OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Seyla Benhabib

Seyla Benhabib (Istanbul, 9 de setembre de 1950) és una pensadora contemporània, una de les filòsofes més influents en el camp de la Filosofia política i social en el món actual. Les seves idees sobre multiculturalisme i feminisme són innovadores i lideren a nivell mundial la reflexió sobre alguns dels problemes de la societat actual.
Ocupa la càtedra Eugene Meyer de ciència política i filosofia política turca-americana a la Universitat Yale, els Estats Units, i directora del programa d'ètica, política i economia d'aquesta universitat. Ha estat també professora en els departaments de filosofia de la New School for Social Research de Nova York, la Universitat de Boston, la Universitat de Stony Brook i a la Universitat Harvard. Va ser presidenta de la Divisió Oriental de l'American Philosophical Association i és membre de l'Acadèmia Americana de les Arts i les Ciències.
És coneguda per haver sabut combinar la Teoria crítica (Escola de Frankfurt) amb la teoria feminista i és una de les veus més respectades en l'actual debat filosòfic i polític sobre la diferència, el multiculturalisme i el feminisme.
Els seus llibres solen abordar les obres dels filòsofs Hannah Arendt i Jürgen Habermas. A partir d'aquest últim, Benhabib va reformular la noció d'"espai públic", emprant per a això un enfocament feminista.
Ha rebut el prestigiós premi Ernst Bloch i el Leopold Lucas de la Universitat de Tübingen.

## Obres

* Dignity in Adversity: Human Rights in Troubled Times, (2011)
* Politics in Dark Times: Encounters with Hannah Arendt, (2010)
* Another Cosmopolitanism (Oxford University Press, 2006)
* The Rights of Others (Cambridge University Press, 2004)
* The Reluctant Modernism of Hannah Arendt (Rowman and Littlefield, 2003)
* The Claims of Culture (Princeton University Press, 2002)
* Democracy and Difference (Princeton University Press, 1996)
* Situating the Self: Gender, Community and Postmodernism in Contemporary Ethics (Routledge, 1992)
* Feminist Contentions: A Philosophical Exchange (with Judith Butler, Nancy Fraser, i Drucilla Cornell, 1994) ISBN 9780415910866
* Critique, Norm and Utopia. A Study of the Foundations of Critical Theory (Columbia University Press, 1986)

## Referències

* ↑ «Seyla Benhabib». Càtedra Ferrater Mora de Pensament Contemporani. Facultat de Lletres. Universitat de Girona. [Consulta: 31 juliol 2020].
* ↑ https://en.qantara.de/content/debate-on-muslim-identity-in-the-west-constructing-the-self-constructing-the-other
* 1 2 3 «Seyla Benhabib». CCCB: Centre de Cultura Contemporània de Barcelona, 07-01-2015. [Consulta: 31 juliol 2020].
* ↑ http://www.palgrave-journals.com/fr/journal/v74/n1/full/9400044a.html Arxivat 2007-03-19 a Wayback Machine.
* ↑ «Şeyla Benhabib». web. Centre de Cultura Contemporània de Barcelona (CC-BY-SA via OTRS). [Consulta: 17 febrer 2016].

## Vegeu també

* Dones filòsofes

## Enllaços externs

* Universitat Yale
# Capella de la finca els Comdals

La Capella de la finca els Comdals és una obra de Cervera (Segarra) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Aquesta capella està integrada dins l'estructura del gran casal que presideix la finca dels Comtals. A l'exterior només es posa de manifest amb la portada adovellada amb el senyal heràldic.
A la capella s'hi accedeix per una escalinata aixoplugada en un gran ràfec o voladís sostingut per un pilar de pedra que parteix de l'escala.

## Història

La finca els Comtals és una antiga granja situada a la ribera entre Vergós i Sant Pere dels Arquells, té l'origen en el molí del mateix nom adquirit pel monestir de Montserrat al segle xvi, quan es bastí el gran casal i un primer molí. La finca era la més gran de tot el terme 58,6 ha de superfície. La propietat era travessada pel camí reial de Madrid a Barcelona.

## Referències

* 1 2 3 «Capella de la finca els Comdals». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 26 maig 2021].
# Pilar Mateos Martín

Pilar Mateos Martín (Valladolid, 1942) és una escriptora espanyola de literatura infantil.
Els seus relats usen un vocabulari senzill per a parlar sobre personatges aïllats, marginats o trists i barregen la realitat i la imaginació dins obres on la fantasia i els somnis poden crear noves realitats.

