (ed.) Zhongguo like yulei zhi. [The cyprinid fishes of China] Volume 1. Science Press, Shanghai [ref. 4806]. Cyprinids China.
* ↑ BioLib
* ↑ FishBase (anglès)
# Campionat de Catalunya d'escacs de 2010

El Campionat de Catalunya d'escacs de 2010 fou un torneig d'escacs que es va disputar del 15 i el 22 de maig de 2010 a l'Hotel Verdi de Sabadell, per decidir el campió absolut de Catalunya de 2010. Fou organitzat pel SCC Sabadell i amb l'arbitratge de Josep Maria Salvans, i Enric Chalmeta com a delegat federatiu. El torneig fou jugat pel sistema d'eliminatòries amb 16 jugadors. El campió fou Jordi Magem i Badals per segon cop (fou campió l'any 2008).

## Participants

Relació dels 16 participants en el Campionat de Catalunya de 2010:
    Núm.TítolJugadorEloClub 1GMJordi Magem i Badals2585SCC Sabadell 2GMDaniel Alsina i Leal2547UGA 3GMMarc Narciso Dublan2535UE. Montcada 4MIÀlvar Alonso Rosell2507CE. Gerunda 5GMJosep Oms i Pallisé2501CE. Lleida 6MIJoan Fluvià Poyatos2479UGA 7MIJordi Fluvià Poyatos2467UGA 8MCAntoni Gual Pascual2459EEB 9MIRobert Alomà Vidal2445UE. Montcada 10MIVíctor Manuel Vehí Bach2402EEB 11MCVíctor Lillo i Castany2327CE. Figueres 12MCEnrique Colon Garcia2323CE. Sant Adrià 13MCDaniel Garrido Fernández2286Foment Martinenc 14MCFrancesc Xavier Farran Martos2267CE. Tarragona 15Joel Visa Jordana2245CE. Tàrrega 16Mireia Terrones Launes1935CE. Móra d'Ebre

## Resultats

Els resultats del campionat foren:
| Vuitens de final | Vuitens de final | Vuitens de final | Quarts de final | Quarts de final | Quarts de final | Semifinal | Semifinal | Semifinal | Final | Final | Final |
| 1 | Jordi Magem | 2 |
| 16 | Mireia Terrones | 0 |
| 16 | Mireia Terrones | 0 | 1 | Jordi Magem | 1½ |
| | | | 8 | Antoni Gual | ½ |
| 8 | Antoni Gual | 1* | 8 | Antoni Gual | ½ |
| 9 | Robert Alomà | 1 | | | |
| 9 | Robert Alomà | 1 | | | | 1 | Jordi Magem | 1* |
| | | | | | | 4 | Àlvar Alonso | 1 |
| 5 | Josep Oms | 1 | | | | 4 | Àlvar Alonso | 1 |
| 12 | Enrique Colon | 1* | | | | | | |
| 12 | Enrique Colon | 1* | 12 | Enrique Colon | 0 | | | |
| | | | 4 | Àlvar Alonso | 2 | | | |
| 4 | Àlvar Alonso | 2 | 4 | Àlvar Alonso | 2 | | | |
| 13 | Daniel Garrido | 0 | | | | | | |
| 13 | Daniel Garrido | 0 | | | | | | | 1 | Jordi Magem | 1* |
| | | | | | | | | | 6 | Joan Fluvià | 1 |
| 3 | Marc Narciso | 1 | | | | | | | 6 | Joan Fluvià | 1 |
| 14 | Francesc X. Farran | 1* | | | | | | |
| 14 | Francesc X. Farran | 1* | 14 | Francesc X. Farran | ½ | | | |
| | | | 6 | Joan Fluvià | 1½ | | | |
| 6 | Joan Fluvià | 2 | 6 | Joan Fluvià | 1½ | | | |
| 11 | Víctor Lillo | 0 | | | | | | |
| 11 | Víctor Lillo | 0 | | | | 6 | Joan Fluvià | 2 | Tercer lloc | Tercer lloc | Tercer lloc | Tercer lloc |
| | | | | | | 2 | Daniel Alsina | 0 |
| 7 | Jordi Fluvià | 1½ | | | | | | | 4 | Àlvar Alonso | 1 |
| 10 | Víctor Manuel Vehí | ½ | | | | | | | 2 | Daniel Alsina | 1* |
| 10 | Víctor Manuel Vehí | ½ | 7 | Jordi Fluvià | ½ | | | | 2 | Daniel Alsina | 1* |
| | | | 2 | Daniel Alsina | 1½ |
| 2 | Daniel Alsina | 2 | 2 | Daniel Alsina | 1½ |
| 15 | Joel Visa | 0 |

