OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Cal Bofarull (el Papiol)

Cal Bofarull és una casa del Papiol (Baix Llobregat) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici de planta rectangular construït en desnivell i compost de planta baixa i dos pisos. L'estructura de la façana principal és simètrica. La planta baixa està centralitzada per dues finestres, a banda i banda de la porta d'accés; al primer pis presenta una balconada comú a les tres portes i al segon pis tres balcons independents. Els quatre angles de la cornisa i la terrassa estan flanquejats per quatre merlets que li donen un aspecte bastant estrany, però que configuren l'única decoració de l'edifici, que en conjunt és bastant sobri.

## Referències

* ↑ «Habitatge a la plaça Catalunya, 1». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 25 gener 2019].
# Cal Blinco

Cal Blinco és una obra gòtica de Castell d'Aro, Platja d'Aro i s'Agaró (Baix Empordà) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Petita construcció ocupa l'espai entre el C/Major, la Plaça de la Creu i el C/del Sol. Està formada per dos volumns: un amb forma puntxeguda que dona a la confluència entre el C/Major i el C/Sol, amb una paret exterior corba i coberta amb teulada d'una vessant; l'altre de planta baixa i dues plantes pis amb coberta a dues aïgues. Les obertures de la façana tenen brancals, llindes i ampits de pedra tallada i el portal està format per un arc de mig punt adovellat.

## Referències

* ↑ «Cal Blinco». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 14 gener 2019].
# Cal Bo

Cal Bo és un edifici de Calafell (Baix Penedès) protegit com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

Es tracta d'un edifici de planta trapezoïdal amb tres plantes i dues façanes coronades amb una cornisa motllurada. La façana principal és la del costat sud-oest. Les obertures estan repartides d'una manera simètrica. A la planta baixa hi ha la porta d'accés modificada posteriorment i una finestra amb reixa ornamentada. Al primer pis hi ha dos balcons, amb llosana de pedra amb motllura i baranes de ferro. Sota la llosana del costat esquerre, damunt la porta hi ha una cartel·la amb la data 1876.
Al segon pis hi ha dos balcons més d'iguals característiques. A la planta baixa de la façana lateral hi ha tres finestres amb reixes. A la meitat esquerra del primer i el segon pis hi ha un balcó, amb llosana de pedra i barana, iguals als de la façana principal, i una finestra a la dreta. Sota la cornisa hi ha una successió d'oculs el·líptics. Entre ambdues façanes hi ha un xamfrà. Les façanes estan arrebossades i pintades parcialment de color blanc.
El sistema constructiu és de tipus tradicional a base de murs de càrrega i sostres unidireccionals probablement de bigues de fusta. Els murs són de maçoneria unida amb morter de calç i tàpia. Les obertures de la façana són fetes de maó.

## Referències

* 1 2 3 «Cal Bo». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 19 setembre 2016].
# CLU

CLU té els següents significats:
* Llenguatge CLU (de l'abreviació en anglès de Cluster), llenguatge de programació creat per Barbara Liskov
* Codified Likeness Utility, programa informàtic fictici protagonista de la pel·lícula Tron
* Gen CLU, gen que codifica la clusterina
* CLU també és l'acrònim per a inscripcions de la tribu romana Clustumina
# Campionat Provincial de Girona de tennis de taula per equips

El Campionat Provincial de Girona de tennis de taula per equips fou una competició esportiva de tennis de taula, creada la temporada 1961-62. De caràcter anual, foren organitzats per la Federació Provincial de Girona de Tennis de Taula. Es consideren la continuació dels Campionats de Catalunya, després que la Federació Espanyola de Tennis de Taula dissolgué les federacions regionals i establís les provincials. Entre 1962 i 1982 es disputaren campionats provincials a Barcelona, Girona, Tarragona i Lleida. Els campions de cadascun dels campionats provincial tenien dret a competir al Campionat d'Espanya. Després de la restauració de la Federació Catalana de Tennis de Taula i dels Campionats de Catalunya la temporada 1982-83, es deixaren de celebrar.

