OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Far del Moll d'Aragó

El Far del Moll d'Aragó, també conegut com a Farola del Moll o Far de Tarragona, és un far en desús ubicat dins del recinte del Port de Tarragona. Està protegit com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Edifici quadrat de dos pisos. El de sota és pràcticament un sòcol, l'important és el primer pis, on hi ha la torre de la farola. És una torre de base quadrangular i en forma de piràmide escapçada. El lloc té una gran tradició de pesca de canya.
Far originàriament aïllat consta de dues plantes, del qual sobresurt una torre de secció octogonal rematada pel far i una monumental escalinata d'accés. L'alçat de cara a la ciutat té una amplia terrassa. Destaca el sistema constructiu de l'escala i les boles decoratives.
Les obertures i l'arrebossat ha estat molt transformat. L'ampliació del moll ha motivat la pèrdua de les seves funcions. Avui en dia es troba al dic d'Aragó.
Dissenyat per l'enginyer del port José Serrano Lloberes al 1920 i les obres es van concloure al 1923. Consta de far i habitatge. Fou aprovat per la Reial Orde del 28 d'octubre de 1920.
L'interès de l'edifici rau en tractar-se d'un edifici amb importància històrica i artística.

## Història

Es creu que abans del 1748 existia un punt de llum blanca pel qual es cobraven uns impostos reials. Al voltant de l'any 1829 consta una descripció d'un "far provisional" d'una altura de "79 peus" (24 metres) i que tot l'any emetia llum blanca.
Després de tenir moltes remodelacions va deixar de funcionar el 1990 i la seva funció fou assumida per un altre far. La proximitat d'altres fonts de llum, l'expansió del mateix port i el mal estat de la pròpia infraestructura del far van fer inservible en la seva funció.
Fou usat per desenvolupar algunes funcions del port i dels seus treballadors però va caure en l'abandonament i fou parcialment demolit.
Des de llavors ha tingut diverses remodelacions, 1997, 1999 i 2003, que l'han restaurat completament, inclosa una llanterna nova que il·lumina de manera ornamental.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 «Farola del moll». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 18 maig 2018].
* ↑ Institut Cartogràfic de Catalunya. Edició digital del mapa de Catalunya de l'Institut Cartogràfic de Catalunya.
* 1 2 3 4 «FAR DEL MOLL D'ARAGÓ». Fars i abalisament. Museu del Port de Tarragona. [Consulta: 23 octubre 2020].

## Vegeu també

* Far de la Banya (Tarragona)
* Rellotge del Moll (Tarragona)
# Fara in Sabina

Fara in Sabina és un comune (municipi) de la Província de Rieti, a la regió italiana del Laci, situat a uns 40 km al nord-est de Roma i a uns 25 km al sud-oest de Rieti. A 1 de gener de 2019 la seva població era de 13.880 habitants.
Fara in Sabina limita amb els següents municipis: Castelnuovo di Farfa, Montelibretti, Montopoli di Sabina, Nerola i Toffia.
L'església principal és el Duomo Collegiata di Sant'Antonio Martire.

## Història

La zona va ser habitada en època prehistòrica, com ho demostren diverses troballes arqueològiques de la meitat del paleolític i finals de l'edat del bronze.
Entre els segles IX i VI aC, va existir aquí un assentament dels Sabins, identificat amb la ciutat de Cures, que va perdurar fins l'Imperi Romà. En resten uns banys, un petit teatre i terrasses per a l'agricultura.
Els orígens de la ciutat moderna daten de l'època llombarda (finals del segle VI dC), com s'ha suposat per la presència de la paraula llombarda "fara" ("clan familiar") en el nom. Es coneix un castell des del 1006 i, des del 1050, Fara era una possessió de l'Abadia de Farfa, que es troba dins del municipi. Més tard va ser un feu dels Orsini.
Durant la Segona Guerra Mundial, hi va haver un camp de presoners de guerra a la frazione de Passo Corese.

## Referències

* ↑ «Resident population on 1st january» (en anglès). ISTAT. [Consulta: 25 gener 2020].
* ↑ Segona Guerra Mundial - Camps de presoners a Itàlia 1943/44 Arxivat 2012-01-31 a Wayback Machine. P.4
# Yimenosaure

El Yimenosaure (Yimenosaurus, "llangardaix de Yimen") és un gènere de dinosaure prosauròpode que va viure al Juràssic inferior. S'han recuperat nombroses restes fòssils de diversos individus en la regió de Yimen a la província xinesa del Yunnan.
L'espècie tipus, Y. youngi, fou anomenada per Ziqi Bai, Jie Yang i Guohui Wang l'any 1990. Les recontruccions es basen en esquelets quasi complets, als que els manquen parts de les extremitats.