## Referències

* 1 2 «Butlletí d'Escacs». Federació Catalana d'Escacs, 143, 01-07-2010, pàg. 10-13 [Consulta: 4 febrer 2016].
* ↑ «Campionat de Catalunya Absolut 2010». chess-results.com. [Consulta: 4 febrer 2016].

## Enllaços externs

* Web de la Federació Catalana d'Escacs
# Alexander Morgan

Alexander Morgan (East Melbourne, Victòria, 18 de juliol de 1994) és un ciclista australià, especialista en el ciclisme en pista. Ha guanyat un Campionat del món de persecució per equips.

## Palmarès en pista

* 2011
** Campió del món júnior en Persecució per equips, amb Jack Cummings, Alexander Edmondson i Jackson Law
* 2012
** Campió del món júnior en Persecució per equips, amb Jack Cummings, Evan Hull i Miles Scotson
** Campió d'Oceania en Persecució
** Campió d'Oceania en Persecució per equips, amb Luke Davison, Mitchell Mulhern i Miles Scotson
* 2013
** Campió del món de persecució per equips, amb Glenn O'Shea, Alexander Edmondson i Michael Hepburn
* 2015
** Campió d'Austràlia en persecució

### Resultats a la Copa del Món

* 2013-2014
** 1r a Aguascalientes, en Persecució per equips

## Palmarès en ruta

* 2011
** Campió d'Austràlia júnior en contrarellotge
** Vencedor d'una etapa del Tour de Bright
* 2012
** Campió d'Oceania júnior en contrarellotge
* 2013
** Vencedor d'una etapa del Tour of the Great South Coast
** Vencedor d'una etapa del National Capital Tour
* 2016
** Campió d'Oceania sub-23 en contrarellotge

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
# Batrachophrynus

Batrachophrynus és un gènere de granotes de la família Leptodactylidae que es troba als Andes del sud del Perú i Bolívia.

## Taxonomia

* Batrachophrynus brachydactylus
* Batrachophrynus macrostomus

## Referències

* IUCN (anglès)
# Scomberomorus plurilineatus

Scomberomorus plurilineatus és una espècie de peix de la família dels escòmbrids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir els 120 cm de longitud total i els 12,5 kg de pes.
* Nombre de vèrtebres: 45 - 46.

## Alimentació

Menja principalment peixos del gènere Anchoviella, clupeids (Amblygaster, Sardinella fimbriata, Sardinella albella), altres menes de peixos, calamars i crustacis del gènere Stomatopoda.

## Hàbitat

És un peix marí que viu entre 50 i 200 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba des de les Seychelles, Kenya i Zanzíbar fins a Sud-àfrica i la costa occidental de Madagascar.

## Referències

* ↑ Lacépède B. G. E. 1801. Histoire naturelle des poissons. Hist. Nat. Poiss. v. 3. i-lxvi + 1-558.
* ↑ BioLib
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
# Can Xicola

Can Xicola és un monument del municipi de Figaró-Montmany (Vallès Oriental) inclòs en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Aquesta casa fou construïda amb motiu d'allotjar-hi els treballadors de les mines de baritina, explotades periòdicament. És un edifici datat el 1914. L'amo que el feu construir vivia al mas del costat de l'ermita de Sant Pere, a pocs metres de Can Xicola. Actualment, excepte una família que hi viu tot l'any, hi ha sis casetes per llogar a l'estiu. Edifici aïllat i a un nivell per sobre del camí. La casa té dos pisos i una terrassa al davant, que dona al camí i que queda a sobre de les antigues quadres pels cavalls (6), a les quals s'hi accedeix per una porta rectangular amb la corresponent lletra, una finestra al damunt i una gran arcada de maó amb clau de volta de pedra, agrupant els dos elements. Les portes tenen marcs de maó vermell, cosa que veiem en moltes de les casetes del nucli del Figueró d'aquesta època. Als balconets i a les finestres hi ha baranes de ferro forjat. A la casa de dalt, cada porta, corresponent a cada un dels habitatges unifamiliars, està protegida per un tendal. Hi observem una finestra d'ull de bou amb motllura de pedra al voltant.

