OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Província de Fermo

La província de Fermo és una província que forma part de la regió de les Marques dins Itàlia. Va ser instituïda l'any 2004 i va entrar en funcions el 2009. La seva capital és la ciutat de Fermo.
Mirant cap a l'est al mar Adriàtic, limita al nord-oest amb la província de Macerata i al sud amb la província d'Ascoli Piceno. Té una àrea de 862,77 km², i una població total de 175.129 hab. (2016). Hi ha 40 municipis a la província.

## Referències

* ↑ Arxivat 2018-12-16 a Wayback Machine. Dades ISTAT

## Enllaços externs

* Plana oficial (italià)
# Francisco Martínez Capdevila

Francisco Martínez Capdevila (la Vall d'Alba, 1957) és un polític valencià. Va ser alcalde del municipi de la Vall d'Alba des de 1991 fins a 2015, diputat provincial de la Diputació de Castelló des de 1995 i fou vicepresident primer de la Diputació de Castelló. Fou imputat per diversos delictes, entre aquests: robatoris, prevaricació i suborns. Va ser comdemnat pel cas de la depuradora de Borriol a 9 mesos de presó. Segueix obert el judici pel cas de la venta de terrenys aprofitant el seu càrrec com a polític, on presumptament els venia per cinc vegades més. El fiscal i la acusació popular li demanen 12 i 16 anys de presó.

## Cas Gürtel

El 14 de març de 2014, l'Agència Tributària remet al jutge instructor de la branca valenciana del cas Gürtel l'informe definitiu sobre el finançament il·legal del PP valencià i assenyala que, entre altres polítics del PP valencià, Francisco Martínez Capdevila (anomenat Paco per la trama Gürtel) realitzà una activitat de col·laboració necessària en la comissió dels delictes de defraudació tributària.

## Referències

* ↑ «El PP valenciano financió ilegalmente las campañas electorales de 2007 y 2008». El País, 04-03-2014.
# Manuel Compañy

Manuel Compañy Abad (Orusco, 1858 - Madrid, 13 de gener de 1909) —o simplement Compañy— va ser un fotògraf espanyol, que va arribar a ser un dels més populars i reconeguts de l'estat. Va desenvolupar la seva labor principalment a la ciutat de Madrid i per a ell van treballar importants fotògrafs de començaments del segle XX com José L. Demaría López «Campúa», Alfonso García Sánchez Alfonso, o Eduardo Rodríguez Cabezas Dubois. Va arribar a ser reporter a Àfrica, la qual cosa li va atorgar major exposició en la premsa. A Madrid va tenir estudis al Carrer de Fuencarral 29 i al carrer de La Visitación 1, a més de la galeria Greco a Alcalá 29. Cap als anys 1897 i 1898 va instal·lar un estudi a Toledo.

## Referències

* 1 2 Sánchez Torija, 2006, p. 34.
* ↑ Por esos mundos, 1909, p. 185.
* 1 2 Altabella, 1976, p. 128.
* ↑ Langa Nuño, 2011, p. 228.
* 1 2 «Compañy, Manuel (1855-1909)». Ministerio de Educación Cultura y Deporte.
* ↑ Langa Nuño, 2011, p. 230.
* ↑ Sánchez Sigil i Durán Blázquez, 1999, p. 32.

## Bibliografia

* Por esos mundos «El fotógrafo Compañy». Por esos mundos [Madrid], 169, 1. ISSN: 1699-8006.
* «Los grandes de la fotografía española: Campúa». ABC, 25-01-1976, pàg. 128-132.
* Centro de Estudios Andaluces. La comunicación en Andalucía: Historia, estructura y nuevas tecnologías, 2011, p. 700. ISBN 9788493907808.
* Universidad de Castilla La Mancha. Casiano Alguacil: los inicios de la fotografía en Toledo, 2006, p. 130. ISBN 9788484274834.
* Antología de la Fotografía Taurina: 1839-1939. Espasa Calpe, 1999, p. 268. ISBN 9788423991877.