## Referències

* ↑ Bai, Z., J. Yang, and G. Wang. (1990). "A new genus of prosauropod from the Yuxi (region) of Yunnan Province [Yunnan Yuxi yuanxijiao lei yi xin shu]". Yuxi Cultural Organization [Yuxi Wen Tuan] 1 (October 1990): pàg. 14-23

## Enllaços externs

* Dinosauria Arxivat 2006-03-15 a Wayback Machine.
* Sauropodomorpha, del Thescelosaurus! Arxivat 2009-07-28 a Wayback Machine. (anglès)
Sauropodomorpha :
Regne: Animalia
Filum: Chordata
Classe: Sauropsida
Clade: Avemetatarsalia
Clade: Dinosauria :
Sauropodomorpha :
Sauropoda :
Neosauropoda :
Macronaria :
Titanosauria :
# In utroque jura

La locució in utroque jura (o in utroque iure) s'aplica a normes, lleis, doctorats, etc. que són recollides «en un i l'altre drets», és a dir en el dret canònic i en el dret civil. Aquesta distinció era freqüent a l'Edat Mitjana a Alemanya i ho ha continuat sent en la jerarquia de l'Església catòlica. El 1902, el president americà Grover Cleveland se li va atorgar a títol honorífic pel col·legi augustinià de Saint-Thomas. L'expressió in utroque jura pot també dir-se utriusque iuris (utriusque juris ) o iuris utriusque (juris utriusque ). Aquesta denominació s'escriu abreujada de diverses maneres quan és acompanyada de la paraula doctor : JUD, IUD, DUJ, JUDr, DUI, DJU, Dr. iur, DIU, UJD o UID. Entre els eclesiàstics titulars del doble doctorat, molts han obtingut el seu diploma a la Pontificia Università Lateranense.

## Personalitats titulars del doctorat in utroque jura

* Papes : Lleó XIII, Pius IV, Pius VI, Pius XII.
* Diversos : Sebastian Brant, Luigi Dadaglio, Domenico Ferrata, Enrico Gasparri, Pietro Gasparri, Józef Glemp, Salvatore Pappalardo, Raimon de Penyafort, Luigi Poggi, Mario Francesco Pompedda, Pietro Respighi, Eugène Sol, William Stubbs, Serafino Vannutelli, Alessandro Verde, Joan Baptista Vives i Marjà, Guillaume-Hugues d'Estaing.

## Referències

* ↑ Més tardanament, Leibniz va obtenir aquest títol. G. Ross, 1980. Leibniz i Superstició Arxivat 2007-11-07 a Wayback Machine.
* ↑ New York Times (1902). To Honor Mr. Cleveland.
# Esteve III de Wittelsbach

Esteve III de Wittelsbach (en alemany: Stephan III der Kneissl, Herzog von Bayern, 1337 - 26 de setembre de 1413 a Niederschönenfeld) fou un duc de Baviera des 1375. Era el fill gran d'Esteve II de Wittelsbach i d'Elisabet II de Sicília.

## Regnat

De 1375 a 1392 va governar junt amb els seus germans Frederic i Joan II al ducat de Baviera-Landshut. El 1392 Joan es va negar a finançar les aventures italianes dels seus germans (casats amb files de Bernabé Visconti) i les despeses excessives d'Esteve III a la cort, i va demanar la partició de Baviera-Landshut, que doncs es va dividir en tres parts: la mateixa Baviera-Landshut reduïda, Baviera-Ingolstadt i Baviera-Múnic. A Esteve III li va correspondre Baviera-Ingolstadt però aviat es va considerar perjudicat per l'acord de repartiment i va entrar en guerra contra el seu germà Joan de Baviera-Múnich fins que el 1395 va aconseguir un acord que establia un govern conjunt pels dos territoris.
Després de la mort dels seus dos germans Frederic (1393) i Joan II (1397), Esteve va tractar d'estendre el seu ducat i això va provocar un llarg conflicte amb els seus nebots. Al contrari que aquestos, Esteve va donar suport al rei Rupert o Robert d'Alemanya contra el partit dels Luxemburg. Es va veure obligat pel seu nebot Ernest a limitar el seu regnat a Baviera-Ingolstadt el 1402 i, en revenja va donar suport als aixecaments dels ciutadans de Múnic el 1403 que va fracassar. El seu intent el 1410 per reconquerir Tirol al que el seu pare havia renunciat a favor dels Habsburg, no va tenir èxit.