## Referències

* 1 2 3 «Can Xicola». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 24 setembre 2013].

## Enllaços externs

* «Can Xicola». Mapa de patrimoni cultural. Diputació de Barcelona.
# Sorció

Sorció és un procés físic i químic pel qual una substància s'uneix a una altra. Els casos específics de sorció es tracten en els següents articles:
* Absorció - "la incorporació d'una substància en un estat a un altre d'un estat diferent" " (p. ex., un líquid que és absorbit per un sòlid o un gas que és absorbit per un líquid);
* Adsorció: la adherència física o l'adhesió de ions i molècules a la superfície d'una altra fase (p. Ex., Reactius adsorbits a una superfície sòlida catalitzadora);
* Intercanvi iònic: un intercanvi de ions entre dos electròlits o entre una solució d'electròlits i un complex.
El revers de sorció és desorció.

## Referències

* ↑ Crini, edited by Grégorio; Badot, Pierre-Marie. Sorption processes and pollution : conventional and non-conventional sorbents for pollutant removal from wastewaters. Besançon: Presses universitaires de Franche-Comté, 2010, p. 43. ISBN 2848673044.
# Amperímetre de pinça

L'amperímetre de pinça o pinça amperomètrica és un dispositiu elèctric (accessori d'un multímetre o incorporat a ell) que té dues mandíbules que s'obren per permetre situar-la al voltant d'un conductor elèctric, (tancant-se mitjançant l'acció d'una molla). La inserció de la sonda permet mesurar la magnitud del corrent elèctric que passa a través del conductor sota mesura, sense haver de fer contacte físic amb ell, i sense l'inconvenient d'haver d'obrir el circuit en el qual es vol mesurar el corrent emprant un amperímetre clàssic.

## Descripció

El funcionament de la pinça es basa en la mesura indirecta del corrent circulant per un conductor a partir del camp magnètic o dels camps que aquesta circulació de corrent genera. Rep el nom de pinça perquè consta d'un sensor, en forma de pinça, que s'obre i abraça el cable del que en volem mesurar el corrent.
Aquest mètode evita obrir el circuit per a efectuar la mesura, així com les caigudes de tensió que podria produir un instrument clàssic. D'altra banda, és summament segur per a l'operari que realitza el mesurament, ja que no cal un contacte elèctric amb el circuit sota mesura, ja que, en el cas de cables aïllats, ni tan sols cal aixecar l'aïllant.
Aquestes pinces són utilitzades pels electricistes, de vegades amb la pinça s'hi incorpora un multímetre universal.
Amb el transformador de corrent adequat, és fàcil mesurar corrents molt elevats (centenars d'ampers). Però amb una pinça de transformador de corrent és més difícil mesurar amb precisió petits corrents d'uns pocs mil·liamperes.

## Ús

Per utilitzar una pinça, s'ha de passar només un sol conductor a través de la sonda, si es passa més d'un conductor a través del bucle de mesura, el que s'obtindrà serà la suma vectorial dels corrents que flueixen pels conductors i que depenen de la relació de fase entre els corrents.
En particular, si la pinça es tanca al voltant d'un cable paral·lel de dos conductors que alimenta un equip, en el qual òbviament flueix el mateix corrent per ambdós conductors (i de sentit o fase contraris), ens donarà una lectura de "zero".
Per aquest motiu les pinces es venen també amb un accessori que es connecta entre la presa de corrent i el dispositiu sota prova. L'accessori és bàsicament una extensió curta amb els dos conductors separats, de manera que la pinça es pot posar al voltant d'un sol dels conductors.
La lectura produïda per un conductor que transporta un corrent molt baix pot ser augmentada passant el conductor al voltant de la pinça diverses vegades (fent una bobina), la lectura la real serà la mostrada per l'instrument dividida pel nombre de voltes, amb alguna pèrdua de precisió a causa dels efectes inductius.