## Enllaços externs

* Biografia de Manuel Compañy Arxivat 2014-12-28 a Wayback Machine.
* Estudi de Sorolla, de Manuel Compañy Abad
# Casa Meca (Guàrdia de Noguera)

La Casa Meca és una casa a Guàrdia de Noguera, al municipi de Castell de Mur (Pallars Jussà) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Habitatge unifamiliar entre mitgeres de planta baixa, pis i golfa. Planta baixa medieval amb portal i finestres adovellades. Planta pis afegit i trenca les dovelles del portal. Golfa, també afegida, amb arcs rebaixats i gelosia ceràmica.

## Història

Escut dels Berga amb la data de 1598.

## Referències

* 1 2 «Casa Meca». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 9 octubre 2017].
# Pablo González Mariñas

Pablo González Marinas (La Corunya, 26 de juny 1944) és un polític gallec. Va ser membre del Partit Gallec Independent de José Luis Meilán Gil. Escollit parlamentari per la UCD a les eleccions al Parlament de Galícia de 1981, després de la dissolució de la UCD després de les eleccions generals de 1982 va ser un dels fundadors de Coalició Gallega per la qual fou el seu candidat a la presidència de la Xunta de Galícia. Escollit diputat a les eleccions al Parlament de Galícia de 1985, va encapçalar l'escissió del sector més nacionalista que va donar origen al Partit Nacionalista Gallec. Va ser conseller de la Presidència i Administració Pública en el govern tripartit del socialista Fernando Ignacio González Laxe. Des de setembre de 2005 és diputat en el Parlament de Galícia pel Bloc Nacionalista Gallec.
# Cal·list I

Cal·list I (en llatí: Callistus, en grec antic: Κάλλιστος Α') va ser un monjo del Mont Atos.
Durant la guerra entre Joan V Paleòleg (1341-1391) i Joan VI Cantacuzè (1347-1354) va ser enviat a Constantinoble. L'emperadriu Anna i el patriarca Joan XIV (1347) el van maltractar però el 1350 Joan VI Cantacuzè el va nomenar Patriarca de Constantinoble. L'any 1353 Joan VI li va demanar de què posés la corona al seu fill Mateu Cantacuzè però s'hi va negar i es va retirar a un monestir l'any següent, el 1354. L'emperador li va demanar de seguir com a patriarca, però no va voler acceptar el càrrec i en lloc seu va ser nomenat Filoteu Cocci però per poc temps, ja que Joan V Paleòleg va obtenir la victòria. Llavors Joan V el va cridar i el va fer de nou patriarca. L'any 1363 va ser enviat com ambaixador a la princesa sèrbia Elisabet i va morir pel camí prop de Ferne, capital dels serbis.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Callistus». A Dictionary of Greek and Roman biography and mythology. [Consulta: 21 juny 2023].
# Premis Pulitzer de 1926

Els següents són els Premis Pulitzer del 1926.

## Premis de periodisme

* Servei públic:
** Columbus Enquirer Sun, pel servei que va prestar en la seva valenta i enèrgica lluita contra el Ku Klux Klan; contra la promulgació d’una llei que prohibeix l'ensenyament de l'evolució; contra els funcionaris públics deshonestos i incompetents i per la justícia per als negres i contra els linxaments.
* Informació:
** William Burke Miller de Louisville Courier-Journal, pel seu treball relacionat amb la història de l'explorador Floyd Collins, que va quedar atrapat a Sand Cave, Kentucky.
* Redacció editorial:
** Edward M. Kingsbury, del New York Times, per "The House of a Hundred Sorrows" (La casa dels cent dolors).
* Caricatura Editorial:
** Fitzpatrick de St. Louis Post-Dispatch, "The Laws of Moses and the Laws of Today" (Les lleis de Moisès i les lleis d'avui).

