OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Juan Antonio Fernández Abajo

Juan Antonio Fernández Abajo (Saragossa, 21 de febrer de 1938 - † Barcelona, 6 de febrer de 2008) va ser un presentador espanyol de televisió, popular en els anys 60 i 70, en els quals va conduir nombrosos espais de Televisió Espanyola de gran èxit en l'època.

## Biografia

Va fer estudis de Batxillerat primer i, després, a l'Escola de Radiodifusió. El 1957 s'incorpora a Radio Juventud de Barcelona passant, el 1960, a Ràdio Nacional d'Espanya. Posteriorment, conduiria el programa La radio en el hogar (1964) a Radio Peninsular. També seria, el 1966, la veu que va acompanyar les transmissions del Campionat Mundial de Futbol celebrat aquest any a Anglaterra
Entre les seves primeres aparicions en televisió, cal recordar el concurs ¿Quién dice la verdad? (1965-1966). Posteriorment vindrien Palmo a palmo (1970), amb Teresa Gimpera; Premio al mejor (1971) i els espais esportius Más lejos (1971) o Polideportivo (1973).
En aquesta època es va posar al capdavant de macro-programes de varietats, de diverses hores de durada amb diferents contesos (entrevistes, música, humor, concursos...). Van ser molt populars Siempre en domingo (1972), amb José Luis Uribarri, Pilar Cañada, Isabel Bauzá i Clara Isabel Francia; Tarde para todos (1972-1973), amb Luciana Wolf i Clara Isabel Francia o Todo es posible en domingo (1974), amb Tico Medina, Marisa Medina i Kiko Ledgard.
Després de la cancel·lació d'aquest últim programa, es va centrar en la seva tasca com a locutor de ràdio, va crear i va conduir, entre 1973 i 1976 l'espai esportiu Radiogaceta de los Deportes, de Ràdio Nacional d'Espanya, i el 1981 el programa Cataluña Ahora, en la mateixa emissora. En aquesta dècada va estar especialment actiu com a actor i director de doblatge, la seva última ocupació fins a la fi dels seus dies a TVE.

## Premis

* Premi Ondas (1969) Millor locutor local RNE Barcelona
* Antena d'Or (1972)
* TP d'Or al millor presentador (1972)
* Premi Ondas (1973)
* Medalla de plata al Mèrit Esportiu
* Premi Nacional de la Radiodifusió
* Premi Popular del diari Pueblo
* 2 anys consecutius premi Popular Actualitat Espanyola
* Premi Nacional dels sindicats de RTVE

## Enllaços externs

* Juan Antonio Fernández a eldoblaje.com
* Muere el periodista de RTVE Juan Antonio Fernández Abajo, La Vanguardia, 6 de febrer de 2008
* Fallece el periodista de TVE y RNE Juan Antonio Fernández Abajo, 20 Minutos
# Eucalyptus megacornuta

Eucalyptus megacornuta és una espècie d'Eucalyptus endèmic del sud-oest d'Austràlia Occidental. És un petit eucaliptus de fulla perenne, essent aquestes verdes i lanceolades. Creix entre els 4 i 12 metres d'alçada i les seves inflorescències són de 3 a 7 flors, de color entre groc i verdós. Floreix de Juliol a Octubre a l'àrea de distribució natural de l'espècie. El fruit és una càpsula de color bru o verd fosc allargada en forma de banya força espectacular, d'on n'obté el seu epítet específic "megacornuta". Creix sobre margues, al·luvions, sòls granítics, a vessants i llits de rierols. Va ser formalment descrita pel botànic Charles Austin Gardner el 1942.

## Referències

* ↑ Eucalyptus megacornuta a FloraBase. Department of Environment and Conservation, Government of Western Australia.
* ↑ «Eucalyptus megacornuta». Australian Plant Name Index (APNI), IBIS database. Centre for Plant Biodiversity Research, Australian Government, Canberra. [Consulta: 9 abril 2012].
# Thiel (cràter)

Thiel és un cràter d'impacte pertanyent a la cara oculta de la Lluna, situat a sud del cràter més gran Quetelet, i al nord-oest de Charlier.
* Localització de Thiel (superior dreta de la imatge)
* Cràters satèl·lit
* Imatge obliqua de la missió Lunar Orbiter 5
És un cràter de vora esmolada, aproximadament circular, amb un petit impacte en el sector nord-est de la vora exterior. Per la resta, està relativament lliure d'erosió per altres impactes, i l'interior no està marcat per cràters significatius. Les parets internes són irregulars en alguns llocs, amb apilaments de materials formant tarteres a la base.