## Historial

* (1) = Nombre de campionats
* Nota: Noms dels equips segons l'època
| Edició | Data | Equip campió (M) | Equip campió (F) |
| fins 1961 es disputà el Campionats de Catalunya |||||
| I | 1961-62 | Ademar (1) | N/A |
| II | 1962-63 | Ademar (2) | N/A |
| III | 1963-64 | Ademar (3) | N/A |
| IV | 1964-65 | Ademar (4) | N/A |
| V | 1965-66 | Ademar (5) | N/A |
| VI | 1966-67 | Ademar (6) | Ademar (1) |
| VII | 1967-68 | Ademar (7) | Alba Bescanonina (1) |
| VIII | 1968-69 | Ademar (8) | Ademar (2) |
| IX | 1969-70 | Ademar (9) | N/A |
| X | 1970-71 | Ademar (10) | Alba Bescanonina (2) |
| XI | 1971-72 | CER L'Escala (1) | Alba Bescanonina (3) |
| XII | 1972-73 | CER L'Escala (2) | N/A |
| XIII | 1973-74 | CER L'Escala (3) | N/A |
| XIV | 1974-75 | CT Girona (1) | N/A |
| XV | 1975-76 | STM Sant Narcís (1) | N/A |
| XVI | 1976-77 | STM Sant Narcís (2) | N/A |
| XVII | 1977-78 | STM Sant Narcís (3) | N/A |
| XVIII | 1978-79 | STM Sant Narcís (4) | N/A |
| XIX | 1979-80 | CER L'Escala (4) | N/A |
| XX | 1980-81 | CER L'Escala (5) | N/A |
| XXI | 1981-82 | Alba Bescanonina (1) | Pres Salt (1) |
| des de 1983 es disputà el Campionats de Catalunya |||||

## Referències

* ↑ «tennis de taula». Enciclopèdia de l'esport català. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Historials Federació Catalana de Tennis de Taula». FCTT. [Consulta: 2 maig 2020].
* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12 13 14 15 16 17 18 19 20 21 «Llistat campions absoluts». federacio historials. [Consulta: 2 maig 2023].
# Bunomys fratrorum

Bunomys fratrorum és una espècie de mamífer rosegador de la família dels múrids. És endèmica de la península septentrional de Sulawesi (Indonèsia), on viu a altituds d'entre 100 i 1.982 msnm. Es tracta d'un animal nocturn. El seu hàbitat natural són les selves tropicals perennifòlies, tant de plana com montanes. Està amenaçada per la mineria d'or i l'expansió dels camps de conreu. Aquest tàxon fou anomenat en honor del zoòleg, etnòleg i funcionari britànic Charles Hose i el seu germà Ernest.

## Referències

* ↑ Clayton, E. Bunomys fratrorum. UICN 2016. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2016, consultada el 20 març 2018.
* ↑ Beolens, B.; Watkins, M.; Grayson, M. The Eponym Dictionary of Mammals (en anglès). Johns Hopkins University Press, 2009, p. 197. ISBN 978-0801893049.
# Cal Veterinari

Cal Veterinari és una casa de Sant Hilari Sacalm (Selva) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici aïllat, situat al nucli urbà de Sant Hilari Sacalm.
La casa, de planta quadrangular, de planta baixa, pis i golfes, està cobert per una teulada a quatre vessants.
A la façana principal, la que dona la jardí, a la planta baixa hi ha la porta d'entrada, en arc de llinda, flanquejada per dues finestres també en arc de llinda, que estan protegides per una reixa de ferro forjat. Totes les obertures tenen un trencaaigües, a l'extrem dels quals hi ha un element ceràmic romboidal amb una flor en relleu al centre. Una línia d'imposta marca el pas de la planta baixa al pis.
Al pis, hi ha un gran balcó central, amb una llosana de gran volada, que a la planta baixa esdevé un porxo. Aquest balcó, té una porta en arc de llinda per accedir-hi, i està flanquejat per dues finestres també en arc de llinda, protegides per una barana de ferro forjat. Totes les obertures tenen un trencaaigües igual que els de la planta baixa.
A les golfes, quatre obertures quadrangulars emmarcades.
Totes les obertures estan en el mateix eix.
Davant la casa hi ha un pati tancat amb una batlla d'obra.
Adossat a la part posterior de la casa, hi ha un altre cos de planta baixa i pis, amb la teulada a doble vessant.
Els murs són arrebossats i estan pintats de color gris, excepte la cadena contoners, els emmarcaments i els trencaaigües, que estan pintats de color blanc.