## Nota

* ↑ Pablo Alcalde San Miguel. ELECTROTECNIA. Editorial Paraninfo, gener 2008, p. 233–. ISBN 9788497326469 [Consulta: 10 maig 2011].
# Theodor Herzog

Theodor Carl (Karl) Julius Herzog (7 de juliol de 1880, Friburg de Brisgòvia - 6 de maig de 1961, Jena) va ser un briòleg i fitogeògraf alemany.
Va estudiar ciències a Friburg i Zúric, obtenint el seu doctorat el 1903 a la Universitat de Múnic com a estudiant del botànic Ludwig Radlkofer (1829-1927). Més tard va obtenir la seva habilitació a l'Eidgenössische Technische Hochschule de Zuric sota el patrocini de Carl Joseph Schröter (1855-1939).
Entre 1904 i 1912 participà en diverses excursions botàniques; recorrent Sardenya (1904 i 1906), Ceilan (1905 i 1908) i Bolívia (1907–08 i 1910–12). El 1920 esdevingué professor associat de botànica a la Universitat de Múnic, i més tard va succeir a Wilhelm Detmer (1850-1930) a la Universitat de Jena (1925), on romangué fins al 1948
Esdevingué una de les principals autoritats en molses, i també s'ocupà de la sistemàtica i la fitogeografia de les plantes amb flors. A mesura que avançava la seva carrera es centrà cada cop més en la classificació de les hepàtiques, en particular la família Lejeuneaceae.
Els epítets específics herzogiana i herzogii duen el seu nom. Dos exemples són Frullania herzogiana i Luteolejeunea herzogii.
També s'han designat amb el seu cognom diversos tàxons en el seu honor: Herzogiella Broth. (1925), que és un gènere de molses de la família Hypnaceae. Després Herzogianthaceae, que és una família d'hepàtiques que pertanyen a l'ordre Ptilidiales, aquesta família consta d'un sol gènere: Herzogianthus RMSchust. (1960). Més tard es van publicar Herzogiaria (1981), i Herzogobryum (1963), que són tots dos gèneres d'hepàtiques.

## Obres principals

* Vom Urwald zu den Gletschern der Kordillere, 1913 – De les selves a les glaceres de la Serralada .
* Die Pflanzenwelt der bolivischen Anden und ihres östlichen Vorlandes, 1923 – Vegetació dels Andes bolivians i els seus contraforts orientals.
* Anatomie der Lebermosse, 1925 – Anatomia de les hepàtiques.
* Bergfahrten in Südamerika, 1925 – Ascensió de muntanya a Amèrica del Sud.
* Geographie der moose, 1926 – Geografia de les molses.

## Referències

* ↑ Es poden consultar els tàxons descrits per aquest autor a International Plant Names Index (anglès)
* 1 2 3 Deutsche Biographie
* 1 2 JSTOR Global Plants (biography)
* ↑ Google Books Etymological Dictionary of Grasses
* ↑ «Herzogiella Broth.» (en anglès). www.gbif.org. [Consulta: 25 febrer 2021].
* ↑ «Herzogianthaceae» (en anglès). www.gbif.org. [Consulta: 12 maig 2021].
* ↑ «Herzogiaria Fulford ex Hässel» (en anglès). www.gbif.org. [Consulta: 10 maig 2021].
* ↑ «Herzogobryum Grolle». [Consulta: 5 abril 2022].
* ↑ Open Library (publications)

## Enllaços externs

* Obres de T. K. G. Herzog a Internet Archive
* IPNI, llista de plantes descrites i codescrites per Herzog.
# Batrachoseps

Batrachoseps és un gènere d'amfibis caudats de la família Plethodontidae. Ho formen gairebé una vintena d'espècies de salamandres.