## Cràters satèl·lit

Per convenció aquests elements són identificats en els mapes lunars posant la lletra en el costat del punt central del cràter que està més proper a Thiel.
| Thiel | Coordenades | Diàmetre |
| T | 40° 24′ N, 136° 36′ O﻿ / ﻿40.4°N,136.6°O﻿ / 40.4; -136.6﻿ (Thiel T) | 31 km |

## Referències

* (WGPSN), IAU Working Group for Planetary System Nomenclature. «Gazetteer of Planetary Nomenclature. 1:1 Million-Scale Maps of the Moon» (en anglès). UAI / USGS, 13-02-2013. [Consulta: 6 abril 2016].
* Andersson, L. E.; Whitaker, E. A.,. NASA Catalogue of Lunar Nomenclature (en anglès). NASA RP-1097, 1982.
* Blue, Jennifer. «Gazetteer of Planetary Nomenclature» (en anglès). USGS, 25-07-2007. [Consulta: 2 gener 2012].
* Bussey, B.; Spudis, P.. The Clementine Atlas of the Moon (en anglès). Nueva York: Cambridge University Press, 2004. ISBN 0-521-81528-2.
* Cocks, Elijah E.; Cocks, Josiah C.. Who's Who on the Moon: A Biographical Dictionary of Lunar Nomenclature (en anglès). Tudor Publishers, 1995. ISBN 0-936389-27-3.
* McDowell, Jonathan. «Lunar Nomenclature» (en anglès). Jonathan's Space Report, 15-07-2007. [Consulta: 2 gener 2012].
* Menzel, D. H.; Minnaert, M.; Levin, B.; Dollfus, A.; Bell, B. «Report on Lunar Nomenclature by The Working Group of Commission 17 of the IAU» (en anglès). Space Science Reviews, 12, 1971, pàg. 136.
* Moore, Patrick. On the Moon (en anglès). Sterling Publishing Co, 2001. ISBN 0-304-35469-4.
* Price, Fred W. The Moon Observer's Handbook (en anglès). Cambridge University Press, 1988. ISBN 0521335000.
* Rükl, Antonín. Atlas of the Moon (en anglès). Kalmbach Books, 1990. ISBN 0-913135-17-8.
* Webb, Rev. T. W.. Celestial Objects for Common Telescopes, 6ª edición revisada (en anglès). Dover, 1962. ISBN 0-486-20917-2.
* Whitaker, Ewen A. Mapping and Naming the Moon (en anglès). Cambridge University Press, 2003. 978-0-521-54414-6.
* Wlasuk, Peter T. Observing the Moon (en anglès). Springer, 2000. ISBN 1-85233-193-3.

## Vegeu també

* Llista de cràters lunars
* Selenografia
# Tabaré Piriápolis Fútbol Club

El Tabaré Piriápolis Fútbol Club, conegut com a Tabaré Piriápolis, és un club de futbol uruguaià de la ciutat de Piriápolis, al departament de Maldonado.
El club fou fundat en 1937 i va començar a competir en competicions municipals. El 1951, amb la creació de la Lliga de la Zona Oest, el club va guanyar la seva primera edició, això com guanyará en 16 ocasions. En els anys 90, el club va disputar la copa El País, on va finalitzar entre els quatre primers. Actualment el club disputa la Lliga de la Zona Oest, i fa rivalitat local amb el Piriápolis Fútbol Club.

## Palmarès

* Lliga de futbol de la Zona Oest: 16
       1951, 1953, 1961, 1962, 1965, 1974, 1980, 1987, 1988, 1990, 1992, 1993, 2000, 2001, 2002, 2004

## Referències

* ↑ Arzarello, Javier. «TABARE PIRIAPOLIS FÚTBOL CLUB 80 AÑOS DE GLORIA» (en castellà), 03-07-2017. [Consulta: 19 juny 2021].
# Heinz Flohe

Heinz "Flocke" Flohe (28 de gener de 1948 a 15 de juny de 2013) va ser un futbolista alemany i entrenador.