## Premis de lletres i teatre

* Novel·la:
** Arrowsmith de Sinclair Lewis (Harcourt (editor)) (rebutjat)
* Teatre:
** Craig's Wife de George Kelly (Little, Brown i Company)
* Història:
** A History of the United States, Vol. VI: The War for Southern Independence (1849–1865) (Una història dels Estats Units, vol. VI: La guerra per la independència del sud (1849-1865)) per Edward Channing (Macmillan Publishers)
* Biografia o autobiografia:
** The Life of Sir William Osler (La vida de Sir William Osler) de Harvey Cushing (Oxford University Press)
* Poesia:
** What's O'Clock de Amy Lowell (Houghton Mifflin Harcourt)

## Referències

* ↑ «'Skeets' Miller wins $1,000 Pulitzer Prize for Courier-Journal Collins stories». The Courier-Journal [Louisville, Kentucky], 04-05-1926. (Part 2 of article)
* ↑ «Pulitzer awards in arts and letters for 1925 announced; work of Post-Dispatch cartoonist declared best of the year». , 04-05-1926. (Part 2 of article)

## Enllaços externs

* Premis Pulitzer del 1926
# Frédéric Gros

Frédéric Gros és professor de Filosofia a la Universitat París-XII i de Pensament polític a l'Institut d'Estudis Polítics (Sciences-Po) de París. Va ser l'editor de les darreres lliçons de Foucault al Collège de France. Ha treballat àmpliament la història de la psiquiatria (Création et folie, PUF, 1998), la filosofia de la pena (Et ce sera justice, Odile Jacob, 2001), el pensament occidental sobre la guerra (États de violence. Essai sur la fin de la guerre, Gallimard, 2006) i la història de la noció de seguretat (Le principe sécurité, Gallimard, 2012).

## Obres publicades

* Presses universitaires de France. Michel Foucault (en francès), 1996, p. 126. ISBN 978-2-13-047686-3.
* Presses universitaires de France. Foucault et la folie (en francès), 1997, p. 126. ISBN 978-2-13-049075-3.
* Odile Jacob. Et ce sera justice. Punir en démocratie (en francès), 2001, p. 330. ISBN 978-2-7381-1022-0.
* (dir.), Foucault. Le courage de la vérité, Presses universitaires de France, coll. « Débats philosophiques », Paris, 2002, 168 p. ISBN 2130523315
* Gallimard. États de violence : essai sur la fin de la guerre (en francès), 2006, p. 304. ISBN 978-2-07-077451-7.
* Carnets Nord. Marcher, une philosophie (en francès), 2008, p. 304. ISBN 978-2-35536-008-4.
* Gallimard. Le Principe sécurité (en francès), 2012, p. 304. ISBN 978-2-07-013350-5.
* Albin Michel. Possédées (en francès), 2016, p. 280. ISBN 978-2-226-32880-9.
* Albin Michel. Désobéir, 2017, p. 144. ISBN 978-2226395283.

### Traduccions al català

* Desobeir. Trad. Joan Ferrarons. Barcelona: Angle Editorial, 2018 ISBN 9788417214463
* Caminar, una filosofia. Trad. Francesc Romà i Casanovas. Barcelona: Cossetània, 2018 ISBN 9788413560687

## Referències

* ↑ «Frédéric Gros». web. Centre de Cultura Contemporània de Barcelona (CC-BY-SA via OTRS). [Consulta: 4 abril 2016].
# Ardore

Ardore és un municipi de la Ciutat metropolitana de Reggio de Calàbria, a la regió italiana de Calàbria, situat a uns 90 km al sud-oest de Catanzaro i a uns 45 km a l'est de Reggio de Calàbria. A 1r de gener de 2019 tenia 5.090 habitants.
Ardore limita amb els municipis següents: Benestare, Bovalino, Ciminà, Platì i Sant'Ilario dello Ionio.

