OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Franca Duval

Franca Duval, de nom de soltera Francesca Spitalieri (Nova York, EUA, 1925) és una soprano estatunidenca.
Va néixer a la ciutat de Nova York filla de Luciano i Sarah Spitalieri, emigrants italians. Va fer els seus estudis inicials a Brooklyn i es va graduar al Forest Hills High School. Va començar els estudis de cant als 14 anys.
Va començar la seva carrera a la costa oest dels EUA, a San Francisco. El 21 de gener de 1950 va fer el seu debut a La Scala de Milà en l'òpera Raskolnikov de Heinrich Sutermeister. Va romandre a aquell teatre diversos anys, cantant papers com ara Zerlina de Don Giovanni de Mozart, Blonde de Die Entführung aus dem Serail del mateix compositor, i substituint en alguns casos Maria Callas o Renata Tebaldi en el paper de Violetta de La traviata de Verdi. El 1957 va cantar a diversos teatres de França, en ciutats com ara Lilla, Niça, Rouen i Vichèi, així com a l'Alger (1957–58) i París (1959–60, al Opéra-Comique). Amb Franco Corelli va aparèixer en una adaptació cinematogràfica de l'òpera Tosca de Puccini de 1956, filmada per la RAI. La seva veu va ser doblada per a la pel·lícula per Maria Caniglia, donat que Duval mai havia cantat Tosca professionalment. El 1958 va estrenar l'òpera Maria Golovin de Gian-Carlo Menotti a Brussel·les. Va cantar aquesta obra també a Broadway, i va aparèixer en el primer enregistrament de l'obra en la producció del NBC Opera Theatre de 1959. Després de retirar-se dels escenaris es va dedicar a l'ensenyament del cant.
Va debutar al Gran Teatre del Liceu de Barcelona el 17 de desembre de 1953 en l'òpera Faust de Charles Gounod. Va tornar el maig de 1963, en les produccions de Das Dreimäderlhaus de Heinrich Berté a partir de música de Franz Schubert (estrena absoluta a Catalunya i Espanya) i Die lustige Witwe (la vídua alegre) de Franz Lehár.

## Referències

* 1 2 3 «Boro-Born Singer Back From Italy For Family Visit». The Brooklyn Daily (Brooklyn, Nova York), 01-06-1953, pàg. 4.
* ↑ Wlaschin indica que va néixer el 1933
* ↑ «Raskolnikov» (en italià). Archivio La Scala. Arxivat de l'original el 1 de gener 2018. [Consulta: 31 desembre 2017].
* 1 2 «Franca Duval- Bio, Albums, Pictures – Naxos Classical Music». Naxos.com. [Consulta: 17 octubre 2017].
* ↑ A. H. Weiler. «Movie Review - - Tosca' at Normandie». NYTimes.com, 24-10-1958. [Consulta: 17 octubre 2017].
* ↑ Wlaschin, Ken. Encyclopedia of American Opera. McFarland & Company, 2006. ISBN 978-0-7864-2109-1.
* ↑ «Espectáculos». La Vanguardia, 17-12-1953, pàg. 22.
* ↑ Montsalvatge, Xavier «"La casa de las tres muchachas" inauguró con mucho éxito la temporada de opereta del Liceo». La Vanguardia, 18-05-1963, pàg. 44.
* ↑ Montsalvatge, Xavier «"La vidua alegre", alegremente presentada por la compañía italiana de opereta». La Vanguardia, 21-05-1963, pàg. 26.
# Resolució 69 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

La Resolució 69 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides, aprovada el 4 de març de 1949 després d'haver examinat la petició de ser membre per part de l'Estat d'Israel per poder ser membre de les Nacions Unides. En aquesta resolució, el Consell va recomanar a l'Assemblea General l'acceptació d'Israel com a membre.
Aquesta votació es va adoptar per nou vots a favor, un en contra per part d'Egipte i amb l'abstenció en la votació per part del Regne Unit.