## Història

Segons el cadastre, l'any de construcció és el 1935.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 «Cal Veterinari». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 25 agost 2017].
# Campionat britànic de trial 1959

La temporada de 1959 del Campionat britànic de trial fou la 10a edició d'aquest campionat, organitzat per l'ACU. El calendari oficial constava de 21 proves puntuables.

## Classificació final

| Posició | Pilot | Motocicleta | Punts |
| 1 | Sammy Miller | Ariel | 84 |
| 2 | Gordon Jackson | AJS | 73 |
| 3 | Roy Peplow | Triumph | 71 |
| 4 | Eric Adcock | Dot | 65 |
| 5 | Jeff Smith | BSA | 60 |
| 6 | Artie Ratcliffe | Triumph | 48 |
| 7 | John Brittain | Royal Enfield | 47 |
| 8 | John Giles | Triumph? | 31 |
| 9 | John Draper | BSA | 28 |
| 10 | Gordon Blakeway | Ariel | 25 |

## Referències

* Hulme, John. «Gordon British Champion Farley» (en anglès). pressreader.com. Classic Trial, 01-12-2020. [Consulta: 1r febrer 2022].
* «Great Britain - 1959» (en anglès). trialonline.org. [Consulta: 19 març 2023].
# Campionat britànic de trial 1963

La temporada de 1963 del Campionat britànic de trial fou la 14a edició d'aquest campionat, organitzat per l'ACU. El calendari oficial constava de 15 proves puntuables.

## Classificació final

| Posició | Pilot | Motocicleta | Punts |
| 1 | Sammy Miller | Ariel | 84 |
| 2 | Don Smith | Greeves | 43 |
| 3 | Scott Ellis | Triumph | 40 |
| 4 | Eric Adcock | Dot | 39 |
| 5 | Peter Stirland | Greeves | 38 |
| 6 | Tony Davis | BSA | 34 |
| 7 | G. Langston | Ariel | 28 |
| 8 | Gordon Blakeway | AJS | 26 |
| 9 | Ray Sayer | Triumph | 26 |
| 10 | G. Davis | Montesa | 24 |

## Referències

* Hulme, John. «Gordon British Champion Farley» (en anglès). pressreader.com. Classic Trial, 01-12-2020. [Consulta: 1r febrer 2022].
* «Great Britain - 1963» (en anglès). trialonline.org. [Consulta: 19 març 2023].
# Can Morell (desambiguació)

«Can Morell» té aquests significats:
* Can Morell (Vallgorguina), masia del terme de Vallgorguina.
* Can Morell o Casal Solleric, casal senyorial de Palma, casa pairal dels Morell, marquesos de Solleric.
# Can Bonastre de Mas Pujó

Can Bonastre de Mas Pujó és una masia de Piera (Anoia) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

La finca ha quedat reduïda a unes 82 ha., havent estat abans una de les més grans del terme, ja que les seves terres arribaven fins a Can Creixell i Can Bou.
La masia inclou una subdivisió caracteritzada per la seva planta rectangular dividida en tres cossos: el central, en el que hi conflueixen totes les dependències de la casa, i els laterals, un per cada vessant, en els que hom troba les distribucions corresponents a cada necessitat.
A l'interior de la nau central, són importants els escuts que sobre cada portal significaven el que hi havia després de la llinda, així doncs en el menjador hi figura una cullera i una forquilla tallada en la pedra mateix.
La masia era rodejada d'un gran baluard, aprofitant les edificacions laterals. Per això, actualment, per entrar en el pati interior cal travessar un correló que passa pel mig d'una nau que a la vegada serveix de celler.