## Referències

* ↑ «World Cup football winner Flohe dies». AFP, 16-06-2013. [Consulta: 16 juny 2013].
Heinz Flohe amb la selecció alemanya - Plantilles de navegació :
Selecció de futbol d'Alemanya Federal – Copa del Món de Futbol 1974
1 Maier •
2 Vogts •
3 Breitner •
4 Schwarzenbeck •
5 Beckenbauer (c) •
6 Höttges •
7 Wimmer •
8 Cullmann •
9 Grabowski •
10 Netzer •
11 Heynckes •
12 Overath •
13 Müller •
14 Hoeneß •
15 Flohe •
16 Bonhof •
17 Hölzenbein •
18 Herzog •
19 Kapellmann •
20 H. Kremers •
21 Nigbur •
22 Kleff •
Entrenador: Schön
Selecció de futbol d'Alemanya Federal – Copa del Món de futbol 1978
1 Maier •
2 Vogts •
3 Dietz •
4 Rüssmann •
5 Kaltz •
6 Bonhof •
7 Abramczik •
8 Zimmermann •
9 Fischer •
10 Flohe •
11 Rummenigge •
12 Schwarzenbeck •
13 Konopka •
14 D. Müller •
15 Beer •
16 Cullmann •
17 Hölzenbein •
18 Zewe •
19 Worm •
20 H. Müller •
21 Kargus •
22 Burdenski •
Seleccionador: Schön :
# Bellmore

Bellmore és una població dels Estats Units a l'estat de Nova York. Segons el cens del 2000 tenia 16.441 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Bellmore tenia 16.441 habitants, 5.643 habitatges, i 4.604 famílies. La densitat de població era de 2.559,6 habitants per km².
Dels 5.643 habitatges en un 37,5% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 69,2% hi vivien parelles casades, en un 9,1% dones solteres, i en un 18,4% no eren unitats familiars. En el 15,8% dels habitatges hi vivien persones soles el 8,2% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,91 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,26.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 25,3% tenia menys de 18 anys, un 5,9% entre 18 i 24, un 29,7% entre 25 i 44, un 25,8% de 45 a 60 i un 13,3% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 39 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 92,1 homes.
La renda mediana per habitatge era de 74.976 $ i la renda mediana per família de 83.236 $. Els homes tenien una renda mediana de 56.639 $ mentre que les dones 39.241 $. La renda per capita de la població era de 32.034 $. Entorn de l'1,8% de les famílies i el 2,4% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Bellmore». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 9 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Bellmore». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Salvelinus anaktuvukensis

Salvelinus anaktuvukensis és una espècie de peix bentopelàgic i d'aigua dolça de la família dels salmònids i de l'ordre dels salmoniformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 30 cm de longitud total.
* Nombre de vèrtebres: 65-69.

## Reproducció

Fresa a la primavera.

## Hàbitat

Viu en zones de clima polar (70°N-68°N).

## Distribució geogràfica

Es troba a Nord-amèrica: Alaska.

## Longevitat

Pot arribar a viure 9 anys.

## Referències

* ↑ Richardson J. 1836. The Fish. A Fauna Boreali-Americana; or the zoology of the northern parts of British America: containing descriptions of the objects of natural history collected on the late northern land expeditions, under the command of Sir John Franklin, R.N. Fauna Boreali-Americana Part 3. i-xv + 1-327.
* ↑ Morrow, J. E., Jr. 1973. A new species of Salvelinus from the Brooks Range, northern Alaska. Biol. Pap. Univ. Alaska Núm. 13: 1-8.
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Page, L. M.; Burr, B. M. A field guide to freshwater fishes: North America north of Mexico (en anglès). Houghton Mifflin Company, 1991. ISBN 0-395-35307-6.
* ↑ Morrow, J.E., 1980. The freshwater fishes of Alaska. University of. B.C. Animal Resources Ecology Library. 248p.
* ↑ Hugg, D.O., 1996. MAPFISH georeferenced mapping database. Freshwater and estuarine fishes of North America. Life Science Software. Dennis O. and Steven Hugg, 1278 Turkey Point Road, Edgewater (Maryland), Estats Units.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Walters, V., 1955. Fishes of the western arctic America and eastern arctic Siberia, taxonomy and zoogeography. Bull. Am. Mus. Nat. Hist. N.Y. 106(5):255-368.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158. ISBN 0356107159.