## Bibliografia

* Jeruso quiere ser gente, 1980
* Historias de Ninguno, 1981
* Capitanes de plástico, 1982
* Molinete, 1984
* La bruja Mon, 1984
* Lucas y Lucas. El rapto de Caballo Gris, 1984
* La isla menguante, 1987
* Mi tío Teo, 1987
* Quisicosas, 1988
* El pequeño Davirón, 1991
* ¡Qué desastre de niño!, 1992
* La casa imaginaria, 1993
* Silveiro el grande, 1993
* Sin miedo a los brujos, 1995
* El reloj de las buenas horas, 1996
* La bruja del pan "pringao", 1997
* Gata García, 1997
* Barbas Jonás y los títeres acatarrados, 1997
* El viejo que no salía en los cuentos, 1997
* El fantasma en calcetines, 1999
* Los chicos de al lado, 2005

## Premis

* Jeruso quiere ser gente, 1980, premi El Barco de Vapor
* Historias de Ninguno, 1981, premi El Barco de Vapor
* Capitanes de plástico, 1982, premi Lazarillo
* Gata García, 1997, premi Edebé
* El fantasma en calcetines, 1999, premi Ala Delta
# Douglas Santos

Douglas Santos (João Pessoa, el 22 de març de 1994), conegut com a Douglas Santos o, simplement, Douglas, és un futbolista brasiler que juga en l'Atlètico Mineiro com a lateral esquerre.
# Vicente Ballester Martínez

Vicente Ballester Martínez (Castelló de la Plana, Plana Alta, 20 de juny de 1980) és un ciclista valencià, professional des del 2004 fins al 2007.
El 2006 es va veure implicat en l'Operació Port, sent identificat per la Guàrdia Civil com a client de la xarxa de dopatge liderada per Eufemiano Fuentes amb el nom en clau Ballester. Vicente Ballester no fou sancionat per la Justícia espanyola en no ser el dopatge un delicte a Espanya en aquell moment, i tampoc va rebre cap sanció en negar-se el jutge instructor del cas a facilitar als organismes esportius internacionals (AMA, UCI) les proves que demostrarien la seva implicació com a client de la xarxa de dopatge.

## Palmarès

* 2003
** 1r a la Ronda ciclista al Maestrat i vencedor d'una etapa
* 2004
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Lleó
* 2007
** 1 a la Dunes del Corralejo
** 3r a la Clàssica d'Almeria i vencedor de la Classificació del Sprints especials

## Referències

* ↑ «Informe de la Guardia Civil (Capítulo III)». Cadena SER, 12-07-2006. Arxivat de l'original el 2009-07-23. [Consulta: 12 març].

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
# Glen Jackson

Glen Warwick Jackson (nascut el 23 d'octubre de 1975 a Feilding, Nova Zelanda) és un àrbitre professional de rugbi que representa a la Federació neozelandesa de Rugbi. Jackson també fou jugador del Bay of Plenty i del Waikato a la NPC (National Provincial Championship) i Saracens a la Premiership on va arribar a disputar la final de la temporada 2009-2010. Les seves bones actuacions li van permetre debutar amb els All Blacks i els Barbarians.
L'any 2010, Jackson es retira com a jugador i torna a Nova Zelanda per dedicar-se a l'arbitratge. La seva progressió és molt ràpida, i de seguida és promocionat per arbitrar partits tant del Super15 com del The Rugby Championshit Dins d'un any del retorn de Jackson a Nova Zelanda, va anar de refereeing provincial rugby jocs en el Heartland Campionat a officiating en la Copa d'ITM dalt de tot nivell provincial a ser un àrbitre d'ajudant en Super Rugby competència. L'any 2015, també fa el seu debut al Torneig de les Sis Nacions en el partit entre Escòcia i Gal·les a Murrayfield. Suma més de 100 partits internacionals si es té en compte la seva carrera com jugador i àrbitre. Fou un dels àrbitres seleccionats per la Copa del Món de Rugbi de 2015.