## Història

La masia era habitada en el segle xvii per Josep Bonastre, pagès de Mas Pujó. Segons resa una biga amb la inscripció 1774, es creu que hi va haver una reforma, i posteriorment va ser ornamentada d'una forma extraordinària en diverses etapes, tal com ho demostren els escuts de la façana amb les dates de 1804 i de 1869.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «Can Bonastre de Mas Pujó». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Generalitat de Catalunya. Departament de Cultura. Direcció General del Patrimoni Cultural.
# Can Nic

Can Nic és una masia situada al municipi d'Olot, a la comarca catalana de la Garrotxa.

## Referències

* ↑ «Pla especial del catàleg de masies i cases rurals d'Olot». Ajuntament d'Olot. [Consulta: 26 gener 2022].
# Can Nespler (Moià)

Can Nespler és una masia situada en el terme municipal de Moià, a la comarca catalana del Moianès. Està situada al nord-est de Moià, al costat mateix de l'església de Sant Pere de Ferrerons, al nord del Serrat de Ferrerons i al sud-oest del Serrat de l'Espelta.

## Bibliografia

* Ajuntament de Moià. Pla Especial del catàleg de les masies i cases rurals de Moià. Ajuntament de Moià.
# Can Vendrell

«Can Vendrell» té aquests significats:
* Can Vendrell (Begues), masia al nucli de Begues (al Baix Llobregat)
* Can Vendrell (Canet de Mar), casa al terme de Canet de Mar (Maresme)
* Can Vendrell (Cervelló), casa al municipi de Cervelló (Baix Llobregat)
* Can Vendrell (Hostalric), casa entre mitgeres del nucli urbà d'Hostalric (Selva)
* Can Vendrell (Santa Eulàlia de Ronçana), masia de Santa Eulàlia de Ronçana (Vallès Oriental)
* Can Vendrell de Su, casa del nucli de Su al terme municipal de Riner (Solsonès)
* Can Vendrell (Subirats), masia eclèctica de Subirats (Alt Penedès)
# Can Vendrell (Begues)

Can Vendrell és una masia al nucli de Begues (al Baix Llobregat). Hi ha referències històriques de l'edifici a partir dels segles xvi i xvii. Sempre ha estat l'habitatge dels masovers d'uns grans terratinents de Begues, que a principis del segle xx van fer donació de la casa pairal i altres propietats a la comunitat Pare Manyanet que hi ha al municipi.
Es tracta d'un habitatge unifamiliar aïllat, amb planta baixa, pis i golfes. És de planta basilical, estructurada en tres naus a la planta i al pis, la part central més elevada correspon a les golfes. És de composició simètrica i ordenada a partir de les obertures de planta baixa. L'accés principal té arc carpanell i, a nivell, la resta de buits de la façana, amb llinda d'una sola peça en tots ells. La coberta és a dues vessants i dos nivells de teula àrab.
L'edifici té paredat comú a totes les façanes i a la sud està acabat amb arrebossat. L'interior de la masia presenta bigues de fusta llargues i gruixudes, rajoles de fang cuit, distribució de dependències típiques en aquests edificis. També presenta obra de fusta.

## Referències

* 1 2 3 «Masia Can Vendrell». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 20 desembre 2015].
# Cap dera Tòra

El Cap dera Tòra és una muntanya de 1.924 metres que es troba entre els municipis de Les, a la comarca de la Vall d'Aran i França.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Capella de Coïns

La capella de Coïns o Sant Esteve de Ramells és una església de Pinell de Solsonès (Solsonès) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Església d'una nau coberta amb volta de canó, actualment esfondrada. L'absis, a llevant, és semicircular i està obert amb un simple plec. A l'interior, l'arrencada de la volta està marcada per una imposta. A banda i banda de l'absis s'obren unes capelles amb forma de fornícula. Al mur de migjorn es van construir dos contraforts.
El parament és de carreuons perfectament tallats, disposats regularment.

## Referències

* 1 2 «Capella de Coïns». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 12 juliol 2015].
# Cantó de Sainte-Savine

El cantó de Sainte-Savine és un antic cantó francès del departament de l'Aube, situat al districte de Troyes. Té 5 municipis i el cap és Sainte-Savine. Va existir de 1976 a 2015.