## Enllaços externs

* AQUATAB (anglès)
# Ascaris suum

Ascaris suum és una espècie de nematode paràsit de la família dels ascarídids que provoca l'ascariasi en els porcs. Podria ser la mateixa espècie que A. lumbricoides, que causa l'ascariasi en els éssers humans.

## Referències

* ↑ Leles, Daniela; Gardner, Scott L.; Reinhard, Karl; Iñiguez, Alena; Araujo, Adauto «Are Ascaris lumbricoides and Ascaris suum a single species?» (en anglès). Parasites & Vectors, 5, 20-02-2012, pàg. 42. DOI: 10.1186/1756-3305-5-42. PMC: 3293767. PMID: 22348306.
# Josep Zapata i Nadal

Josep Zapata i Nadal (València, 1763 - València, 1837) fou un pintor valencià, especialista en pintura de flors, així com d'obres de temàtica religiosa o d'història.
Es va formar a la Reial Acadèmia de Belles Arts de Sant Carles, sota les indicacions de Cristòfol Valero i Lluís Antoni Planes. Anys més tard, el 1798 va ser acceptat com a acadèmic del mateix centre, i el 1806 va esdevenir-ne professor auxiliar de pintura. Sempre vinculat a Sant Carles, el 1810 va esdevenir acadèmic de mèrit de flors i poc després, el 1815, director de la Sala de flors.
Com a reconeixement als seus mèrits, el 1832 va esdevenir acadèmic de la Reial Acadèmia de Belles Arts de San Fernando de Madrid.
Es poden veure obres seves al convent del Sant Esperit de Gilet, al Camp de Morvedre, al Museu de Belles Arts de València i a l'Acadèmia de San Fernando.

## Referències

* ↑ «Josep Zapata i Nadal». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Farinosa

Les farinoses són unes postres i llevant de taula típiques de Xerta, Tivissa i l'Ametlla de Mar, al Baix Ebre. Són tradicionals per Setmana Santa i tenen com a base la mateixa pasta amb què es preparen les mones de Pasqua amb què els padrins obsequien llurs fillols.
Tenen variacions segons l'indret on es fan. Les de Xerta està farcida de sucre i farina. Les de Tivissa es fan amb mel. Les de l'Ametlla de Mar duen confitura de cabell d'Àngel i no es fan per Pasqua, sinó amb motiu de les festes majors de la població en honor de la Mare de Déu de la Candelera.
Amb la mateixa pasta al Baix Ebre i al Montsià s'elaboren els "reganyats", amb forma allargada que es caracteritzen pels petits pessics sobre la superfície de la pasta.

## Referències

* 1 2 3 Tomàs, M. Carme Queralt. La cuina de les Terres de l'Ebre (tercera edició). Cossetània Edicions, 2000, p. 83. ISBN 978-84-9791-143-6.
* ↑ ametllademartur. «Recepta: Farinosa, postres típic de l'Ametlla de Mar per Pasqua», 31-03-2015. [Consulta: 22 abril 2019].
# Torre Emiliana

La Torre Emiliana és una obra modernista de Sort (Pallars Sobirà) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Torre modernista amb ampli jardí, constituïda per un semi- soterrani, un entresòl i dos pisos alts, el darrer situat directament sota la coberta a dues aigües. La façana principal que dona al jardí i orientada a llevant, presenta l'entresòl al centre, la porta principal de la casa, i, a costat i costat, unes galeries sobresortides, tancades amb vidrieres. Per damunt d'aquestes, al primer pis hi ha un terrat amb una balconada central de forma semi- circular. Els balustres d'obra són tornejats. Decoren els dintells de les tres portes d'accés al terrat, flors de lotus estucats. El balcó que s'obre en aquest pis va decorat amb estucs. A costat i costat d'aquest, dins d'unes carteles, es llegeix "XALET EMILIANA". Pel costat nord de la galeria es prolonga un cos annex de construcció posterior.

## Referències

* ↑ «Torre Emiliana». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 27 setembre 2017].
# Tabaré Aguerre

Tabaré Aguerre Lombardo (Montevideo, 1957) és un enginyer agrònom i polític uruguaià pertanyent al Front Ampli. És l'actual ministre de Ramaderia del seu país.