## Matrimoni i fills

Es va casar dues vegades. En primer lloc, es va casar el 13 d'octubre de 1364 amb Taddea Visconti, filla de Bernabé Visconti i de Beatriz della Scala. En segon lloc, es va casar a Colònia el 16 de gener de 1401 amb Elisabet de Clèveris, filla del comte Adolf III de Clèveris. Del seu primer matrimoni va tenir un fill, Lluís VII el Barbut, que el va succeir a Baviera-Ingolstadt, i una filla, que es va convertir en la reina de França, Elisabet de Baviera.

## Referències

* Sigmund Ritter von Riezler: Stephan III a: Allgemeine Deutsche Biographie (ADB), Duncker & Humblot, Leipzig 1893
# Farmàcia Parrilla

La Farmàcia Parrilla és una obra del municipi de Rubí (Vallès Occidental) protegida com a bé cultural d'interès local. Es tracta de la primera farmàcia de Rubí juntament amb la de la baixada del carrer Montserrat. L'actual edifici es va reformar el 1909. El portal era de fusta i més petit que l'actual.

## Descripció

És un edifici entre mitgeres de planta baixa i dos pisos. Destaca pel disseny modernista de la façana així com ple grau de conservació de l'interior de la farmàcia. El basament de l'edifici s'ha tractat amb un aplacat de majòliques rectangulars groguenques, un sòcol de ceràmica fosca i una filada de sanefa decorativa que es repeteix per damunt de la porta. A la botiga es destaquen dues pilastres d'accés i una esvelta columna central, totes de marbre blanc vetejat. A més, es conserva el mobiliari modernista de la farmàcia i els paviments originals: mosaic hidràulic i marbre blanc vetejat. La façana corresponent als habitatges està tractada amb un estuc imitant carreus llisos i un esgrafiat amb motius florals a l'eix central. Cal citar l'element propagandístic "Farmàcia", trencadís de ceràmica vidrada blava i tipografia modernista a la paret mitgera nord.

## Referències

* 1 2 3 «Farmàcia Parrilla». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 23 abril 2015].
# Farmàcia Murtra

La Farmàcia Murtra és un edifici del municipi de Girona que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Té un interés especial l'interior de la farmàcia Murtra, de composició simètrica i on cal ressaltar el treball de fusteria a les lleixes i el taulell, amb treballs de relleu i motllures. El 1900 es fa la farmàcia; la façana es modifica el 1954.

## Referències

* 1 2 «Farmàcia Murtra». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 28 febrer 2015].
# FR-2

FR-2 (o FR2, acrònim de flame retardant) és la designació assignada a una làmina formada per paper fenòlic: material compost de paper impregnat amb resina fenòlica. El material FR2 s'empra per a fabricar circuits impresos i té la propietat de ser ignífug (resistent a flama). FR2 segueix l'estàndard UL94V-1 i va ser creada per la NEMA.

## Propietats

Les propietats del material FR2 són inferiors al material FR4 però el seu cost també és més baix.
| Paràmetre | Valor |
| Constant dielèctrica | 4.5 @1 MHz |
| Factor de dissipació | 0.024-0.26 @1 MHz |
| Rigidesa dielèctrica | 740 V/mil |
| Temperatura de transició Tg | 30 °C |
| Adherència del Cu | 2 N/mm |
| Resistència elèctrica superficial | 10⁹ Ohm |
| Formació de fuites elèctriques | 250 CTI |
| Absorció d'aigua | 0,75% |
| Temperatura límit | 105º |
| Expansió tèrmica | 270-330 ppm/ºK |

## Aplicacions

Se'n poden destacar:
* Material base per a circuits impresos.
* Material aïllant en instal·lacions elèctriques.