## Referències

* ↑ «Resident population on 1st january» (en anglès). ISTAT. [Consulta: 8 febrer 2020].
# Carles Castillejo i Salvador

Carles Castillejo i Salvador (Barcelona, 18 d'agost de 1978) és un atleta català, que competeix en proves de llarga distància i de camp a través.
L'any 2004 va aconseguir el Campionat d'Espanya en 5.000 metres.
L'any 2008 va participar en la prova de 10.000 m dels Jocs Olímpics de Pequín, quedant en el 23è lloc, amb una marca de 28'13"68.
L'any 2009 es va proclamar campió d'Espanya en 10.000 metres. Gràcies a aquesta victòria va participar en el Campionat del Món Berlín 2009, quedant en el 15è lloc amb una marca de 28'09"89.
L'any 2011 es va proclamar campió d'Espanya de marató en guanyar la 2a Marató Internacional Ciutat de Castelló, amb un temps de 2h10'08". Gràcies a aquest val, va aconseguir la classificació als Jocs Olímpics de Londres 2012.
L'any 2012 debutà en mitja marató guanyant la 26a Mitja Marató de Granollers, amb un temps d'1h02'36", tres segons menys que el plusmarquista kenyà Patrick Makau.

## Millors marques

Actualitzat a 6 de febrer de 2012
| Disciplina | Temps | Data | Lloc |
| 1500 m | 3:39.09 | 19 de juliol de 2003 | Madrid |
| 3000 m | 7:42.02 | 17 de juliol de 2004 | Madrid |
| 5000 m | 13:11.50 | 10 de juny de 2009 | Huelva |
| 10000 m | 27:39.79 | 12 de juliol de 2008 | Vigo |
| Mitja marató | 1:02.36 | 5 de febrer de 2012 | Granollers |
| Marató | 2:10:08 | 11 de desembre de 2011 | Castelló de la Plana |

## Referències

* ↑ «Olympic Games - Beijing 2008 Athletics 10000 m. Results» (en anglès). Beijing2008.cn. Arxivat de l'original el 2008-08-20. [Consulta: 5 febrer 2012].
* ↑ «12th IAAF World Championships in Athletics - Berlin 2009 Results» (en anglès). Arxivat de l'original el 2012-08-15. [Consulta: 5 febrer 2012].
* 1 2 3 «Carles Castillejo guanya la Marató Internacional de Castelló». RTVV.es, 12-12-2011. Arxivat de l'original el 2013-11-20. [Consulta: 6 febrer 2012].
* 1 2 «El català Carles Castillejo guanya la mitja marató de Granollers davant de Patrick Makau». 324.cat, 05-02-2012. [Consulta: 6 febrer 2012].

## Enllaços externs

* IAAF, perfil de Carles Castillejo i Salvador
# Natalís Cordat

Natalis Cordat (Cussac-sud-Loire, abans de 1610-1663, Natalís Cordat segons la norma clàssica occitana) va ser un abat, poeta en occità i francès i compositor barroc de la regió de Velai, a França. Es coneixen pocs detalls de la seva vida. Va ser vicari, però se'l coneix com a abbé (abat).
Va ser autor de nadales tant en francès, coneguts com a Noëls, com en occità, anomenats nadaus, entre 1631 i 1648. La seva obra, principalment inèdita, es conserva a la biblioteca de Clarmont i s'ha gravat parcialment al llarg dels anys 2000. Compta amb 65 nadales, dels quals 14 estan en occità.
En aquest camp s'apropa al provençal Nicolas Saboly. Les nadales van ser un gènere característic en aquest període en la literatura occitana. Robèrt Lafont precisa que:
És important assenyalar que en la mateixa època es va publicar un recopilatori de nadales auverneses atribuïts a la primera pàgina a tres autors: F. Pezant, Cosson, Alacris