## Biografia

Aguerre es va graduar com a enginyer agrònom el 1981 per la Universitat de la República. En acabar, es va traslladar de Montevideo cap a Bella Unión, al nord del país, on va viure durant 15 anys, treballant a la cooperativa CALNU com a tècnic extensionista.
El 1983 va començar a dedicar-se a l'activitat arrossera en un predi de la zona. Des de fa molts anys està relacionat amb l'Associació de Cultivadors d'Arròs de l'Uruguai, essent soci, després dirigent, vicepresident i finalment president, càrrec que ocupa fins a la data. A més de la seva activitat arrossera, es dedica a l'activitat ramadera, manejant el sistema d'engreix a corral de bestiar per a la indústria de diversos establiments.
Va començar la seva activitat exercint la seva professió com a funcionari de l'empresa sucrera, després es va anar desenvolupant com a cultivador i productor pecuari. Des de 1998 resideix a la ciutat de Salto. Està casat amb Ana Luisa Cazes, amb la qual té quatre fills.
L'1 de març de 2010 va assumir com a ministre de Ramaderia, càrrec ofert per José Mujica. Aguerre milita al Front Ampli de forma independent.

## Referències

* 1 2 3 «El Ing. Agr. Tabaré Aguerre será el Ministro de Ganadería, Agricultura y Pesca, de Mujica» (en castellà). Dario del Pueblo. Arxivat de l'original el 1 de març 2014. [Consulta: 27 octubre 2010].
* ↑ «Mujica tiene otro nombre: Tabaré Aguerre a Ganadería» (en castellà). El País, 05-12-2009. Arxivat de l'original el 2 de setembre 2010. [Consulta: 27 octubre 2010].

## Enllaços externs

* "El Ing. Agr. Tabaré Aguerre será el Ministro de Ganadería, Agricultura y Pesca, de Mujica" a www.diarioelpueblo.com.uy Arxivat 2014-03-01 a Wayback Machine. (castellà)
# Bellmunt de Segarra

Bellmunt de Segarra és un llogaret amb una població de 28 habitants pertanyent al municipi Talavera a la (Segarra). Es troba enlairat damunt un petit turó, a 794 metres d'altura, situat a l'extrem oriental del terme a cavall de les conques de l'Anoia i la Ribera d'Ondara. Dins del nucli podem trobar les restes del castell de Bellmunt datat el segle xii i l'església de Sant Pere. La primera cita del poble data del segle xii, quan es parla de l'existència del castell. Des del segle xvi fins al XIX estigué sota el domini del monestir de Montserrat. Durant el segle xix formà municipi independent i tenia una quarantena d'habitants.

## Referències

* ↑ «Talavera». Idescat. [Consulta: 3 juliol 2019].
* ↑ VV.AA. Atles comarcal i municipal de Catalunya. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 2006. ISBN 84-412-1445-X.
* ↑ P. Madoz; L. Sagasti. «IV». A: Diccionario geográfico-estadístico-histórico de España y sus posesiones de ultramar (en castellà), 1846 [Consulta: 3 juliol 2019].
# Aurelio G. Larraya

Aurelio Gutiérrez-Larraya Planas (Madrid, 1921 - Calella, 1992) el nom artístic del qual fou Aurelio G. Larraya, fou un director de fotografia espanyol, fill d'una família acomodada molt relacionada amb el món artístic i cinematogràfic de la Barcelona de principis de segle xx.

## Història
### Vida i carrera

Fill del crític Tomás Gutiérrez-Larraya i Díaz de la Campa, professor d'Art en la Reial Acadèmia Catalana de Belles arts, i d'Ana Planas Codonyés, va ser, junt al seu germà Federico Gutiérrez-Larraya, un destacat director de fotografia espanyol, treballant sobretot en Televisió Espanyola. Va ser el petit de quatre germans, cosa que va fer que ho sobrenomenessin en moltes ocasions com el petit de la dinastia. Va treballar no solament com a director de fotografia, sinó que també de tècnic il·luminador de televisió. En moltes ocasions treballà al cinema, amb grans directors com Luis García Berlanga. Va ser un personatge molt vinculat a la localitat barcelonina de Sant Pol de Mar. Però el 1977, va sofrir un dur cop emocional, quan la seva esposa, Montserrat Garriga Casañas (1921-1977) va morir sobtadament. La situació es va tornar complicada, perquè Montserrat deixava orfes de mare a 8 fills. Va seguir treballant en televisió, al costat del seu germà Federico, fins que el 1987, un matí quan anava al treball, va ser atropellat, la qual cosa li va obligar a retirar-se definitivament. Va morir el 9 d'octubre de 1992 a Calella (Barcelona).

### Filmografia
#### Com a director de fotografia

Les més destacades pel·lícules que va realitzar són les següents:
* Llarga nit de juliol, de Lluís Josep Comeron
* Fata morgana, de Vicente Aranda
* Visquin els nuvis!, de Luis García Berlanga
* Españolear, de Jaime Jesús Balcázar
* La seva desconsolada esposa, de Miguel Iglesias, i amb Paco Martínez-Soria
* Julia i el celacanto, d'Antonio Momplet, i amb Concha Velasco

### Historial nobiliari de la família

El seu pare, Tomás Gutiérrez-Larraya i Díaz de la Campa, professor i escriptor, va estar a punt de rebre els títols de Grandesa d'Espanya i Conde de Larraya de mans del rei Alfonso XIII, amb qui va mantenir durant anys una relació laboral i d'amistat, però per circumstàncies històriques no li van arribar a ser atorgats definitivament.

## Referències

* ↑ «Aurelio G. Larraya». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# John Hawkes (novel·lista)

John Hawkes, nascut John Clendennin Talbot Burne Hawkes (Stamford, Connecticut, 17 d'agost de 1925 – Providence, Rhode Island, 15 de maig de 1998), fou un novel·lista estatunidenc postmodern, conegut per la intensitat de la seva obra, la qual va voler eliminar algunes limitacions tradicionals de la narrativa de ficció.

## Biografia

Nascut a Stamford, Connecticut, amb el nom de John Clendennin Talbot Burne Hawkes, Jr., va estudiar a la Universitat Harvard. A desgrat que va publicar la seva primera novel·la, The Cannibal, el 1949, fou The Lime Twing (1961) la que li donà renom i guanyà l'admiració de Thomas Pynchon. La segona novel·la, The Beetle Leg (1951), un western surrealista ambientat a Montana, fou acollit per molts crítics com una gesta important en el panorama de la novel·la estatunidenca del segle xx.
Hawkes impartí anglès a Harvard des del 1955 fins al 1958 i a Universitat de Brown des del 1958 fins a la seva jubilació el 1988. Entre els seus estudiants a Brown cal destacar Rick Moody i Jeffrey Eugenides.
Hawkes va morir a Providence, Rhode Island.

## Obra

* Charivari (1949)
* The Cannibal (1949)
* The Beetle Leg (1951)
* The Goose on the Grave (1954)
* The Owl (1954)
* The Lime Twig (1961)
* Second Skin (1964)
* The Innocent Party (plays) (1966)
* Lunar Landscapes (short stories) (1969)
* The Blood Oranges (1970)
* Death, Sleep, and the Traveler (1974)
* Travesty (1976)
* The Passion Artist (1979)
* Virginie Her Two Lives (1982)
* Humors of Blood & Skin: a John Hawkes reader (1984)
* Adventures in the Alaskan Skin Trade (1985)
* Innocence in extremis (1985)
* Whistlejacket (1988)
* Sweet William (1993)
* The Frog (1996)
* An Irish Eye (1997)

## Premis i nominacions

* 1962 - American Academy of Arts and Letters Academy Award.
* 1965 - National Book Award nomenament per Second Skin
* 1973 - Prix du Meilleur livre étranger per The Blood Oranges
* 1986 - Prix Médicis étranger per Adventures in the Alaskan Skin Trade
* 1990 - Lannan Literary Award.

## Bibliografia

* Ferrari, Rita. Innocence, Power, and the Novels of John Hawkes. Philadelphia: University of Pennsylvania Press, 1996.
* Hryciw-Wing, Carol A. John Hawkes : a research guide. New York : Garland Pub., 1986
* Hryciw-Wing, Carol A. John Hawkes : an annotated bibliography /with four introductions by John Hawkes. Metuchen, N.J. : Scarecrow Press, 1977

## Notes

* ↑ Hawkes's author page.
* ↑ NY Times: John Hawkes Is Dead at 72; An Experimental Novelist
* ↑ Nine Brown alumni to receive honorary degrees