## Vegeu també

* Circuit imprès
* Material FR-4
* Norma d'inflamabilitat UL94

## Referències

* ↑ «FR1-FR3, CEM1-CEM3,FR4, Aluminum Flex CCL introductions | PCB Blog» (en anglès). http://caringcircuit.com.+[Consulta: 25 maig 2017].
* ↑ Electronic Product Design (en anglès). Technical Publications, 25/05/2017. ISBN 9788184314892.
* ↑ GmbH, LeitOn. «FAQ about Printed Circuit Boards and PCBs» (en anglès). https://www.leiton.de.+[Consulta: 25 maig 2017].
* ↑ Schweiz, db electronic Daniel Böck AG, Wildischachen 30, 5200 Brugg,. «PCB base materials and their properties – db electronic» (en anglès). https://www.db-electronic.com.+[Consulta: 25 maig 2017].
# FPS

FPS té els següents significats:
* Videojoc d'acció en primera persona, un tipus de videojoc
* Fotogrames per segon, unitat de mesura de la velocitat renderitzat d'una seqüència d'imatges
* Feet per second («peus per segon»), unitat de velocitat aplicada als projectils;
Viccionari
# FPN

FPN té els següents significats:
* Foment de la Producció Nacional, organització històrica a Catalunya per la defensa del proteccionisme
* Soroll de patró fix (del seu nom en anglès Fixed-Pattern Noise), soroll que apareix com un fons fix, en imatge digital
# Willis

«Willis» té aquests significats:
* Toponímia:
** Willis (Kansas), població dels Estats Units a l'estat de Kansas
** Torre Willis (català) o Willis Tower (anglès), gratacel a Chicago, Illinois
* Biografies:
** Allee Willis (Detroit, 1947 – Los Angeles, 2019), compositora estatunidenca
** Beverly Willis (Tulsa, Oklahoma, 1928), arquitecta nord-americana i sòcia de l'Institut Americà d'Arquitectes
** Bruce Willis (Idar-Oberstein, Alemanya, 1955), actor i cantant estatunidenc
** Connie Willis (Denver, 1945), escriptora de ciència-ficció guanyadora diversos cops dels premis Hugo i Nebula
** Emily Willis (Argentina, 1998), actriu pornogràfica i model eròtica nord-americana d'origen argentí
** John Willis Stovall (comtat de Montague, 1891 – comtat de Cleveland, 1953), paleontòleg estatunidenc de la Universitat d'Oklahoma
** Matt Willis (Tooting, Londres, 1983), cantautor anglès d'estil pop-rock
** Paul Willis, científic social britànic conegut pel seu treball en sociologia i estudis culturals
** Thomas Willis (Great Bedwin, Wiltshire, 1621 — Londres, 1675), metge anglès
* Miscel·lània: Hexàgon de Willis, anastomosi circulatòria múltiple que subministra sang al cervell i estructures circumdants
# Eugeni (prefecte)

Eugeni (en llatí Eugenius, en grec antic Ευγένιος) era prefecte del Pretori d'Orient entre els anys 540/547. Va ser l'autor d'un edicte sobre els comptes dels publicans, que es va incloure en la col·lecció d'edictes coneguda per Edicta praefectorum praetorio.

## Referències

* ↑ J.T.G., Eugenius a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. II Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 86
# Ignasi Moreno Gutiérrez

Ignasi Moreno Gutiérrez (Gandia, 1959) és un dramaturg valencià. Òptic de professió, va iniciar-se en el grup de teatre amateur Comuna gàbia, que forma part d'una comissió fallera de Gandia, i des del 2001 escriu les obres del grup. El 2005 va obtenir el 34è Premi Octubre de teatre per Jeff: els colors de la bogeria (3 i 4), obra dramàtica basada en la història de Jefrey Lionel Dahmer, un assassí en sèrie anomenat el carnisser de Milwauke, mort el 1994. També ha estat guardonat, el 2006, amb el XII premi de teatre "El Micalet" amb l'obra 70 grams (Denes). El 2008 ha guanyat el Premi Nacional de teatre "Castelló a escena" amb l'obra SMS: ostatges d'un mòbil i altra vegada el XIV Premi de teatre "El Micalet" amb una història d'amor anomenada Llum de lluna. El 2009 ha rebut l'accèssit del Premi de Teatre Infantil i Juvenil de la SGAE amb l'obra La comèdia Borja, coescrita amb Xan Lopez Dominguez, que serà editada per l'editorial Anaya.