## Vegeu també

* Llista de resolucions del Consell de Seguretat de les Nacions Unides 1 a la 100 (1946 - 1953)

## Enllaços externs

* PDF Text de la Resolució a UN.org
# Resolució 700 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

La Resolució 700 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides, adoptada per unanimitat el 17 de juny de 1991 després de recordar resolucions 661 (1991), 665 (1991), 670 (1991) i la 687 (1991), i prenent nota de l'informe del Secretari General de les Nacions Unides, va demanar que el Consell, en virtut del Capítol VII, el Consell va aprovar la plena aplicació de la Resolució 687 sobre l'embargament d'armes contra Iraq.
El Consell convida a tots els estats i organitzacions internacionals a aplicar estrictament l'embargament, que demana als estats que informin en un termini de 45 dies sobre les mesures que han pres la implementació. També va encomanar al Comitè del Consell de Seguretat establert en la Resolució 661 (1990) que vigilés les prohibicions contra la venda o subministrament d'armes a l'Iraq i les sancions relacionades. El Comitè presentarà cinc informes, a intervals de 90 dies, al Consell sobre l'aplicació de la resolució.

## Referències

* ↑ United Nations: Department of Political Affairs. Repertoire of the Practice of the Security Council: Supplement 1989–1992. United Nations Publications, 1989, p. 158. ISBN 978-92-1-137030-0.

## Vegeu també

* Llista de resolucions del Consell de Seguretat de les Nacions Unides 601 a la 700 (1987 - 1991)
* Guerra del Golf
* Sancions contra Iraq

## Enllaços externs

* PDF Text de la Resolució a UN.org
# Resolució 702 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

La Resolució 702 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides, va ser aprovada sense sotmetre's a votació, el 8 d'agost de 1991, després d'examinar separadament les sol·licituds de la República Democràtica Popular de Corea (Corea del Nord) i la República de Corea (Corea del Sud) per ser membres de les Nacions Unides, el Consell va recomanar a l'Assemblea General que tant Corea del Nord com Corea del Sud fossin admeses.
El 17 de setembre del mateix any l'Assemblea General va admetre tots dos països en la resolució 46/1.

## Vegeu també

* Llista de resolucions del Consell de Seguretat de les Nacions Unides 701 a la 800 (1991 - 1993)

## Referències

* ↑ United Nations. Yearbook of the United Nations 1991, Volume 45. Martinus Nijhoff Publishers, 1992, p. 96. ISBN 978-0-7923-1970-2.

## Enllaços externs

* PDF Text de la Resolució a UN.org
# Remigio Brescó Boni

Remigio Brescó Boni, més conegut com a Remi Brescó (Pobla de Segur, Pallars Jussà, 17 de març de 1949) és un espeleòleg, escalador i alpinista català, considerat un dels referents i personatges més carismàtics del muntanyisme a Catalunya.
De professió tècnic comercial, ha practicat l'escalada sobre tota classe de terreny i les travesses, també amb esquí, iniciant-se en l'espeleologia. Ha estat membre del Comitè d'Activitats d'Alta Dificultat del Grup d'Alta Muntanya Espanyol (GAME) i instructor d'escalada en roca de l'Escola Catalana d'Alta Muntanya (ECAM). També fou membre del Comitè Tècnic de la Federació Espanyola d'Esports de Muntanya i Escalada (FEDME) i de la junta de la Federació d'Entitats Excursionistes de Catalunya (FEEC) entre els anys 2000 i 2008. Va col·laborar en la revista de muntanya Vèrtex. Durant la seva trajectòria esportiva ha obert més de 1.500 vies a les principals parets de l'Estat, de les quals més de 170 han estat primeres ascensions. Fora de l'àmbit peninsular, ha concentrat la seva activitat als Alps, amb més de 100 itineraris. A més, ha escalat a França, Itàlia i Suïssa, obrint la via Cassin al Piz Badile i pujant la punta Walker el 1982; també als Estats Units, el Canadà, Noruega, Jordània, el Marroc, Mali i Grècia. També ha practicat l'escalada en cascades de gel als Alps, els Estats Units, el Canadà i Escòcia, i ha fet ascensions a cims de més de 6.000 metres a l'Himàlaia.

## Referències

* 1 2 «Remi Brescó Boni». Enciclopèdia de l'esport català. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana. [Consulta: 19 juny 2018].
* 1 2 Zorrilla Jurado, Juan José (dir.). «Brescó Boni, Remigio». A: Enciclopedia de la montaña. 1a edició. Madrid: Ediciones Desnivel, 2000, p. 86-87. ISBN 84-89969-63-9.
* ↑ «Montañismo: Primera ascensión en la pared de «Los Diablos», en Montserrat». La Vanguardia (Hemeroteca), 23-12-1970, pàg. 69 [Consulta: 19 juny 2018].
* ↑ Brugarolas Jori, Daniel. Escalades als Frares encantats (Montserrat). Cossetània Edicions, 2002, p. 160. ISBN 978-84-95684-92-9 [Consulta: 19 juny 2018].
# Remigijus Šimašius

Remigijus Šimašius (Tauragė, 12 de gener de 1974) és un advocat i polític lituà, membre del Seimas (2012-2015), ministre de Justícia (2008-2012) i alcalde de Vílnius des de 2015.