## Municipis

* Macey
* Montgueux
* La Rivière-de-Corps
* Sainte-Savine
* Torvilliers

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1976-1982 | Mme Steffann | PS |
| 1982-2001 | Alain Coillot | UDF |
| 2001-2015 | Jean-Marc Massin | Les Verts |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2010 |
| 12.829 | 13.352 | 12.998 | 12.913 | 13.977 | 14.957 | 15.278 |
| A partir de 1990: Població sense dobles comptes |||||||
# Capella de la Immaculada Concepció de les Tàpies

La Immaculada Concepció de les Tàpies és la capella del mas de les Tàpies, del municipi de Calders, a la comarca del Moianès. És al sector nord-oest del terme municipal, prop del límit amb Artés, en el vessant sud-est de la Serra de les Tàpies.

## Referències

* ↑ GAVÍN, Josep M. "Bages 5". A: Inventari d'esglésies. Barcelona: Artestudi Edicions i Arxiu Gavín, 1979. ISBN 84-85180-18-6
* ↑ Les Tàpies de Calders en el seu entorn, a l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Carles Soler

Carles Soler és el nom dels següents personatges:
* Carles Soler i Arqués (Viladrau, 1836 – Madrid, 1896): filòleg, historiador, antropòleg i pedagog català
* Carles Soler i Perdigó (Barcelona, 1932 – Girona, 2023): sacerdot catòlic català
# Carex limosa

Carex limosa és una espècie de càrex.

## Distribució

Aquest càrex és una planta aquàtica o que viu a la vora de l'aigua i sovint es troba en les torberes de Sphagnum a les muntanyes. Als Pirineus Catalans només es troba a la Vall d'Aran i viu en torberes i molleres àcides entre els 1900 i 2000 m Està àmpliament distribuïda a Amèrica del Nord i nord d'Euràsia.

## Descripció

Carex limosa té un gran rizoma i arrels piloses. La seva tija fa un mig metre d'alt. Dalt la tija té espiguetes, les de dlat estaminades i a sota pistil·lades. El fruit és de pocsmm de llargada.

## Referències

* ↑ Bolòs i Vigo Flora dels Països Catalans

## Enllaços externs

* Jepson Manual Treatment - Carex limosa
* Carex limosa - Photo gallery
# Carey (Ohio)

Carey és una població dels Estats Units a l'estat d'Ohio. Segons el cens del 2000 tenia 3.901 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Carey tenia 3.901 habitants, 1.543 habitatges, i 1.023 famílies. La densitat de població era de 764,6 habitants per km².
Dels 1.543 habitatges en un 33,2% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 47,6% hi vivien parelles casades, en un 13,2% dones solteres, i en un 33,7% no eren unitats familiars. En el 29,9% dels habitatges hi vivien persones soles el 12,3% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,49 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,07.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 26,9% tenia menys de 18 anys, un 9,9% entre 18 i 24, un 28,6% entre 25 i 44, un 20,2% de 45 a 60 i un 14,4% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 34 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 90,6 homes.
La renda mediana per habitatge era de 33.116 $ i la renda mediana per família de 40.921 $. Els homes tenien una renda mediana de 30.938 $ mentre que les dones 22.123 $. La renda per capita de la població era de 15.309 $. Aproximadament el 4,6% de les famílies i el 8,6% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Carey». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 9 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Carey». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2010-08-20. [Consulta: 9 agost 2010].
# Carles Asensio Narcue

Carles Asensio Narcue (Pamplona, 1937) és un metge i polític navarrès establert a Eivissa.

## Trajectòria

El 1975 fou adscrit a l'Hospital Can Misses d'Eivissa com a traumatòleg i cirurgià ortopèdic. El 1977 participà en la fundació d'UC, setmanari d'informació general, i el 1982 va ingressar en la Unió Socialista Pitiüsa-PSOE, de la que en fou secretari d'organització el 1984-1985.
A les eleccions al Parlament de les Illes Balears de 1983 fou elegit diputat al Parlament i membre del Consell Insular d'Eivissa i Formentera. El 1988 deixà el PSOE per discrepàncies amb la política sanitària del govern central. A les eleccions al Parlament de les Illes Balears de 2003 es presentà com a candidat en les llistes de la Unió Cívica.