## Obres

* L'emoció se n'ha anat (2000)
* Darrere del teló
* Jeff: els colors de la bogeria (2005)
* 70 grams (2006)
* SMS: ostatges d'un mòbil (2008)
* Llum de lluna (2008)
* La comedia Borja (2009)
* L'últim viatge a Treblinka (2018)

## Referències

* ↑ IGNASI MORENO, PREMI OCTUBRE DE TEATRE Arxivat 2018-11-29 a Wayback Machine. a infofalles, 1 de novembre de 2005
* ↑ L'actor i autor teatral saforenc Ignasi Moreno guanya el Premi de Teatre de Castelló, vilaweb, 29 d'abril de 2008
* ↑ Cultura.- El valenciano Ignasi Moreno, galardonado con un accésit en los X Premios SGAE de Teatro Infantil y Juvenil Europa Press, 23 d'octubre de 2010
# Yiguandao

Yiguandao en xinès:一貫道 Yīguàn Dào I-Kuan Tao, que significa Camí Consistent o Camí Persistent, també es pot traduir com Camí Únic. Segons els seus fidels, aquest nom està inspirat en una frase de Confuci: 吾道一以貫之 (wú dào yīyǐguànzhī), "un sol principi que ho explica tot". és una religio xinesa que sogeix l'any 1930 del grup de sectes Xiantiandao a Shandong. Yiguandao va ser dirigida per Zhang Tianran. Un altre nom per aquesta Fe és Zhenli Tiandao (真理天道, "Veritable Camí celestial") o simplement Tiandao (天道, "Camí del Cel").
Va esdevenir la secta més gran de la Xina, a la dècada de 1940, amb milions de seguidors. Després de l'any 1949, Yiguandao junt amb altres sectes Xiantiandao van ser prohibides per ser considerades societats secretes i cultes herètics. Però Yiguandao va ser reconeguda legalment a Taiwan el 1987. Actualment és la tercera religió de l'illa.
Aquesta religió venera els avantpassats i dona importància a la família segons el model del Confucianisme, pràctiques de cultiu segons el Taoisme i els ensenyament morals com el Budisme. Yiguandao es caracteritza per una doctrina escatològica i soteriològica que es presenta a ella mateixa com l'únic camí per la salvació.

## Referències

* 1 2 Yunfeng Lu, 2008. p. 23
* 1 2 3 Yunfeng Lu, 2008. p. 21
* 1 2 Goossaert, Palmer, 2011. p. 340
* ↑ Yunfeng Lu, 2008. pp. 22-23

## Bibliografia

* Lu, Yunfeng. The Transformation of Yiguan Dao in Taiwan Adapting to a Changing Religious Economy. Lexington Books, 2008. ISBN 978-0-7391-1719-4.
* Goossaert, Vincent; Palmer, David A. The Religious Question in Modern China. University of Chicago Press, 2012. ISBN 978-0-226-00533-1.
* Robin Munro: "Syncretic Sects and Secret Societies – Revival in the 1980s." In: Chinese Sociology and Anthropology (M.E. Sharpe, Armonk, N.Y.) Summer 1989/Vol. 21, No. 4
* Song Guangyu 宋光宇: Tiandao Gouchen (天道钩沉), 2. Ed. Taipei 1983
* Weyrauch, Thomas. Yiguan-dao Chinas Volksreligion im Untergrund, 2006. ISBN 978-3-938946-02-2.

## Enllaços externs

* World I-Kuan Tao Headquarters
* Australia Yiguandao Headquarters
* Taiwan Yiguandao Association
# Iuri Ielkhov

Iuri Aleksandrovitx Ielkhov (Юрий Александрович Елхов, Moscou, 7 de desembre de 1940) és un director de fotografia rus i soviètic.
Es va graduar a l'Escola d'Operadors de Càmera a l'Institut Estatal de Cinematografia de Tota la Unió. El 1970 va començar a treballar com a càmera als estudis Belarusfilm de Minsk, i després com a director de fotografia i guionista. Hi va participar en més de 50 llargmetratges i documentals, entre els que destaca Otstupnik (1987), que li va valer el Premi a la millor fotografia al XXI Festival Internacional de Cinema Fantàstic de Sitges. Posteriorment va crear un estudi de cinema independent "Produiserski Xentr Universe"

## Filmografia selecta

* Marinka, Ianka i taini korolevskogo zamka (1977)
* U voini ne jenskoe litso (Minisèrie, 1981-1984)
* Etot negodiai Sidorov (1983)
* Kultpokhod v teatr (1984)
* Dvoe na ostrove slioz (1986)
* Otstupnik (1987)
* Naix bronepoiezd (1989)
* Koixkodrav Silver (1989)
* Superment (1990)
* Anomalia (1993)
* Sin za ottsa... (1995)
* Adel (2008)