## Educació

El 1997, Šimašius es va llicenciar en dret a la Facultat de Dret de la Universitat de Vílnius. El 2002 va obtenir un doctorat, després de defensar la seva tesi doctoral sobre el pluralisme legal a la Universitat de Dret de Lituània (actualment Universitat Mykolas Romeris). Del 2006 al 2008 va ser el president del Institut Lituà del Mercat Lliure. Del 9 de desembre de 2008 al 13 de desembre de 2012 va ser ministre de justícia al govern dirigit per Andrius Kubilius.

## Referències

* ↑ Liberal Šimašius claims victory in Vilnius mayor election
# Daillens

Daillens és un municipi de Suïssa del cantó de Vaud, situat al districte del Gros-de-Vaud.

## Referències

* ↑ «Liste officielle des communes de la Suisse - 01.01.2021» (en francès). Oficina Federal d'Estadística. [Consulta: 8 gener 2021].
# Attalió

Attalió (en llatí Attalion, en grec antic Ἀτταλίων) va ser un metge grec que va escriure uns comentaris sobre els aforismes d'Hipòcrates, treball que s'ha perdut. La data en què va viure és incerta, ja que només es menciona en el prefaci dels comentaris sobre els Aforismes atribuït falsament a Oribasi, que va viure al segle iv.

## Referències

* ↑ [https://quod.lib.umich.edu/m/moa/acl3129.0001.001/424?rgn=full+text;view=image;q1=Atta+lionSmith,+William+(ed.).+Dictionary+of+Greek+and+Roman+Biography+and+Mythology.+Vol.+I.++Boston:+Little,+Brown,+&+Comp.,+1867,+p. 409. ]
# Monte Bissau

Monte Bissau és un muntanya a la part central de l'illa de São Nicolau a Cap Verd. La seva elevació és de 615 m. Es troba a 3 km al sud-oest de Belém i 6 km a l'est de Ribeira Brava.

## Referències

* REITMEIER, Pitt e FORTES, Lucete. Goldstadt Hiking Map São Nicolau 1: 50,000. Goldstadt-Verlag 2001. ISBN 3-89550-468-8

## Vegeu també

* Llista de muntanyes de Cap Verd
# Emmanuel Scheffer

Emmanuel Scheffer (Berlín, 11 de febrer de 1923 - Ramat ha-Xaron, 28 de desembre de 2012) fou un futbolista israelià de la dècada de 1950 i entrenador.
Amb la selecció israeliana només jugà amb la selecció B. Pel que fa a clubs, defensà els colors de Śląsk Wrocław, Hapoel Haifa FC i Hapoel Kfar Saba.
Fou entrenador de la selecció als Jocs Olímpics de 1968 i a la Copa del Món de Futbol de 1970.

## Referències

* 1 2 Bekerman, Eitan «The Last Word / Long live the foreign coach». Haaretz, 12-11-2008 [Consulta: 23 desembre 2010].
* ↑ «Former Israel national team manager Emmanuel Scheffer has died» (en hebrew). ONE, 28-12-2012 [Consulta: 28 desembre 2012].
* ↑ «Archived copy». Arxivat de l'original el 2014-03-05. [Consulta: 24 març 2013].
* ↑ «Emmanuel Scheffer» (en francès).
* ↑ «Tournaments: Men's Olympic Football Tournament: Mexico City 1968: Israel». FIFA. Arxivat de l'original el 23 juny 2011. [Consulta: 23 desembre 2010].
* ↑ «1970 FIFA World Cup Mexico: Israel». FIFA. Arxivat de l'original el 15 d'octubre 2007. [Consulta: 23 desembre 2010].
# Barraca XXXII (Aiguamúrcia)