## Referències

* ↑ "Saracens fly-half Glen Jackson has three years to make it as 2015 World Cup referee"
* 1 2 Stoney, Emma (18 April 2011)
* ↑ "Jackson continues rise up officiating ranks"
# ElPeriódico (Guatemala)

elPeriódico va ser un diari de Guatemala, fundat el 6 de novembre de 1996 per José Rubén Zamora Marroquin. Tenia una tirada d'aproximadament 30 000 exemplars. Plantejava distingir-se pel seu «periodisme investigador, els seus columnistes de renom, i la seva secció de cultura».
elPeriódico va anunciar el seu tancament el 15 de maig de 2023.

## Referències

* 1 2 3 Nuestra redacción, preguntas frequentes. elPeriódico. Consultado el 26 de mayo de 2013
* ↑ «elPeriódico anuncia que dejará de publicar su edición diaria a partir del 15 de mayo debido a la persecución y hostigamiento». Prensa Libre. Consultado el 12 de mayo de 2023.

## Enllaços externs

* Edició digital
# Sharp Peak

Sharp Peak o Nam She Tsim (蚺蛇尖) és una muntanya de Hong Kong. Es troba al nord de Tai Long Wan a la península de Sai Kung, Nous Territoris, Hong Kong. Té una altura de 468 metres i s'alça sobre la badia de Tai Long Wan. És un dels llocs preferit dels excursionistes de la zona. El Sharp Peak es troba dins del Sai Kung East Country Park.

## Referències

* 1 2 AFCD: Sai Kung East Country Park

## Vegeu també

* High Junk Peak

## Enllaços externs

* Sai Kung East
# Capella de les Neus

La Capella de les Neus és una església cristiana aconfessional situada a l'estació McMurdo dels Estats Units de l'illa de Ross, a l'Antàrtida i és una de les vuit esglésies de l'Antàrtida.

## Context

La capella és l'edifici religiós dedicat més al sud del món i té serveis regulars catòlics i protestants. Durant l'estiu austral de setembre a març, la capella està ocupada per capellans rotatius. Històricament, la diòcesi de Christchurch subministrava sacerdots catòlics romans i la Guàrdia Nacional Aèria dels EUA havia proporcionat capellans protestants. A partir del 2015, els capellans són íntegrament personal militar tant de la Guàrdia Nacional Aèria com de l'Armada dels Estats Units, cadascun dels quals serveix durant unes quatre o sis setmanes en rotació. La capella també acull serveis i reunions per a altres grups religiosos com els Sants dels Últims Dies, els baháʼí i el budisme i grups no religiosos com els Alcohòlics Anònims. Aquestes reunions depenen majoritàriament del lideratge laic com als punts de contacte i facilitadors. A l'edifici en si hi ha espai per a 64 fidels i conté una petita sala de reunions, una capella del Santíssim Sagrament, dues oficines del clergat, una petita cuina i un lavabo.
La Capella de les Neus original va ser construïda amb materials de construcció de ferralla per Seabees de la Marina dels Estats Units, amb seu a Port Hueneme, CA. La capella original es va cremar l'any 1978 i es va substituir per una nova capella provisional. Després de la construcció de l'actual capella, l'edifici improvisat, que també es va acabar cremant, va servir per altres usos. L'actual capella, dedicada el 29 de gener del 1989, presenta vitralls personalitzats que representen el continent antàrtic, el Calze Erebus (només durant els estius australs) i records de la participació històrica de la Marina dels EUA en l'operació Deep Freeze. Es creu que l'altar de la Capella de les Neus prové de la Capella de Sant Salvador a Lyttelton, Nova Zelanda, on Robert Falcon Scott es va aturar abans d'embarcar-se en la desafortunada expedició Terra Nova.
La capella és un dels edificis que se substituirà com a part del projecte de modernització de la infraestructura antàrtica per a la ciència, per millorar les instal·lacions de McMurdo.

## Referències

* ↑ Antarctic Journal of the United States (en anglès). National Science Foundation, [Division of Polar Programs, 1990, p. 294.
* ↑ Planet, Lonely; Averbuck, Alexis; Brown, Cathy. Lonely Planet Antarctica (en anglès). Lonely Planet, 2017-12-01. ISBN 978-1-78701-149-6.
* ↑ Chapel of the Snows. A history of the Chapel of the Snows
* ↑ The Navy Chaplain (en anglès). Office of the Chief of Naval Operations, 1989, p. R8.
* ↑ «Chapel returning home to Lyttelton». Anglican Taonga. [Consulta: 6 juny 2012].
* ↑ «Patrimoni Monumental de Nova Zelanda» (en anglès). [Consulta: 13 agost 2024].
* ↑ «The Antarctic Sun: News about Antarctica - A Next-Generation Antarctic Science Station». antarcticsun.usap.gov. [Consulta: 20 juny 2019].
# Douglas Quentin Adams