## Referències

* ↑ Yuri Yelkhov/Юрий Елхов a rus.eurasiancreativeguild.uk
* ↑ La fintasía prevaleció sobre la aparatosidad de los efectos especiales, La Vanguardia, 16 d'octubre de 1988
# Wolbachia

Wolbachia és un gènere de bacteris que infecten espècies d'artròpodes, incloent una alta proporció d'insectes (~60% de les espècies). És un dels microbis paràsits més comuns del món i possiblement el més comú de la biosfera entre els paràsits reproductius. Segons un estudi més del 16% de les espècies d'insectes neotropicals porten aquest bacteri. i s'estima que entre el 25-70% de tots els insectes en poden ser potencialment hostes.
Aquest bacteri va ser identificat, el 1924, per Marshall Hertig i S. Burt Wolbach en Culex pipiens, una espècie de mosquit. El 1971 es descobrí que els ous d'aquest mosquit els matava Wolbachia per incompatibilitat citoplasmàtica. És un bacteri molt interessant per la seva distribució ubiqua i les moltes interaccions evolutives.

## Referències

* ↑ Werren, J.H.; Guo, L; Windsor, D. W. «Distribution of Wolbachia in neotropical arthropods». Proc. R. Soc. London Ser. B, vol. 262, 1995, pàg. 147–204.
* ↑ Kozek, Wieslaw J.; Rao, Ramakrishna U. «The Discovery of Wolbachia in Arthropods and Nematodes – A Historical Perspective». Issues in Infectious Diseases, vol. 5, Wolbachia: A Bug's Life in another Bug, 2007, pàg. 1–14. DOI: 10.1159/000104228.
* ↑ Hertig, Marshall; Wolbach, S. Burt «Studies on Rickettsia-like microorganisms in insects». Journal of Medical Research, vol. 44, 1924, pàg. 329–74. PMC: 2041761. PMID: 19972605.
* ↑ «New hypothesis of the cause of cytoplasmic incompatibility in Culex pipiens». Nature, vol. 232, 5313, 1971, pàg. 657–658. DOI: 10.1038/232657a0. PMID: 4937405.

## Bibliografia

* Werren, J.H. «Biology of Wolbachia» (PDF). Annual Review of Entomology, vol. 42, 1997, pàg. 587–609. DOI: 10.1146/annurev.ento.42.1.587. PMID: 15012323.
* Klasson L, Westberg J, Sapountzis P, Näslund K, Lutnaes Y, Darby AC, Veneti Z, Chen L, Braig HR, Garrett R, Bourtzis K, Andersson SG «The mosaic genome structure of the Wolbachia wRi strain infecting Drosophila simulans». PNAS, vol. 106, 14, 23-03-2009, pàg. 5725. DOI: 10.1073/pnas.0810753106. PMC: 2659715. PMID: 19307581.

## Enllaços externs

* Virtual Museum of Bacteria Arxivat 2008-09-22 a Wayback Machine.
* Wolbachia research portal Arxivat 2005-06-15 a Wayback Machine. National Science Foundation
* «One Species' Genome Discovered Inside Another's -- Bacterial to Animal Gene Transfers Now Shown to be Widespread, with Implications for Evolution and Control of Diseases and Pests». University of Rochester, 30-08-2007 [Consulta: 27 novembre 2007].
* Howard Hughes Medical Institute High School Lab Series Arxivat 2021-03-26 a Wayback Machine.
# Wolcott (Vermont)

Wolcott és una població dels Estats Units a l'estat de Vermont. Segons el cens del 2000 tenia 1.456 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Wolcott tenia 1.456 habitants, 552 habitatges, i 401 famílies. La densitat de població era de 14,4 habitants per km².
Dels 552 habitatges en un 39,9% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 58,2% hi vivien parelles casades, en un 7,4% dones solteres, i en un 27,2% no eren unitats familiars. En el 18,8% dels habitatges hi vivien persones soles el 5,8% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,63 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,99.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 28,4% tenia menys de 18 anys, un 7,3% entre 18 i 24, un 34% entre 25 i 44, un 23,4% de 45 a 60 i un 6,9% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 33 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 102,3 homes.
La renda mediana per habitatge era de 34.760 $ i la renda mediana per família de 38.056 $. Els homes tenien una renda mediana de 27.898 $ mentre que les dones 21.905 $. La renda per capita de la població era de 15.198 $. Entorn del 10,2% de les famílies i el 14,6% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Wolcott». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 13 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Wolcott». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.