## Bibliografia
### Edicions d'obres de Natalis

* Cordat, Natalis. Recueils de Noëls vellaves, parell l'abbé Natalis Cordat, 1631-1648, publiés avec introduction et notis, parell l'abbé J.-B. Payrard. Freydier: Li Puy-a-Velai, 1876.
* Cordat, Natalis- Gourgaud, Yves. Nadaus 1632-1648. El Puei [Li Puy-a-Velai]: Institut d'études occitanes, 1976.
* Cordat, Natalis - Quesnel Chalelh, Hervé. Noëls Nouveaux de Natalis Cordat de Cussac-sud-Loire (XVIIe siècle), 82 pàgines, publicats per Cahiers de la Haute-Loire, Li Puy-a-Velai, 2004.
* Cordat, Natalis - Perre, Didier. Els mélodies donis noëls de Natalis Cordat (1610?- 1663). Premiers résultats, 30 pàgines, publicat per Cahiers de la Haute-Loire: Li Puy-a-Velai, 2004.

### Edició de les nadales auverneses de Pezant, Cosson i Alacris

* F. Pezant - Cosson - Alacris. Noëls Novveaux et chant pastoral donis Bergers auvergnats, pour la nativité de Ne Seigneur Iésus-Christ, compongués en auvergnat parell M F. Pezant, Cosson, Alacris, li Vaig guarir Bourg, et nouuellement augmentés parell plusieurs autres. Clermont [Clarmont]: Iean Barbier, 1653. Edició disponible en línia en el lloc gallica.bnf.fr

### Bibliografia crítica

* Robert Lafont. Nouvelle histoire de la littérature occitane. P.O.F. : Paris, 1970. (pàgina 442)

## Discografia

* Camera delle Lacrime. Noël baroque en pays d'Oc, de Natalis Cordat; Caroline Bardot; Bruno Bonhoure; Nicolas Saboly. Alpha, 2007.

## Referències

* ↑ Op. Cit et illustration
# Pablo Govantes Fernández de Angulo

Pablo Govantes Fernández de Angulo (Foncea, 30 de juny de 1785 -Madrid, 28 d'octubre de 1865) va ser un polític espanyol.
Originari de La Rioja, va ser diputat per Burgos en les Corts de 1837 i 1839, i per Logronyo en les de 1840 i 1844. Afiliat al Partit Progressista va ser nomenat Ministre de Gràcia i Justícia i ministre interí de Foment en el govern de Francisco Alejandro Lersundi y Ormaechea d'abril a setembre de 1853.

## Referències

* ↑ «Ministros y miembros de organismos de gobierno. Regencias, Juntas de Gobierno, etc (1808-2000)». Centro de Ciencias Humanas y Sociales (CCHS) del CSIC. Arxivat de l'original el 2018-10-05. [Consulta: 30 gener 2016].
* ↑ Fitxa del Congrés dels Diputats
# Cal·listo

«Cal·listo o Callisto» té aquests significats:
* Cal·listo (satèl·lit), satèl·lit de Júpiter
* Cal·listo (mitologia), heroïna, amant de Zeus
* Callisto, personatge fictici de Marvel Comics, associat amb els X-Men
* 'Cal·listo', un personatge de la novel·la La Celestina de Fernando de Rojas
# Prova de personalitat

Una prova de personalitat és una prova que pretén definir la personalitat mitjançant unes preguntes tancades amb finalitats de diagnòstic, d'orientació vocacional o selecció de personal, entre altres usos. Busca objectivar els trets més típics d'un individu amb independència del moment. La majoria d'aquests es basa en una sèrie de puntuacions, obtingudes segons les respostes a uns ítems (que poden ser d'acord o desacord, opció múltiple o bé de gradació en una escala). Aquestes puntuacions dibuixen paràmetres de normalitat i s'adscriuen a uns trets de caràcter concrets que, sumats, mostren la personalitat de la persona avaluada. La prova més coneguda n'és el 16PF.
# Mario Tennis (Nintendo 64)