La Barraca XXXII és una obra d'Aiguamúrcia (Alt Camp) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És una construcció de dues estances, la principal és de planta circular tancada amb falsa cúpula. La façana fa 3'55m, l'interior té un diàmetre de 3'15m i una alçada màxima de 4'35m disposa també de menjadora.
S'accedeix al dormidor mitjançant un estret portal amb arc apuntat. És de planta rectangular amb 2'40m de fondària per 1'80m d'amplada, està cobert amb falsa cúpula fins a una alçada màxima de 2'80m.
Exteriorment i a la seva dreta hi veurem el cos del dormidor, al seu davant s'hi va construir amb posterioritat un annexe ara esfondrat, probablement cobert amb teules. Per l'esquerra del portal hi arrenca un doble mur fins a mig aire de la construcció, que l'envolta pel darrere fins a trobar el cos del dormidor. En la seva part posterior d'aquest doble mur hi veurem obrada una fenedura rectangular que al seu peu hi té un cocó per als càntirs.

## Referències

* 1 2 3 «Barraca XXXII». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 20 agost 2018].
# Forest Park (Geòrgia)

Forest Park és una població dels Estats Units a l'estat de Geòrgia. Segons el cens del 2008 tenia 21.726 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Forest Park tenia 21.447 habitants, 6.845 habitatges, i 4.839 famílies. La densitat de població era de 882,8 habitants/km².
Dels 6.845 habitatges en un 37% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 40% hi vivien parelles casades, en un 22,5% dones solteres, i en un 29,3% no eren unitats familiars. En el 22,5% dels habitatges hi vivien persones soles el 7,3% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,98 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,42.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 27,9% tenia menys de 18 anys, un 13,9% entre 18 i 24, un 33,6% entre 25 i 44, un 16% de 45 a 60 i un 8,6% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 29 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 105,9 homes.
La renda mediana per habitatge era de 33.556 $ i la renda mediana per família de 36.029 $. Els homes tenien una renda mediana de 27.381 $ mentre que les dones 23.104 $. La renda per capita de la població era de 14.932 $. Entorn del 12% de les famílies i el 15,4% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Forest Park». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 3 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Forest Park». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Forest Park (Ohio)

Forest Park és una població dels Estats Units a l'estat d'Ohio. Segons el cens del 2000 tenia 19.463 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Forest Park tenia 19.463 habitants, 7.505 habitatges, i 5.238 famílies. La densitat de població era de 1.154,3 habitants/km².
Dels 7.505 habitatges en un 34% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 50,4% hi vivien parelles casades, en un 15,6% dones solteres, i en un 30,2% no eren unitats familiars. En el 24,9% dels habitatges hi vivien persones soles el 5,3% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,58 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,12.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 27,1% tenia menys de 18 anys, un 8,4% entre 18 i 24, un 31,9% entre 25 i 44, un 23,6% de 45 a 60 i un 9,1% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 34 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 88 homes.
La renda mediana per habitatge era de 49.298 $ i la renda mediana per família de 55.618 $. Els homes tenien una renda mediana de 38.682 $ mentre que les dones 28.454 $. La renda per capita de la població era de 21.820 $. Aproximadament el 5,1% de les famílies i el 6% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Forest Park». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 9 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Forest Park». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2010-08-20. [Consulta: 9 agost 2010].
# Jocelyn Gill

Jocelyn Gill (Arizona i Flagstaff, 1916 - Cincinnati, 26 d'abril de 1984) va ser una astrònoma estatunidenca que va treballar per a la NASA.

## Biografia

Jocelyn R. Gill es va graduar al Wellesley College el 1938. Va treballar al Mount Holyoke College com a assistent de laboratori i instructora d'astronomia, abans de ser contractada a l'Institut Tecnològic de Massachusetts (MIT) i de rebre el seu doctorat a la Universitat Yale el 1959.
Gill es va incorporar a la NASA el 1961, on va treballar en el programa espacial tripulat, va dur a terme investigacions, va ocupar el càrrec de cap de ciència en vol de 1963 a 1966 i va treballar en el Projecte Gemini. Va participar en un vol d'eclipsi solar el juliol de 1963 en el qual va observar la corona solar i tenia com a objectiu ensenyar astronomia als astronautes que viatjaven amb ella; un camp en el qual d'altra manera no estaven obligats a tenir coneixements.
Gill va ser membre de l'Associació Americana per a l'Avanç de la Ciència i va rebre el Premi Federal de Dones el 1966.
A Gill se li va diagnosticar esclerosi múltiple i el 1966 va rebre un premi de la Societat Nacional d'Esclerosi Múltiple per ser la seva dona de l'any. Va morir de la malaltia l'abril de 1984 als 67 anys d'edat.