## Taxonomia

* Batrachoseps attenuatus (Eschscholtz, 1833).
* Batrachoseps campi Marlow, Brode i Wake, 1979.
* Batrachoseps diabolicus Jockusch, Wake i Yanev, 1998.
* Batrachoseps gabrieli Wake, 1996.
* Batrachoseps gavilanensis Jockusch, Yanev i Wake, 2001.
* Batrachoseps gregarius Jockusch, Wake i Yanev, 1998.
* Batrachoseps incognitus Jockusch, Yanev i Wake, 2001.
* Batrachoseps kawia Jockusch, Wake i Yanev, 1998.
* Batrachoseps luciae Jockusch, Yanev i Wake, 2001.
* Batrachoseps major Camp, 1915.
* Batrachoseps minor Jockusch, Yanev i Wake, 2001.
* Batrachoseps nigriventris Cope, 1869.
* Batrachoseps pacificus (Cope, 1865).
* Batrachoseps regius Jockusch, Wake i Yanev, 1998.
* Batrachoseps relictus Brami i Murray, 1968.
* Batrachoseps robustus Wake, Yanev i Hansen, 2002.
* Batrachoseps simatus Brami i Murray, 1968.
* Batrachoseps stebbinsi Brami i Murray, 1968.
* Batrachoseps wrightorum (Bishop, 1937)

## Referències

* ↑ Jockusch, Elizabeth L.; Hansen, Robert W.; Fisher, Robert N.; Wake, David B. «Slender salamanders (genus Batrachoseps) reveal Southern California to be a center for the diversification, persistence, and introduction of salamander lineages». PeerJ, 8, 14-08-2020, pàg. e9599. DOI: 10.7717/peerj.9599. ISSN: 2167-8359. PMC: 7430267. PMID: 32864205.
* ↑ «ADW: Batrachoseps: CLASSIFICATION». [Consulta: 26 setembre 2024].
# Great Neck Plaza

Great Neck Plaza és una població dels Estats Units a l'estat de Nova York. Segons el cens del Census 2000 tenia 6.433 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Great Neck Plaza tenia 6.433 habitants, 3.603 habitatges, i 1.581 famílies. La densitat de població era de 8.012,2 habitants/km².
Dels 3.603 habitatges en un 12,8% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 36,2% hi vivien parelles casades, en un 6,1% dones solteres, i en un 56,1% no eren unitats familiars. En el 51,1% dels habitatges hi vivien persones soles el 23,6% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era d'1,74 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,54.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 11,6% tenia menys de 18 anys, un 3,9% entre 18 i 24, un 32,3% entre 25 i 44, un 22% de 45 a 60 i un 30,3% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 47 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 72 homes.
La renda mediana per habitatge era de 54.591 $ i la renda mediana per família de 70.781 $. Els homes tenien una renda mediana de 51.863 $ mentre que les dones 46.703 $. La renda per capita de la població era de 42.914 $. Entorn del 4,1% de les famílies i el 7,1% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Great Neck Plaza». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-16. [Consulta: 9 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Great Neck Plaza». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Can Dalmau de Dalt

Can Dalmau de Dalt és una casa de la Nou de Gaià (Tarragonès) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Casa situada dins el nucli de la població.
Té un pati interior quadrat i quasi tots els arcs primitius que emmarcaven les portes han estat transformats en llindes.
És un habitatge i algunes dependències són utilitzades com a magatzems.

## Referències

* 1 2 3 «Can Dalmau de Dalt». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 23 agost 2021].
# Sorbyita

La sorbyita és un mineral de la classe dels sulfurs. Anomenada així per Henry Clifton Sorby (1826-1908), químic i geòleg, pioner en l’aplicació de la física per explicar fenòmens geològics. Se li reconeix, particularment, la seva innovació en fer seccions fines de roques per estudiar la seva composició mineral, textura, etc. i és considerat el fundador de la petrologia microscòpica.

## Característiques

La sorbyita és una sulfosal de fórmula química CuPb$_9$(Sb,As)$_{11}$S$_{26}$. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 1966, sent publicada per primera vegada un any després. Cristal·litza en el sistema monoclínic. La seva duresa a l'escala de Mohs es troba entre 3,5 i 4.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la sorbyita pertany a «02.LB - Sulfosals sense classificar, amb Pb essencial» juntament amb els següents minerals: miharaïta, ardaïta, launayita, madocita, playfairita, sterryita, larosita, petrovicita, mazzettiïta i crerarita.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta al Taylor Pit, situat al municipi de Huntingdon, dins el comtat de Hastings (Ontario, Canadà). També ha estat descrita als Estats Units, França, el Kirguizstan i Indonèsia.