## Referències

* ↑ Carlos Asensio Narcue a l'EEIF
* ↑ Llistes electorals 2003
# Can Pi (Esplugues de Llobregat)

Can Pi és un masia situada en el nucli antic d'Esplugues de Llobregat (Baix Llobregat), al costat de l'església parroquial de Santa Magdalena d'Esplugues. Forma part del conjunt monumental que configura el carrer de l'Església i la plaça del Pare Miquel. Està protegida com a bé cultural d'interès local.

## Arquitectura

És una masia de planta basilical, amb celler i cavallerissa. Planta baixa amb accés per porta de llinda, pis amb finestres també amb llinda i marc de pedra. Les golfes s'obren a l'exterior per tres obertures rematades cadascuna per una arcada de mig punt. La coberta és a dos vessants. Hi ha un pati al davant que conserva un xiprer centenari.
Als tres cossos originaris s'hi afegí un quart, a la dreta, en el segle xviii. En la llinda d'una de les finestres hi ha la inscripció "PL X AS I PI, 1728, B P" que correspon als noms de Josep Planas i Magdalena Pi, que van fer construir la nova casa connectada a la masia original.

## Història

L'origen es remunta al segle xiv. El primer propietari documentat és Antoni Guasch, el qual pagava, l'any 1516, censos al Monestir de Sant Pere de les Puel·les. La propietat passà a Pau Pi vers el 1625, i els seus descendents ocuparen la casa durant el segle xix. Canvià de propietari quan Pau Gelabert i Domènech es casà amb la filla hereva Magdalena Amigó. El 1925, el seu fill Pau Gelabert i Amigó cedí part del terreny que era limítrof amb l'església parroquial perquè hi fos construïda la capella del Santíssim que s'endinsa en la finca rural.

## Referències

* 1 2 «Can Pi». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 1r maig 2012].
* 1 2 «Can Pi». Inventari del patrimoni històric, arquitectònic i ambiental d'Esplugues de Llobregat p. 37-40. Diputació de Barcelona. Arxivat de l'original el 15 d’octubre 2017. [Consulta: 5 maig 2012].
# Carlos Reyles (Uruguai)

Carlos Reyles (també Mollés) és una localitat de l'Uruguai, ubicada a l'oest del departament de Durazno. Té una població aproximada de 1.089 habitants, segons les dades del cens del 1996.
Es troba a 135 metres sobre el nivell del mar.
Evolució demogràfica (Font: Instituto Nacional de Estadística pàgina web) :
| 1963 | 1975 | 1985 | 1996 | 2004 |
| 926 | 938 | 878 | 1.089 | {{{5}}} |

## Referències

* 1 2 (anglès) Mapa, localització, clima i altres dades
# Cantó de Trappes

El cantó de Trappes és un cantó francès del departament d'Yvelines, situat al districte de Versalles i districte de Rambouillet. Des del 2015 té 3 municipis i el cap és Trappes.

## Municipis

* Élancourt
* La Verrière
* Trappes

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1967-1973 | Jean Cuguen | PCF |
| 1973-1979 | Bernard Hugo | PCF |
| 1979-1982 | Janine Thomas-Flores | PCF |
| 1982-2008 | Michel Espinat | PCF |
| 2008- | Jeanine Mary | PS |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||
# Cantó de Treffort-Cuisiat

El cantó de Treffort-Cuisiat era una divisió administrativa francesa del departament de l'Ain. Comptava amb 9 municipis i el cap era Treffort-Cuisiat. Va desaparèixer el 2015.

## Municipis

* Chavannes-sur-Suran
* Corveissiat
* Courmangoux
* Germagnat
* Meillonnas
* Pouillat
* Pressiat
* Saint-Étienne-du-Bois
* Treffort-Cuisiat

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1945-1958 | André Chambon | SFIO |
| 1958-1964 | Pierre Camus | Divers droite |
| 1964-1974 | Félix Guerrier | radical |
| 1974-2001 | Alexandre Robin | Divers droite, després UDF-CDS |
| 2001-2015 | Denis Perron | Divers gauche |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2008 |
| 4.326 | 4.664 | 4.525 | 5.728 | 6.274 | 6.815 | 8.096 |
| A partir de 1990: Població sense dobles comptes |||||||