## Referències

* 1 2 Haughland, Vern «Jocelyn Gill -- She's Set Her Sights On The Stars» (en anglès). St. Petersburg Times, 01-07-1963, pàg. 40.
* 1 2 3 Ogilvie i Harvey, 2000, p. 1019.
* ↑ Wayne, 2011, p. 433.
* ↑ «Woman Space Scientist Honored» (en anglès). The Kansas City Times, 16-06-1966, pàg. 12.
* ↑ «Death of Dr. Jocelyn Gill, Nasa Chief» ( PDF) (en anglès). CWSP Gazette: A Newsletter of the Committee on the Status of Women in Physics of the American Physical Society, 4(4), novembre-desembre 1984.

## Bibliografia

* Ogilvie, Marilyn B.; Harvey, Joy. Biographical Dictionary of Women in Science (en anglès). Routledge, 2000. ISBN 9781135963439.
* Wayne, Tiffany K. American Women of Science Since 1900 (en anglès). 1. ABC-CLIO, 2011. ISBN 978-1598841589.
# Jocelyn (cràter)

Jocelyn és un cràter d'impacte en el planeta Venus de 14 km de diàmetre. Porta el nom d'un antropònim alemany, i el seu nom va ser aprovat per la Unió Astronòmica Internacional el 1994.

## Referències

* ↑ «Jocelyn». Gazetteer of Planetary Nomenclature. United States Geological Survey. [Consulta: 1r juliol 2017].

## Vegeu també

* Llista de cràters de Venus
# Jocelyn Delecour

Jocelyn Delecour (Tourcoing, 2 de gener de 1935) és un atleta francès, ja retirat, especialista en curses de velocitat, que va competir durant les dècades de 1950 i 1960.
Durant la seva carrera esportiva va prendre part en quatre edicions dels Jocs Olímpics d'Estiu, el 1956, 1960, 1964 i 1968. En aquestes participacions va guanyar dues medalles de bronze en els 4×100 metres del programa d'atletisme. El 1964 va formar equip amb Paul Genevay, Bernard Laidebeur i Claude Piquemal, mentre el 1968 ho va fer amb Gérard Fenouil, Claude Piquemal i Roger Bambuck.
En el seu palmarès també destaquen tres medalles al Campionat d'Europa d'atletisme, d'or en els 4×100 metres el 1954, 1966, de plata en els 100 metres el 1962 i de bronze en els 200 metres el 1958. Als Jocs del Mediterrani del 1963 guanyà una medalla de plata en els 4×100 metres. També guanyà vuit campionats nacionals en diferents distàncies. Va establir cinc rècords d'Europa en els 4x100 metres.

## Millors marques

* 100 metres. 10.3" (1958)
* 200 metres. 20.7" (1963)

## Referències

* ↑ «Olympedia – Jocelyn Delecour». [Consulta: 29 novembre 2021].
* ↑ «Medallistes per prova». rfea.es. Federació Espanyola d'Atletisme. Arxivat de l'original el 26 d’octubre 2020. [Consulta: 13 maig 2020].
* ↑ «European Championships (Men)». [Consulta: 29 novembre 2021].
* ↑ «Championnats de France». [Consulta: 8 novembre 2018].
* 1 2 «Track and Field Statistics». [Consulta: 29 novembre 2021].
# Jimera de Líbar

Jimera de Líbar és un poble de la província de Màlaga (Andalusia), que pertany a la comarca de la Serranía de Ronda. Està situat en la vall del riu Guadiaro, als voltants de la Sierra de Grazalema i el parc natural de Los Alcornocales. Per carretera està situat a 137 km de Màlaga i a 672 km de Madrid.

## Història

Té el seu origen en un emplaçament àrab anomenat "Inz Almaraz", que significa fortalesa o castell de dona. Sobre aquest castell es va construir, després de la reconquesta, l'església del poble, en la recent reconstrucció del qual es van trobar restes d'un cementiri àrab. Anteriorment denominat Ximena o Ximera, va arribar, ja amb la seva nova denominació, el seu màxim apogeu demogràfic, a la fi del segle xix, sobrepassant el miler i mig d'habitants.
# Josep Maria Ribelles i Llobat