Douglas Quentin Adams és un lingüista comparatiu de l'indoeuropeu i professor a la Universitat d'Idaho anglès. Va estudiar a la Universitat de Chicago i va obtenir el seu doctorat el 1972. És expert en el tokhari i ha contribuït en aquest tema en l'Encyclopædia Britannica. També ha estat coautor de dues obres sobre la cultura i llengües indoeuropees, juntament amb J. P. Mallory, de la Reial Acadèmia d'Irlanda. És editor lingüístic del Journal of Indo-European Studies, fundat per Roger Pearson.
A la Universitat d'Idaho, Adams ensenya lingüística, gramàtica i semàntica en el programa d'Anglès com a Segona Llengua.

## Obra

* Adams, Douglas Q. Essential modern Greek grammar. Dover Publications, 1987. ISBN 0-486-25133-0.
* Adams, Douglas. Tocharian historical phonology and morphology. American Oriental Society, 1988. ISBN 0-940490-71-4.
* Mallory, J. P. Encyclopedia of Indo-European Culture. Fitzroy Dearborn Publishers, 1997. ISBN 1-884964-98-2.
* Hamp, Eric P. Festschrift for Eric P. Hamp. Washington, D.C: Institute for the Study of Man, 1997. ISBN 0-941694-57-7.
* Adams, Douglas. A dictionary of Tocharian B. 1. 2a edició. Amsterdam: Rodopi Publishers, 2013, p. 964. ISBN 9042036710.
* Mallory, J. P. The Oxford Introduction to Proto-Indo-European and the Proto-Indo-European World. Oxford University Press, 2006, p. 760. ISBN 0-19-929668-5.

## Referències

* ↑ «Journal of Indo-European Studies». [Consulta: 13 abril 2021].
* ↑ «The University of Idaho Argonaut - UI professor goes international». Arxivat de l'original el 2023-03-07. [Consulta: 13 abril 2021].
# Vitalik Buterin

Vitalik Buterin (Виталик Бутерин, 31 de gener de 1994) és un programador russo-canadenc. És conegut com a cofundador d'Ethereum i de la Bitcoin Magazine.

## Biografia

Vitalik va néixer a Kolomna, a l'oblast de Moscou. Emigrà al Canadà amb els seus pares a l'edat de sis anys. S'interessà en les matemàtiques i a la informàtica de molt jove, i s'apassionà especialment pel Bitcoin l'any 2011. L'any 2012 obté una medalla de bronze a les Olimpíades internacionals d'informàtica. S'inscriu a la Universitat de Waterloo, que abandona l'any 2014 per treballar a temps complert en bitcoin i tot seguit fundà Ethereum.
Va ser cofundador de Bitcoin Magazine l'any 2011 i desenvolupà Ethereum, una infraestructura blockchain que ampliava les possibilitats de Bitcoin. Ether ha esdevingut la segona criptomoneda més utilitzada després de Bitcoin, permeten altres aplicacions que no només els intercanvis financers.
Contribueix com a programador en diversos projectes de codi obert com Kryptokit, pybitcointools, multisig.info, i btckeysplit. El 2014 va rebre la beca Peter Thiel pel seu treball, i figura a la llista de la revista Fortune de les 40 personalitats de menys de 40 anys més influents en el món econòmic.

## Referències

* ↑ (anglès) https://www.fastcompany.com/3026271/could-this-20-year-old-kid-make-bitcoin-obsolete.
* ↑ (anglès) https://www.wired.com/2014/01/ethereum/
* ↑ (anglès) http://www.ioi2012.org/competition/results-2/ Arxivat 2016-03-04 a Wayback Machine.
* ↑ https://www.lesechos.fr/13/01/2016/lesechos.fr/021617278405_vitalik-buterin----les-blockchains-gereront-des-milliards-d-utilisateurs-d-ici-5-ans-.htm.
* ↑ (anglès) https://www.newscientist.com/article/mg22129553.700-bitcoin-how-its-core-technology-will-change-the-world/#.UwkwZ16cNko.
# Malh de Santa Bàrbara

El Malh de Santa Bàrbara és una muntanya de 1.225 metres que es troba al municipi de Vilamòs a la Vall d'Aran.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Edgerton (Wyoming)