Mario Tennis (マリオテニス64, Mario Tenisu 64, Mario Tennis 64) és un videojoc que va ser desenvolupat per Camelot Software Planning i publicat per Nintendo per la Nintendo 64 i Game Boy Color el 2000.
És un videojoc d'esports en la línia del Mario Golf, en el Mario Tennis fan que en Mario i els seus amics juguin junts al tennis.
A través del Transfer Pak de N64, un jugador pot importar els seus personatges des de la versió de Game Boy Color de Mario Tennis al videojoc de n64. Però també es poden importar les estadístiques del personatge.
Aquest videojoc és important per la introducció del personatge Waluigi, un antagonista d'en Luigi i el germà Wario, la reintroducció de la Princesa Daisy, i per primera vegada l'aparició d'en Birdo com a personatge jugable.

## Personatges

Al Mario Tennis per la Nintendo 64 s'inclouen els següents personatges:
* Mario – En tot
* Luigi – En tot
* Princesa Peach – Tècnica
* Princesa Daisy – Tècnica*
* Toad – Velocitat
* Yoshi – Velocitat
* Bowser – Energia*
* Baby Mario – Velocitat*
* Wario – Energia*
* Waluigi – Tècnica*
* Donkey Kong – Energia*
* Donkey Kong Junior — secret character – Energia
* Boo – Delicat*
* Birdo – Velocitat*
* Koopa Paratroopa – Delicat*
* Shy Guy — personatge secret – Tècnica*
Nota: * = Nou a la sèrie.
En aquest videojoc en Mario és sempre l'arbitre. L'única vegada quan en Mario no és àrbitre és quan està jugant al Tennis. En aquest cas, una versió blava d'en Mario o en Toad n'és l'àrbitre.

## Altres informacions

Aquest videojoc va permetre entrar nous elements a la saga d'en Mario, amb la introducció d'en Waluigi i la Princesa Daisy.
Mario Tennis també va guanyar el premi de Console Family Award el 2001 del Interactive Achievement Awards

## Enllaços externs

* (anglès) Guia al web d'IGN
# Armiçan

Armissan és un municipi francès de la regió d'Occitània, al departament de l'Aude
# Carrascalejo

* Aquest article tracta sobre el municipi de la província de Cáceres. Vegeu-ne altres significats a «El Carrascalejo».
Carrascalejo de la Jara és un municipi de la província de Càceres, a la comunitat autònoma d'Extremadura (Espanya).
# Neoperla furcifera

Neoperla furcifera és una espècie d'insecte plecòpter pertanyent a la família dels pèrlids.

## Hàbitat

En el seu estadi immadur és aquàtic i viu a l'aigua dolça, mentre que com a adult és terrestre i volador.

## Distribució geogràfica

Es troba a Malèsia: Borneo.

## Referències

* ↑ Needham, 1905. Proc.Biol.Soc.Wash. 18:108.
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Klapálek, 1909. Wien. ent. Ztg. 28(7/8):221.
* 1 2 Catalogue of Life (anglès)
* 1 2 Plecoptera Species File (Version 1.1/4.0) (anglès)
* ↑ Global Species Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. (anglès)
* ↑ The Bornean species of the stonefly genus Neoperla (Plecoptera: Perlidae) (anglès)

## Bibliografia

* Claassen, 1940. Mem. Cornell agric. Exp. Sta. 232:160.
* Illies, 1966. Das Tierreich 82:271.

## Enllaços externs

* Encyclopedia of Life (anglès)
* BioLib (anglès)
* Perlidae Species Listing Arxivat 2011-01-16 a Wayback Machine. (anglès)
# Cua de ventall de Mussau

El cua de ventall de Mussau (Rhipidura matthiae) és un ocell de la família dels dicrúrids (Dicruridae).

## Hàbitat i distribució

Habita boscos i zones més clares de l'illa de Mussau, al nord de Nova Hannover, dins l'arxipèlag Bismarck.