Josep Maria Ribelles i Llobat (Puçol, 22 d'abril de 1932 - 18 de març de 1997) va ser un poeta valencià.
Va estudiar cant i art dramàtic al Conservatori Superior de Música de València. Posteriorment estudià Filosofia pura a la Universitat de València, obtenint-ne la llicenciatura l'any 1975.
Durant la dècada dels setanta del segle passat aparegueren poemes seus en antologies i revistes en castellà, com ara Antología de poetas valencianos. Fablas (Las Palmas de Gran Canaria, desembre del 1972), amb pròleg de José Olivio Jiménez; Antología de poetas valencianos 1939-73, d'Alfonso López Gradolí; Un siglo de poesía en Valencia, Ricardo Bellveser (Prometeo, València, 1975). Poemes seus apareixen en La Nación (Buenos Aires), La ventana (Puerto Rico), Alaluz (EUA), Yeldo (Valladolid), Poesía Hispánica (Madrid), Estafeta Literaria (Madrid) i Vértice (València).
Va escriure poesia tant en català com en castellà, publicant el seu primer poemari, Penumbra del cuerpo que ilumina, l'any 1972.
El 1991 publica el seu primer llibre en valencià, La mort als llavis en Edicions de la Guerra, al qual li seguiran la plaquette Utopia publicada el 1994 en la separata Quaderns de Rafalell de la revista L'Aljamia, Senso i els pòstums Kenosi i El rei de la vida, editats el 1998 en l'editorial Camacuc.
Durant l'any 1994 va enllestir per a la seua publicació la seua obra completa, ordenada no cronològicament sinó amb el propòsit de fer palesa una intenció de conjunt poètic. Gran part de la seua obra ha estat publicada pòstumament. L'Ajuntament de Puçol va dedicar a la seua memòria un parc públic. El premi de Poesia del Certamen Literari Vila de Puçol porta el seu nom.

## Referències

* ↑ «L'ALTERNATIU DE PUÇOL: JA CONVOCATS ELS PREMIS DE LITERATURA, POESIA I PINTURA VILA DE PUÇOL 2013».

## Obres

* 1991 La mort als llavis, ISBN 978-84-87734-00-7
* 1998 Kenosi, ISBN 978-84-86970-90-1
* 1998 El Rei de la vida, ISBN 978-84-86970-87-1
* 1995 Senso, ISBN 978-84-86970-22-2
* 2002 Poesias completas, ISBN 978-84-89278-89-9
* 2002 Obra completa IV, ISBN 978-84-95620-51-4
* 2003 Obra completa V, ISBN 978-84-96154-83-4
* 2005 Obra completa VI, ISBN 978-84-9795-175-3
# Francisco Basarte Alvero

Francisco Basarte Alvero (Cintruénigo, 1884 - valor desconegut) fou un organista, director, compositor i sacerdot navarrès.
Era fill d'Alejo Basarte i Cándida Alvero. Al 1908 es va presentar a l'oposició per al càrrec d'organista a la Catedral de Tudela. El seu pare va ser músic i director de la Banda de Música de Cintruénigo i també organista a la parròquia de Cintruénigo. A la mort del seu pare al 1901, Francisco el va sustituir en aquests càrrecs. Fou organista del seu poble del 1901 fins voltants del 1940. Va exercir com a sacerdot, però també es va dedicar a la vida municipal fins a arribar a ser part de l’ajuntament en diverses ocasions.
Quan va dirigir la Banda de Música local Santa Cecilia, al 1918, aquesta va participar al Concurs Regional de Bandes de Música Civils que es va celebrar a Pamplona, on van obtenir el segon premi a la part de concurs d’honor del grup C, i el tercer premi del mateix grup a la part de l’exercici d’execució.
Francisco, amb el seu pare, van compondre la música de la Novena a la Verge de la Pau, que se celebra el 8 de setembre a Cintruénigo.

## Referències

* ↑ Abaunza, Fernando «Diccionario de Músicos Vascos». Diccionario de Músicos Vascos, 2017, pàg. 94.
* ↑ «Una música para el pueblo: los precedentes de la banda de música municipal La Pamplonesa (1833-1919)» (en castellà), setembre-decembre 2017. [Consulta: 21 novembre 2023].
* ↑ «La editorial Mintzoa publica 'Músicos Navarros', con 49 biografías desde Vaquedano (1642) hasta hoy», 23-03-2005. [Consulta: 21 novembre 2023].

## Bibliografia

Plantón, Custodia. Músicos navarros (en castellà). Pamplona: Mintzoa, 2005. ISBN 978-84-85891-99-3.