Edgerton és una població dels Estats Units a l'estat de Wyoming. Segons el cens del 2000 tenia 169 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Edgerton tenia 169 habitants, 74 habitatges, i 44 famílies. La densitat de població era de 251 habitants/km².
Dels 74 habitatges en un 27% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 51,4% hi vivien parelles casades, en un 8,1% dones solteres, i en un 39,2% no eren unitats familiars. En el 36,5% dels habitatges hi vivien persones soles el 8,1% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,28 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,96.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 23,7% tenia menys de 18 anys, un 4,7% entre 18 i 24, un 24,3% entre 25 i 44, un 36,1% de 45 a 60 i un 11,2% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 43 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 118,6 homes.
La renda mediana per habitatge era de 28.750 $ i la renda mediana per família de 33.750 $. Els homes tenien una renda mediana de 24.583 $ mentre que les dones 14.375 $. La renda per capita de la població era de 14.332 $. Entorn del 10,7% de les famílies i el 18,2% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Edgerton». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 14 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Edgerton». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Zipacón

Zipacón és un municipi i ciutat de Colòmbia en la província de Sabana Occident, part del departament de Cundinamarca. El centre urbà de Zipacón és situat a una alçada de 2,550 metres en la sabana de Bogotá, la plana sud de l'Altiplà cundiboyacense en la serralada Oriental dels Andes. Zipacón limita amb Anolaima, Facatativá, La Mesa i Bojacá. Va ser fundat el 5 de juliol de 1561, per José Antonio Rubio. Etimológicament el nom Zipacón ve de Muysccubun i significa "plorar del zipa".
En els temps anteriors a la conquesta espanyola, Zipacón va ser habitat pels Muisques, organitzats en la seva Confederació Muisca. Zipacón era el lloc de meditació pel zipa. El poblament era a la frontera amb els Panche, enemics eterns del Muisca. Zipacón va ser envaïda pels Panche quan els conquistadors espanyols conquerien la sabana de Bogotá.
Les evidències més velles de l' agricultura de les patates en la sabana de Bogotá han estat desenterrades a Zipacón i daten de 3200 BP anys. L'assentament va ser habitat des del període de la cultura Herrera, com a mínim des del 3270 BP. Diferents demostracions d'art a les roques han estat descobertes a Zipacón.
La principal activitat econòmica de Zipacón és l'agricultura i la ramaderia.

## Referències

* ↑ Official website Zipacón Arxivat 2015-05-20 at Archive.is (castellà)
* ↑ (castellà) Zipa Sagipa - Pueblos Originarios
* ↑ García, 2012, p.63
* ↑ Nieto Escalante et al., 2010, p.96
* ↑ (castellà) Siteos arqueológicos - ICANH
* ↑ Muñoz Castiblanco, 2006, p.10
* ↑ Martínez & Botiva, 2004a
* ↑ López Estupiñán, 2011
* ↑ Martínez & Botiva, 2004b, p.15

## Bibliografia

* García, Jorge Luis (2012). The Foods and crops of the Muisca: a dietary reconstruction of the intermediate chiefdoms of Bogotá (Bacatá) and Tunja (Hunza), Colombia (M.A.). University of Central Florida Arxivat 2014-05-03 a Wayback Machine.
* López Estupiñán, Laura (2011). Topando piedras, sumercé. Narraciones en torno a las piedras de Iza y Gámeza, Boyacá, Colombia - Bumping into stones, mister. Tales around the stones of Iza and Gámeza, Boyacá, Colombia (M.A.). Rupestreweb
* Martínez Celis, Diego & Botiva Contreras, Álvaro (2004a). Manual de arte rupestre de Cundinamarca - Manual of rock art of Cundinamarca. ICANH. ISBN 958-8181-07-0
* Martínez Celis, Diego & Botiva Contreras, Álvaro (2004b). Introducción al arte rupestre. ICANH
* Muñoz Castiblanco, Guillermo (2006). Pinturas rupestres en el Altiplano Cundiboyacense, Colombia - concentración y diversidad en la Sabana de Bogotá: Municipio de Suacha-Sibaté Cundinamarca - Rock paintings on the Altiplano Cundiboyacense, Colombia - concentration and diversity on the Bogotá savanna: municipality of Soacha-Sibaté, Cundinamarca
* Nieto Escalante, Juan Antonio, Sepulveda Fajardo, Claudia Inés & Sandoval Sáenz, Luis Fernando, et al. (2010). Geografía de Colombia - Geography of Colombia. Instituto Geográfico Agustín Codazzi. ISBN 978-958-8323-38-1
# Casa Sports Football Club

El Casa Sports Football Club és un club senegalès de futbol de la ciutat de Ziguinchor. Els seus colors són el verd i el blanc.

## Palmarès

* Lliga senegalesa de futbol:
** 2012
* Copa senegalesa de futbol:
** 1979, 2011
* Copa de la Lliga senegalesa de futbol:
** 2010, 2013
* Trophée des Champions du Sénégal:
** 2013

## Referències

* ↑ CASA SPORTS – SEASON REVIEW
* ↑ Casa Sport at Soccerway
* ↑ Continental appearances of Casa Sport at Scoreshelf
* ↑ «Colors del club». rsssf.com. [Consulta: 9 abril 2017].
* ↑ «Senegal – List of Champions». RSSSF.
* 1 2 «Senegal - List of Cup Winners». rsssf.com. [Consulta: 16 desembre 2017].
# Dorothea Fairbridge

Dorothea Anne Fairbridge (*Cape Town, 1862 - 1931) fou una escriptora sud-africana en anglès.

## Biografia

Fairbridge va ser la filla d'un distingit advocat, acadèmic i parlamentari de Ciutat del Cap, i la cosina de Kingsley Fairbridge (1885–1924; un poeta de Rhodesia i el fundador de la "Fairbridge Society"). Es va educar a Londres i va viatjar molt.
Com a colona britànica molt respectada de tercera generació, Fairbridge va ser un pilar en l'establiment dels colons. Es reunia amb dones britànica de l'alta societat que viatjaven a Sud-àfrica des de Gran Bretanya abans i després de la Segona Guerra Bòer. Fairbridge era una de les membres fundadores del Gremi de les Dones Lleials, una organització caritativa que animava les dones de Sud-àfrica i donava suport a l'Imperi Britànic i als seus militars que es trobaven en conflictes bèl·lics. El gremi es deidcava a contactar amb les familiars dels soldats morts i a assegurar-se que en les làpides hi figuressin els noms correctament. Quan el gremi va enviar membres a Gran Bretanya per explicar el que estaven fent i obtenir finançament, un grup de dones van crear la Victoria League per promoure els lligams entre els organitzadors en tot l'Imperi Britànic. Entre aquestes dones hi havia Violet Markham, Edith Lyttelton, Violet Cecil i Margaret, Comtessa de Jersey, totes elles havien conegut Dorothea Fairbridge en esdeveniments socials.
Després de la Guerra Bòer, Fairbridge va seguir donant suport a la integració de Sud-àfrica en l'Imperi Britànic. Va intentar establir la Unió Sud-africana, amb una població reconciliada i sentiment compartit de la història sud-africana. La Unió Sud-africana es va crear amb un acord constitucional que intentava assegurar lligams forts amb la resta de l'Imperi Britànic.

## Obres

* That Which Hath Been (1910)
* Piet of Italy (1913)
* The Torch Bearer (1915)
* History of South Africa (1917)
* Historic Houses of South Africa (1922)
* Along Cape Roads (1928)
* The Pilgrim's Way in South Africa (1928)
* Historic Farms of South Africa (1932)
Com a editora:
* Cape diaries de Lady Anne Barnards (1924)
* Letters from the Cape de Lady Duff Gordon (1927)

## Enllaços externs

* Ensiklopedie van Suidelike Afrika, Eric Rosenthal, 1967

## Referències

* ↑ Dorothea Anne Fairbridge, a historical fiction and non-fiction dies in Cape Town, aged 69 sahistory.co.za
* 1 2 3 4 Sage, Greer i Showalter, 1999.
* 1 2 Bush, 2000, p. 90.

## Bibliografia

* Bush, Julia. Edwardian Ladies and Imperial Power. illustrated. A&C Black, 2000, p. 90. ISBN 9780718500610.
* «Fairbridge, Dorothea (Ann)». A: The Cambridge Guide to Women's Writing in English. illustrated. Cambridge University Press, 1999, p. 230. ISBN 9780521668132.
* Merrington, Peter. Pageantry and primitivism: Dorothea Fairbridge and the ‘aesthetics of union‘ (en anglès). 21. 4, 1995, p. 643-656 (Journal of Southern African Studies).