## Referències

* ↑ «Cua de ventall de Mussau». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 10/10/2023(català)
# Françoise Hugues

Françoise Hugues (Antoing) és una autora de còmics especialment coneguda pel seu treball a Eric Castel on feia els decorats, l'entintat, la rotulació i el colorejat. Nascuda a Antoing, de pares belgues, va passar la seva infància a França, prop de Lilla. Al tornar a Bèlgica, en paral·lel amb els seus estudis secundaris a l'école Normale d'Institutrice a Celles-en-Hainaut, va ser atreta per l'Acadèmia de Belles Arts i el Conservatori de Música de Tournai: el dibuix i el piano la van apassionar.
Al còmic va formar equip amb Raymond Reding. Fent de colorista de Foundation King (1977); després van treballar junts a Eric Castel (1979-1992).

## Referències

* ↑ Reding, Raymond; Hugues, Françoise; Duriau, Jean. "Allez les Diables Rouges" (en francès). Novedi, 1982. ISBN 2-8001-1939-X.
* ↑ ««Jari» de Raymond Reding» (en francès). BDzoom, 31-03-2009. [Consulta: 25 octubre 2020].

## Enllaços externs

* Françoise Hugues a Babelio (francès)
* Françoise Hugues a bdtheque (francès)
# Marc Humet i Palet

Marc Humet i Palet (Badalona, 9 de novembre de 1922 - Madrid, 11 de gener de 2018) fou un jugador d'hoquei sobre patins català de les dècades de 1930 i 1940.

## Trajectòria

Era membre d'una extensa família de germans i cosins vinculats a l'hoquei patins, germà de Jacint Humet. Ingressà a l'infantil del Cerdanyola Club d'Hoquei l'any 1936. Amb el Cerdanyola guanyà el Trofeu Germans Pironti l'any 1941. El 1942 fitxa pel RCD Espanyol, on guanyà dos campionats de Catalunya. Tornà al Cerdanyola entre 1945 i 1948, i aquest darrer any passa novament a les files de l'Espanyol, on en tres temporades guanyà tres campionats de Catalunya i dos d'Espanya. Finalitza la seva etapa com a jugador al Club Hoquei Catalunya. Va jugar alguns partits amistosos amb la selecció espanyola l'any 1947.
L'any 1956 es traslladà a viure a Madrid, i començà una etapa d'entrenador i directiu. Entrenà els equips dels Marianistas i els Pilaristas, fou seleccionador de Castella, i a partir de 1957 esdevé directiu de la federació Centre, i a partir de 1960 de la federació Espanyola, arribant a ésser-ne vicepresident entre 1968 i 1971.

## Palmarès
### Cerdanyola CH

* Trofeu Germans Pironti:
** 1941

### RCD Espanyol

* Campionat de Catalunya:
** 1943, 1944, 1949, 1950, 1951
* Campionat d'Espanya:
** 1949, 1951

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 8 «Marcos Humet Palet». Gran Enciclopèdia Catalana, 30-04-2013. [Consulta: 7 setembre 2016].
* ↑ «Marcos Humet (foto)». Mundo Deportivo, 28-12-1942. [Consulta: 7 setembre 2016].
* ↑ «Perfil a rinkhockey». rinkhockey.net. [Consulta: 7 setembre 2016].
# Carrascal del Obispo

Carrascal del Obispo és un municipi de la província de Salamanca a la comunitat autònoma de Castella i Lleó. Limita al Nord amb Aldehuela de la Bóveda i Villalba de los Llanos, a l'Est amb Vecinos, al Sud amb Narros de Matalayegua i Berrocal de Huebra i a l'Oest amb Sanchón de la Sagrada.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1991 | 1996 | 2001 | 2004 |
| 268 | 271 | 251 | 236 |

## Enllaços externs

* Enllaç a Wikisalamanca Arxivat 2008-12-02 a Wayback Machine.