## Referències

* ↑ «Sorbyite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 1r juny 2021].
# Antoni Juyol i Bach

Antoni Juyol i Bach (1860-1917) fou un escultor català. Format a l'Escola de la Llotja, es va especialitzar en la interacció entre escultura i arquitectura. Poc després va obrir el seu propi taller a Barcelona, Juyol Hermanos. És conegut per haver fet part dels grups escultòrics de la Casa Amatller, encarregats per Puig i Cadafalch. També hi ha obra seva a la Casa Lleó Morera, al Palau Baró de Quadras, la Casa Navàs de Reus, o Can Garí a Argentona. El Museu Nacional d'Art de Catalunya conserva obra seva.

## Referències

* ↑ «Mestres i Artesans de la Casa Lleó i Morera de Barcelona». [Consulta: 23 maig 2017].
* ↑ «Antoni Juyol | Museu Nacional d'Art de Catalunya». [Consulta: 23 maig 2017].
# Tikhorétxnoie

Tikhorétxnoie (en rus: Тихоречное) és un poble del krai de Primórie, a l'Extrem Orient de Rússia, que en el cens del 2010 tenia 355 habitants.

## Referències

* ↑ Законодательное собрание Приморского края. Сборник «Муниципальные образования Приморского края»
* ↑ Постановление Совета Министров РСФСР № 753 от 29 декабря 1972 г.
# Amb prou feines

Hardly Working (en anglès: Hardly Working) és una pel·lícula humorística estatunidenca dirigida per Jerry Lewis el 1980.

## Argument

Bo Hooper, un clown, es troba a l'atur quan el circ on treballa de sobte tanca. Va a viure amb la seva germana, contra el parer del marit d'ella, Robert. Comença així doncs a fer una sèrie d'inversemblants feines, depenent d'una benzinera, dependent, barman, cuiner xinès, animador d'una discoteca, arrossegant desastres onsevulla. Finalment troba una feina com a carter que sembla fet per ell, fins que descobreix que el seu cap és també el pare de la seva filla. El pare detesta tots els carters per què l'exmarit de la seva filla era un d'ells, així intenta destruir la vida de Bo, però Bo aconsegueix superar totes les dificultats, i té èxit no només en la feina, sinó també guanyant-se el respecte i la confiança del pare de la noia.

## Producció

Aquesta és la pel·lícula de la tornada de Lewis a les pantalles després de deu anys de parada després de la seva pel·lícula del 1970 Which Way to the Front?. Mentrestant, va rodar The Day the Clown Cried, que, avui en dia, resta inèdita.
La pel·lícula comença amb un muntatge d'escenes tretes de precedents pel·lícules de Lewis, incloses El grum, El ventafocs, The Errand Boy, Who's Minding the Store?, i The Patsy . Hi ha també referències a altres obres de Lewis, com ara el truc de clown utilitzat per Lewis en la pel·lícula que va ser originàriament ideada pel seu llargmetratge del 1954 3 Ring Circus i reutilitzada en The Family Jewels del 1965.

## Repartiment

* Jerry Lewis
* Billy Barty
* Roger C. Carmel
* Steve Franken
* Buddy Lester
* Susan Oliver
* Leonard Stone

## Referències

* ↑ Thomas, Bob «Jerry Lewis works hard on new film 'Hardly Working'». The Day. Associated Press (AP) [New London, Connecticut], 10-04-1981, p. 20 [Consulta: 3 agost 2010].
* ↑ «Hardly Working». The New York Times.
# Barranc de la Gritella

El Barranc de la Gritella és un barranc del terme municipal de Cornudella de Montsant, a la comarca catalana del Priorat. Antigament pertanyia a l'antic terme de Siurana, actualment inclòs en el de Cornudella de Montsant.
És a la part oriental del terme, prop del límit amb la Febró; el termenal discorre paral·lel a llevant del barranc. Es forma al costat nord-est del Mas de l'Extremenyo per la unió dels barrancs del Carcaix, que prové del nord-oest, i Barranc de la Noguera, que ho fa del nord. Des d'aquest lloc davalla cap a migdia deixant a ponent el Mas del Gravat, a llevant el Mas d'en Gil i després el Grau del Gris i les Socarrades, i poc després a llevant el Mas de la Barba i el Grau del Mas. Al cap de poc desemboca al costat del Molí de l'Esquirola en el riu de Siurana.

## Referències

* Institut Cartogràfic de Catalunya. Edició digital del mapa de Catalunya de l'Institut Cartogràfic de Catalunya.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya