OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Piedras (Tolima)

Piedras és un municipi de Colòmbia, en el departament de Tolima, elevat a 403 msnm.
La població provindria d'un assentament indígena que ja existiria en 1552. En 1774 la població va ser traslladada al lloc que ocupa actualment.En el municipi de Pedres viuen prop de 5427 habitants, el 28 de juliol de 2013 es va celebrar una consulta popular, i una mica més de 2900 habitants van votar pel " No " a la mineria de l'Anglo Gold Anshanti, mentre que amb prou feines 21 persones li van donar el "Sí " al qüestionat projecte de la colosal. La colosal és un dels projecte de recursos d'or amb més potencial a Colòmbia i si és factible, un dels més grans descobriments a Llatinoamèrica en l'última dècada. L'altitud del jaciment sobre el nivell del mar és entre 2800 i 3200 metres, prop de fonts d'aigua i alta muntanya.

## Ressenya històrica

El poble va ser fundat el 13 d'octubre de 1552. Inicialment, la població estava ubicada a 3 km. de la riba esquerra del riu Opia. L'any 1774 es va traslladar al lloc que ocupa actualment. El nom indígena era Itandaima, i després es va anomenar San Sebastián del Río de las Piedras
L'any 1903 la població fou incendiada per les confrontacions constants entre partits polítics.
Antigament havia estat una regió molt important perquè era la via de comunicació entre el Quindío i Bogotà.

## Ressenya geogràfica

El Municipi compta amb un lloc de gran atracció turística, "El Opia", amb els seus 2 principals llocs d'esplai natural: la Fragua i Caracolí.

### Distàncies

Distància a Ibagué : 40 quilòmetres
Distància a Bogotà : 197 quilòmetres per la via Ambalema-Cambao i 210 quilòmetres per la via a Ibagué
Contempla territoris plans o lleugerament ondulats, sobre els quals al sud hi ha una zona muntanyosa d'altures inferiors als 700 m.s.n.m.
Extensió total : 355.15 km²
Extensió àrea urbana : 0.59 km²
Extensió àrea rural : 354.56 km²
Alçada : 403 m.s.n.m.
Temperatura mitjana : 26 °Cº

### Límits

Nord : Alvarado i Venadillo
Occident : Alvarado i Ibagué
Orient : Guataqui - Cundinamarca
Sud : Ibagué i Coello
Viccionari
# Minitab

Minitab és un programa d'ordinador dissenyat per a executar funcions estadístiques bàsiques i avançades. Combina l'amigable de l'ús de Microsoft Excel amb la capacitat d'execució d'anàlisi estadístiques. El 1972, instructors del programa d'anàlisi estadístiques de la Universitat Estatal de Pennsilvània (Pennsylvania State University) van desenvolupar MINITAB com una versió lleugera de OMNITAB, un programa d'anàlisi estadística de l'Institut Nacional d'Estàndards i Tecnologia (NIST) dels Estats Units. Com versió completa el 2006 costa 1.195 $ USD, però una versió per a estudiants i acadèmics s'ofereix com a complement d'alguns llibres de text.
Minitab és freqüentment usat amb la implantació la metodologia de millora de processos Sis Sigma.

## Enllaços externs

* Lloc web oficial de Minitab
* Minitab perfil i història
* Minitab Base de Coneixement
# Pici

Pici és un dels dos subordres en que es classifica l'ordre dels piciformes i està format pels barbuts, tucans, indicadors i picots. Alguns autors però, van considerar que aquest grup era en realitat tot l'ordre dels Piciformes, i que l'altre subordre (Galbuli), formava en realitat un ordre diferent.

## Morfologia

Les diferents famílies d'aquest grup tenen un aspecte molt diferent, amb una grandària molt variada, des dels 8 fins als 500 grams i formes molt variades de bec. Totes les espècies tenen peus zigodàctils, amb dos dits dirigits en sentit contrari als altres dos.

## Taxonomia

Considerats tradicionalment un dels dos subordres dels Piciformes, a finals del segle xx, els jacamars i barbacolls van ser separats d'aquests en el seu propi ordre per Sibley et al. També estudis morfològics anaven en el mateix sentit. A principis del segle XXI però, estudis moleculars van demostrar que els dos grups eren realment germans i havien de ser considerats subordres.
Dins els Pici, es donava suport a la divisió en dos superfamílies, una amb els barbuts i els tucans i altra amb els picots i els indicadors. Més recentment, davant la evidència que els barbuts, agrupats a la família dels capitònids (Capitonidae), no eren un grup monofilètic, aquesta família es va separar en tres (o quatre). El subordre Pici estaria format per 7 famílies, 58 gèneres i 428 espècies:
* Superfamília Ramphastoidea, amb 5 famílies, 21 gèneres i 157 espècies.
** Família dels líbids (Lybiidae), amb 10 gènere i 52 espècies de barbuts africans.
** Família dels ramfàstids (Ramphastidae), amb 5 gèneres i 50 espècies de tucans.
** Família dels capitònids (Capitonidae), amb dos gèneres i 18 espècies de barbuts americans.
** Família dels semnornítids (Semnornithidae), amb dos gèneres i dues espècies de barbuts americans.
** Família dels megalaimids (Megalaimidae), amb dos gèneres i 35 espècies de barbuts asiàtics.
* Superfamília Picoidea, amb dues famílies, 37 gèneres i 271 espècies.
** Família dels indicatòrids (Indicatoridae), amb 4 gèneres i 16 espècies d'indicadors.
** Família dels pícids (Picidae), amb 33 gèneres i 255 espècies de picots i semblants.

## Referències

* ↑ Charles G. Sibley, Jon E. Ahlquist i Burt L. Monroe (1988) A Classification of the living birds of the World based on DNA-DNA hybridization studies. The Auk. Vol 105. N 3
* ↑ Storrs L. Olson (1983) Evidence for a polyphyletic origin of the piciformes. The Auk. 126-133
* ↑ Ulf S. Johansson i Per G. P. Ericson (2003)Molecular support for a sister group relationship between Pici and Galbulae (Piciformes sensu Wetmore 1960. Journal of Avian Biology. 34. 185-197
* ↑ Sharon F. Simpson i Joel Cracraft (1981). The Phylogenetic relationships of the Piciformes (Class Aves). The Auk 98: 481-494
* ↑ R.G.Moyle (2004). Phylogenetics of barbets (Aves : Piciformes) based on nuclear and mitochondrial DNA sequence data. Molecular Phylogenetics and Evolution 30:187-200.
# Poble obert

Un poble obert és aquell nucli habitat que es va organitzar en època medieval i en què les cases originals en foren l'element estructurador. Normalment no restava clos rere unes muralles (com és el cas de les viles closes). L'església del poble, molt sovint edificada quan el nucli de població primerenc ja existia, es bastí fora d'aquest nucli, de vegades a força distància. Generalment tampoc no tenien un castell o, si n'hi hagué un, fou edificat en un moment ja tardà dins l'edat mitjana. En trobem sobretot a les comarques dels Pirineus. Podem relacionar aquesta mena de pobles amb la societat que hauríem trobat en aquestes valls pirinenques en època medieval. En són exemples Sorpe (Pallars Sobirà), Olopte (Cerdanya) o les Esglésies (Pallars Jussà).

## Vegeu també

* Köy.

## Referències

* ↑ BOLÒS, Jordi. Els Orígens medievals del paisatge català: L'arqueologia del paisatge com a font per a conèixer la història de Catalunya. Barcelona: Institut d'Estudis Catalans, 2004 (Institut d'Estudis Catalans. Memòries de la Secció Històrico-Arqueològica, LXIV). ISBN 84-7283-745-9
# Podgórnoie (Romànovka)

* Per a altres significats, vegeu «Podgórnoie».
Podgórnoie (en rus: Подгорное) és un poble de l'óblast de Saràtov, a Rússia, segons el cens del 2010 tenia 1.096 habitants. Pertany al districte municipal de Romànovka.

## Referències

* ↑ «Схема территориального планирования Романовского муниципального района Саратовской области». Официальный сайт Министерства строительства и жилищно-коммунального хозяйства Саратовской области. Arxivat de l'original el 2020-10-31. [Consulta: 28 octubre 2020].
* ↑ «Alekseyevskiy» (en anglès). GeoNames. Arxivat de l'original el 2020-10-30. [Consulta: 28 octubre 2020].
* ↑ Koriakov, I. B. «База данных «Этно-языковой состав населённых пунктов России»». Arxivat de l'original el 2018-03-24. [Consulta: 28 octubre 2020].
# Podridura noble

La podridura noble és l'efecte d'un fong anomenat Botrytis cinerea que es desenvolupa als grans de raïm en algunes condicions d'humitat i d'assolellament concretes. Aquest fong també pot provocar la podridura grisa que en altres condicions climàtiques pot fer malbé la collita.
L'efecte de la botritis es desenvolupa a través d'alimentar-se de l'aigua del raïm i d'aquesta manera provoca una concentració de sucre. El fong també té conseqüències sobre les aromes del vi, que es detecta ràpidament a través de l'olor i del tast en boca.
Per produir la podridura noble cal la presència d'un curs d'aigua per provocar humitat matinal els mesos d'octubre i novembre, d'aquesta manera es forma el fong: A Sauternes, França, és el curs del Ciron qui fa aquest paper. Hi ha altres llocs on també es desenvolupa la podridura noble com la Loira francesa o Tokay a Hongria.
La botritis és present des de la floració de la vinya, s'ha de respectar el seu desenvolupament i guiar-lo durant els mesos de juny i agost. Algunes vinyes no necessiten rebre cap mena de tractament antifungídic, només es pot fer quan surten les fulles del cep, després, quan el raïm comença a madurar ja és tard. A la tardor, el raïm sobremadurat adquireix tons violacis i la polpa es transforma en una confitura daurada.

## Exemples de vins amb podridura noble

* Sauternes (França)
* Monbazillac (França)
* Coteaux du Layon (França)
* Quarts de Chaume (França)
* Tokay (Hongria)
# Mette Karlsvik

Mette Karlsvik (Frei, Nordmøre, 28 de novembre de 1978) és una autora i periodista noruega.

## Biografia

Karlsvik va néixer i créixer a Frei, Nordmøre, i va obtenir el Batxillerat Internacional al Red Cross Nordic United World College. Va cursar estudis de Belles arts a la Glasgow School of Art,periodisme a la Universitat de Bergen,i un certificat de l'Acadèmia d'Escriptura de Bergen (Skrivekunstakademiet i Hordaland). El 2005 va obtenir el premi Tarjei Vesaas per a debutants per a la primera novel·la, Vindauga i matsalen vender mot fjorden. El 2009 va publicar el primer llibre infantil, 1–2–TRE. L'última obra que ha escrit Post oske, es va publicar el 2010

## Bibliografia

* 2005 – Vindauga i matsalen vender mot fjorden (novel·la)
* 2007 – Flytårn (novel·la)
* 2008 – Pol (novel·la)
* 2009 – 1–2–TRE (novel·la infantil)

## Referències

* ↑ Maria Børja, "Hun er Norges beste debutant: Mette Karlsvik ligger ikke på latsida", Dagbladet
* ↑ Flammehøsten 2010, Flamme Forlag (pdf) (noruec)

## Enllaços externs

* Mette Karlsvik Arxivat 2011-07-20 a Wayback Machine. a Det Norske Samlaget
* Mette Karlsvik a Flamme Vorlag inclou una entrevista, "Eg var ein tematisk romanforfattar"
# Pont de Terradelles

El Pont de Terradelles és un pont del municipi de Bagà (Berguedà) que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És un pont gòtic del qual només se'n conserva un dels tres arcs. Fou construït a finals del segle xiii, una obra senzilla feta amb pedra irregular que disposada en forma de plec de llibre forma un arc rebaixat. L'arc que s'ha conservat és el que salvava el desnivell del terreny i s'ha fet servir de barraca d'un hort proper.

## Història

El pont de Terradelles és documentat l'any 1388 quan els cònsols de la vila de Bagà varen pagar 94 sous a "Bartomeu Coch, manobrer" per l'obra del pont de Terradelles. Aquest pont travessa el riu Bastareny al límit del terme parroquial de Sant Esteve de Bagà i de la vila de Bagà, prop del monestir de Sant Llorenç prop Bagà. Fou un dels molts que creuaven aquest riu i fou obra de la Universitat de la vila de Bagà.

## Referències

* 1 2 «Pont de Terradelles». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 5 gener 2016].
# Pingüí de les Galápagos

El pingüí de les Galápagos (Spheniscus mendiculus) és un ocell marí de la família dels esfeníscids (Spheniscidae). És l'únic pingüí que viu al nord de la línia equatorial, afavorit per les baixes temperatures de l'aigua produïdes pel corrent de Humboldt.

## Morfologia

* És un pingüí petit que fa uns 50 cm de llargària i uns 2500 grams de pes.
* Parts superiors gris pissarra i parts inferiors blanques.
* Cap completament fosc a excepció d'una estreta banda blanca que va des de la base de la mandíbula superior, separant el capell de les galtes, corbant-se cap a baix fins a creuar la gola.
* Una franja negra rodeja les zones inferiors blanques, i una altra rodeja el pit dirigint-se cap a baix pels costats.
La mandíbula superior del bec és negra i la inferior groga amb punta negra.
* Potes negres amb clapes blanques.

## Hàbitat i distribució

D'hàbits pelàgics, cria a les illes Galápagos, principalment a Fernandina i Isabela, però també en petit nombre, en Santiago, Santa Cruz i Floreana.

## Reproducció

La major part dels nius s'observen entre maig i gener. Els nius es fan a menys de 50 metres de la vora, dins de coves o caus per protegir les cries de la radiació solar. Les parelles es formen per vida. La femella pon normalment dos ous, si bé només un sobreviurà. Ambdós pares coven els ous durant 38 – 40 dies, i més tard els dos fan torns en la cura dels pollets.
# Pingüí de les Snares

El pingüí de les Snares (Eudyptes robustus) és un ocell marí de la família dels esfeníscids (Spheniscidae). És un dels coneguts com pingüins crestats, degut a les contrastades plomes grogues que llueixen al cap.

## Morfologia

* És un pingüí de mitjana grandària que fa uns 50 – 70 cm de llargària i un pes de 2500 – 4000 grams. És molt fàcil de confondre amb el pingüí de Fiordland.
* Negre per sobre i el cap. Blanc a les parts inferiors.
* Línia estreta de plomes grogues des de l'obertura nasal, per dalt de l'ull i per sota del capell.
* Iris vermell, bec marró rogenc clar i potes color carn.
* Els joves són semblants als adults, amb la gola blanquinosa i les plomes de cresta poc marcades.

## Hàbitat i distribució

Ocell pelàgic, cria en zones de bosc a les Illes Snares, al sud-oest de Nova Zelanda. Arriba fins a Austràlia Meridional, Tasmània, Nova Zelanda, Macquarie i Antípodes.

## Alimentació

S'alimenta principalment de krill (60%), seguit de cefalòpodes (20%) i peixets (2%).

## Reproducció

Els mascles arriben a les colònies de cria en Agost per preparar el niu, amb pedres, fusta i vegetació. La femella arriba poc després i pon dos ous en setembre o principis d'octubre. Normalment el primer ou no és viable. Els dos pares fan torns per covar, mentre l'altre va a la mar per alimentar-se. Coven durant 37 – 39 dies. Els pares alimenten el pollet mitjançant regurgitació. A les tres setmanes el pollet passa a viure a una guarderia, juntament amb pollets de la seva edat. A les 11 setmanes abandonen l'àrea de cria i s'endinsen en el mar.

## Referències

* ↑ Distribució i justificació d'estatus en IUCN Redlist Rev. 13-04-2011
# Monogononts

Els monogononts (Monogononta) són una classe de rotífers que es troben principalment en aigües dolces però també en el sòl i entorns marins. Inclou formes sèssils i mòbils. Es coneixen unes 1.600 espècies repartides en 95 gèneres.

## Característiques

Normalment cada individu té una única gònada, fet que els atorga el nom al grup. És comú que els mascles només siguin presents durant una època de l'any i després desapareguin. Els rotífers monogononts presenten diverses estratègies de reproducció entre les quals trobem la partenogènesi cíclica o heterogònia. Els mascles generalment són més petits que les femelles.

## Taxonomia

La classe Monogononta es classifica de la següent manera:

### Superordre Pseudotrocha Kutikova, 1970

* Ordre Ploima Hudson and Gosse, 1886
** Família Asciaporrectidae De Smet, 2006
** Família Asplanchnidae Eckstein, 1883
** Família Birgeidae Harring and Myers, 1924
** Família Brachionidae Ehrenberg, 1838
** Família Clariaidae Kutikova, Markevich & Spiridonov, 1990
** Família Cotylegaleatidae De Smet, 2007
** Família Dicranophoridae Harring, 1913
** Família Epiphanidae Harring, 1913
** Família Euchlanidae Ehrenberg, 1838
** Família Gastropodidae Harring, 1913
** Família Ituridae Sudzuki, 1964
** Família Lecanidae Remane, 1933
** Família Lepadellidae Harring, 1913
** Família Lindiidae Harring and Myers, 1924
** Família Microcodidae Hudson and Gosse, 1886
** Família Mytilinidae Harring, 1913
** Família Notommatidae Hudson and Gosse, 1886
** Família Proalidae Harring & Myers, 1924
** Família Scaridiidae Manfredi, 1927
** Família Synchaetidae Hudson & Gosse, 1886
** Família Tetrasiphonidae Harring & Myers, 1924
** Família Trichocercidae Harring, 1913
** Família Trichotriidae Harring, 1913

### Superordre Gnesiotrocha Kutikova, 1970

* Ordre Flosculariacea Harring, 1913
** Família Conochilidae Harring, 1913
** Família Flosculariidae Ehrenberg, 1838
** Família Hexarthridae Bartos, 1959
** Família Testudinellidae Harring, 1913
** Família Trochosphaeridae Harring, 1913
* Ordre Collothecaceae Harring, 1913
** Família Atrochidae Harring, 1913
** Família Collothecidae Harring, 1913

## Referències

* 1 2 Segers, H. 2011. Phylum Rotifera Cuvier, 1817. In: Zhang, Z.-Q. (Ed.) Animal biodiversity: An outline of higher-level classification and survey of taxonomic richness. Zootaxa, 3148: 231–233
# Monofosfat de guanosina

El monofosfat de guanosina, fórmula C$_{10}$H$_{14}$N₅O₈P, (en anglès: Guanosine monophosphate per això les sigles són GMP) també conegut com a àcid guanílic, és un nucleòtid que es troba a l'ARN. És un èster de l'àcid fosfòric amb el nucleòsid guanosina.El monofosfat de guanosina es produeix comercialment per fermentació microbiana. Consta d'un grup funcional fosfat, la pentosa, la ribosa i la nucleobase guanina; per això és un monofosfat ribonucleòsid. El monofosfat de guanosina es produeix a partir de peix assecat o algues marines seques.
En la forma de sals és un additiu alimentari (E627), E628 i E629 que es fan servir per augmentar el gust i donar gust d'umami. La sal de guanilat de sodi es troba sovint en fideus instantanis, xips de patata i snacks, a més d'arrossos especials, verdures enllaunades, carns curades i sobres de sopa.

## Referències

* ↑ «The Vegetarian Resource Group Blog». www.vrg.org. [Consulta: 25 abril 2018].
* ↑ «Additive categories | CEFF». www.ceff.info. Arxivat de l'original el 2023-08-31. [Consulta: 30 novembre 2021].
# Pompei Planta

Gai Pompei Planta (en llatí: Caius Pompeius Planta) va ser un magistrat romà del segle i.
Va ser prefecte d'Egipte durant el regnat de Trajà. En parla Plini el Jove.

## Referències

* ↑ [https://quod.lib.umich.edu/m/moa/acl3129.0003.001/393?rgn=full+text;view=image;q1=PlantaSmith,+William+(ed.).+Dictionary+of+Greek+and+Roman+Biography+and+Mythology.+Volum III.++Boston:+Little,+Brown+&+Comp.,+1867,+p. 1165. ]
# Poppa de Bayeux

Poppa de Bayeux fou la « frilla » (esposa a la manera danesa/normanda) del jarl dels normands Rol·ló i la mare del Duc de Normandia Guillem Llarga Espasa. Els seus orígens continuen sent foscos. Els historiadors retenen dues hipòtesis:
En els dos casos, l'ascendència de Poppa seria prestigiosa: Berenger II de Nèustria era un dels dos marquesos de Nèustria, l'encarregat de defensar la regió contra els normands, mentre que Guiu de Senlis descendia per línia femenina d'Eberard de Friül.
Una altra hipòtesi, menys prestigiosa, però almenys tan creïble, abordada per l'historiador i especialista Jean Renaud, fa de Poppa una concubina de Hrólf, una pastora vinguda de les illes Hebrides.
D'aquesta unió van néixer almenys dos fills: una noia anomenada Gerloc (batejat sota el nom de «Adele» i coneguda com a Adela de Normandia, morta el 962) i Guillem Llarga Espasa. Aquest darrer va néixer a ultramar mentre que el seu pare Rol·ló era encara pagà. Se'n podria deduir que aquest naixement és anterior al tractat de Saint-Clair-sur-Epte el 911, data de la conversió i de la instal·lació definitiva de Rol·ló a Normandia. Per a l'historiador Pierre Bauduin, la unió entre Poppa i el cap normand testifica un vincle precoç entre aquest últim i l'aristocràcia franca i permet contemplar sota una nova llum l'acord del 911: el rei Carles el Simple tractava amb un personatge ja en part integrat al regne carolingi.
Una estàtua de Poppa fou erigida en la cimera d'una font de la Plaça de de Gaulle a Bayeux.

## Bibliografia

* Katharine S. B. Keats-Rohan, « Poppa de Bayeux et sa famille », a Onomastique et Parenté dans l'Occident médiéval, Oxford, Prosopographica et genealogica, 2000 (ISBN 1-900934-01-9), pàgs. 140-153
* Pierre Bauduin, « Des raids scandinaves à l'établissement de la principauté de Rouen » a Elisabeth Deniaux, Claude Lorren, Pierre Bauduin i Thomas Jarry, La Normandie avant les Normands, de la conquête romaine à l'arrivée des Vikings, Edicions Ouest-France Université, Rennes, 2002, ISBN 2-7373-1117-9.
* Rollon, chef viking, per Jean Renaud i Sigrid Renaud|, Éditions Ouest-France Université, 2006, ISBN 978-2-7373-3592-1

## Notes

* ↑ El matrimoni "more danico" ("a la danesa") o "danesche manere" en normand, designa el mode de poligínia practicat pels vikings implantats a Normandia després del tractat de Saint-Clair-sur-Epte.
* ↑ dit més tard Rol·ló, duc de Normandia
# Mihai Răzvan Ungureanu

Mihai-Răzvan Ungureanu (miˈhaj rəzˈvan unɡuˈre̯anu en romanès; nascut el 22 de setembre de 1968) és un historiador i polític romanès.
Va ser ministre d'exteriors de Romania del 28 de desembre de 2004 al 12 de març de 2007, nomenat pel Primer Ministre Călin Popescu-Tăriceanu. A finals de 2007 va ser nomenat Director del Servei Secret Romanès, carrec que va abandonar el 2012, per exercir com a Primer Ministre de Romania durant tres mesos, del 9 de febrer al 7 de maig, fins al nomenament de Victor Ponta.
Entre el 19 de desembre de 2012 i el primer de juliol de 2015, va ocupar el càrrec de Senador.

## Referències

* ↑ «Rumanía.- El ministro de Exteriores rumano dimite a petición de Tariceanu por la detención de dos rumanos en Irak». Europa Press, 02-02-2007. [Consulta: 18 setembre 2021].
* ↑ «Romanian President Names New Prime Minister». Radio Liberty, 06-02-2012. [Consulta: 18 setembre 2021].
* ↑ «Romania profile - Leaders». BBC, 28-06-2017.
* ↑ «Senator Mihai Razvan Ungureanu. Former Prime Minister of Romania». Academy for Cultural Diplomacy. [Consulta: 18 setembre 2021].
# Mihai Tararache

Mihai Tararache (Bucarest, Muntènia, 25 d'octubre de 1977) és un futbolista romanès que actualment juga de centrecampista al primer equip del MSV Duisburg.
# Piràmide del Louvre

La Piràmide del Louvre (en francès: Pyramide du Louvre) és una gran piràmide de vidre i metall envoltada per altres piràmides més petites al Cour Napoléon del Palau del Louvre a París. La piràmide grossa serveix d'entrada principal al Museu del Louvre. La piràmide es va acabar l'any 1989, i ha esdevingut un símbol de la ciutat de París.

## Disseny i construcció

Va ser encarregada pel President de França François Mitterrand l'any 1984, va ser dissenyada per l'arquitecte I. M. Pei, el qual també va dissenyar el Museu Miho al Japó, l'edifici MasterCard Corporate Office Building a Purchase, Nova York, el Rock and Roll Hall of Fame Museum a Cleveland, Place Ville Marie a Mont-real, i el National Gallery of Art (Edifici Est) a Washington, D.C. entre d'altres. L'estructura de la piràmide va ser totalment construïda amb segments de vidre i arriba a 21,6 m d'alt. La seva base quadrada fa 35 m de costat. Conté 603 rombes i 70 segments de vidre triangulars.
L'estructura de la piràmide va ser calculada per l'empresa d'enginyeria Nicolet Chartrand Knoll Ltd. de Mont-real (Pyramid structure / Design Consultant) i Rice Francis Ritchie (també coneguda com a RFR) de París (Pyramid Structure / Construction Phase).
La piràmide i el seu passadís subterrani van ser creats a causa d'una sèrie de problemes de capacitat que presentava l'entrada original del Museu del Louvre.

## Controvèrsia

La construcció d'aquesta piràmide va originar molta controvèrsia pel fet que a molta gent no li agradava una edificació futurista davant de l'arquitectura clàssica del Museu del Louvre.

## La Piràmide Inversa

La Piràmide inversa es troba davant de la botiga del Museu del Louvre, és com una versió a escala reduïda de la de l'entrada del Museu.

## Referències

* ↑ Simons, Marlise «5 Pieces of Europe's Past Return to Life: France; A vast new exhibition space as the Louvre renovates». New York Times, 28-03-1993 [Consulta: 7 octubre 2008].
* ↑ «Glass on the web». Glass on the web. Arxivat de l'original el 2002-01-12. [Consulta: 16 gener 2011].
* ↑ «Pei Cobb Freed & Partners». Pcfandp.com. [Consulta: 16 gener 2011].

## Enllaços externs

* Great buildings