OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Riddle

Riddle és una població dels Estats Units a l'estat d'Oregon. Segons el cens del 2000 tenia 1.014 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Riddle tenia 1.014 habitants, 381 habitatges, i 265 famílies. La densitat de població era de 584,3 habitants per km².
Dels 381 habitatges en un 36% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 50,4% hi vivien parelles casades, en un 13,6% dones solteres, i en un 30,2% no eren unitats familiars. En el 24,4% dels habitatges hi vivien persones soles el 10% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,66 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,15.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 31,2% tenia menys de 18 anys, un 9,4% entre 18 i 24, un 25,7% entre 25 i 44, un 21,8% de 45 a 60 i un 11,9% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 33 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 84,7 homes.
La renda mediana per habitatge era de 28.750$ i la renda mediana per família de 37.159$. Els homes tenien una renda mediana de 31.438$ mentre que les dones 27.232$. La renda per capita de la població era de 13.666$. Aproximadament el 16,1% de les famílies i el 19% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Riddle». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 10 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Riddle». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Torre de Ca n'Espatleta

La Torre de Ca n'Espatleta és una antiga torre de defensa rural, situada a 29 msnm, a la vénda de ses Torres, a la parròquia de Jesús, al municipi de Santa Eulària des Riu, a l'illa d'Eivissa. Està declarada Bé d'Interès Cultural.
Construida probablement a partir de la segona meitat del segle XVI o ja en el XVII. Torre de forma troncocónica amb pronunciat talús i murs bastits amb paredat de filada. Té dues plantes cobertes amb cúpula apuntada comunicades per una escala de cargol semiencastada en el mur. L'accés a la plataforma es mitjançant trapa. La porta original a la planta baixa està condemnada, accedint-se a l'interior per una altra més nova situada enfront d'aquesta.
El 2020 va ser restaurada pel Consell d'Eivissa i l'Ajuntament de Santa Eulària des Riu, i es van enderrocar les construccions que se li havien afegit.

## Referències

* ↑ «Torre de Ca n’Espatleta». Ajuntament de Santa Eulària des Riu.
* ↑ «Catàñeg de Patrimoni Històric del municipi de Santa Eulària des Riu». Ajuntament de Santa Eulària des Riu, 01-10-2007.
* ↑ «La Torre de Ca n’Espatleta vuelve a vigilar el sudeste ibicenco» (en castellà). Periódico de Ibiza y Formentera, 09-02-2020.

## Bibliografia

* Serra Rodríguez, Joan Josep. Fortificacions rurals a l'illa d'Eivissa. Les torres de refugi predials. Barcelona: Mediterrània-Eivissa, 2000. ISBN 9788495565006.
# Hystrix crassispinis

Hystrix crassispinis és una espècie de mamífer rosegador de la família dels porcs espins del Vell Món. Viu a Brunei, Indonèsia i Malàisia. Té una gran varietat d'hàbitats que van des dels boscos naturals fins a les zones cultivades, on viu a altituds d'entre 0 i 1.200 msnm o més. Es creu que no hi ha cap amenaça significativa per a la supervivència d'aquesta espècie, tot i que és objecte de caça.

## Referències

* ↑ Helgen, K.; Lunde, D. Hystrix crassispinis. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 22 gener 2015.
# Riera d'Argentona

La riera d'Argentona és una riera maresmenca de cabal irregular. Neix al terme de Dosrius, a l'aiguabarreig entre la riera de Canyamars i del Far, i durant els seus primers quilòmetres s'anomena riera de dosrius. Després penetra al terme d'Argentona on transcorre paral·lelament a la vall l'autovia C-60. El curs baix de la riera fa de partió entre els termes de Mataró i d'Argentona. Ja a l'època romana la vall de la riera d'Argentona era una important via de comunicació entre el Maresme i el Vallès a través del coll de Parpers i s'hi va construir la Via Romana de Parpers; després més recentment s'hi construí l'autovia C-60 per unir l'autopista del Mediterrani (AP-7) i el corredor del Mediterrani (C-32).
Els afluents principals de la riera són:
* Riera del Far
* Riera de Canyamars
* Torrent del Coll
* Torrent de Manyans
* Riera d'Òrrius
* Riera de Clarà

## Referències

* ↑ «Informació i dades sobre la via romana de Parpers». Arxivat de l'original el 2009-06-22. [Consulta: 1r agost 2009].
# Resolució 455 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

La Resolució 455 del Consell de Seguretat de l'ONU, fou aprovada el 23 de novembre de 1979. Després de prendre nota de representacions de Zàmbia i recordant la Resolució 424 (1978), el Consell va expressar la seva preocupació i va condemnar el "règim racista il·legal" de Rhodèsia del Sud pel seu "patró sostingut de violacions destinades a destruir la infraestructura econòmica" de Zàmbia i causant diverses morts.
La resolució va continuar per denunciar la connivència per part de Sud-àfrica amb Zimbàbue-Rhodèsia en els atacs contra Zàmbia i altres estats de primera línia. Va demanar a les autoritats responsables que paguin una indemnització a Zàmbia i que la comunitat internacional ajudés a reconstruir infraestructures destruïdes. El Consell va felicitar a Zàmbia i als altres estats de primera línia, com ara Angola, Botswana i Moçambic pel seu suport al poble de Zimbabwe.
Finalment, el Consell va convidar al Regne Unit com a poder administrador a adoptar mesures efectives per ajudar a posar fi a les operacions ofensives de les Forces de seguretat de Rhodèsia i va establir un comitè ad hoc per informar al Consell sobre l'aplicació del present resolució abans del 15 de desembre de 1979.
No es van donar detalls sobre la votació, a part que es va adoptar "per consens".

## Vegeu també

* Llista de resolucions del Consell de Seguretat de les Nacions Unides 401 a la 500 (1976 - 1982)

## Enllaços externs

* PDF Text de la Resolució a UN.org
# Resolució 457 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

La Resolució 457 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides, aprovada per unanimitat el 4 de desembre de 1979, es va dirigir a la crisi dels ostatges a l'Iran. Després d'expressar la seva preocupació pel nivell de tensions entre l'Iran i els Estats Units com una amenaça potencial per a la seguretat internacional, el Consell demana a l'Iran que alliberi immediatament els ostatges a l'ambaixada estatunidenca a Teheran i els permeti sortir del país. La resolució va recordar a tots els Estats membres que respectessin la Convenció de Viena sobre Relacions Diplomàtiques i Convenció de Viena sobre Relacions Consulars, que va instar els països a respectar la inviolabilitat del personal diplomàtic i els locals de les seves missions diplomàtiques.
El Consell va demanar als dos països que resolguessin les disputes entre ells i que exercissin la màxima restricció en la situació actual.

## Vegeu també

* Llista de resolucions del Consell de Seguretat de les Nacions Unides 401 a la 500 (1976 - 1982)
* Revolució islàmica

## Enllaços externs

* PDF Text de la Resolució a UN.org
# Resolució 459 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

La Resolució 459 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides, fou aprovada el 19 de desembre de 1979, després de recordar resolucions 425 (1978), 426 (1978), 427 (1978), 434 (1978), 444 (1979) i 450 (1979) i considerant l'informe del Secretari General de les Nacions Unides sobre la Força Provisional de les Nacions Unides al Líban (FPNUL), el Consell va expressar ansietat sobre el futur de la Força, citant les amenaces a la seva llibertat de moviment, seguretat i seguretat de la seva seu.
El Consell va reiterar els objectius de la Força, establerts en les resolucions 425 i 450 que s'han d'assolir. La resolució va assenyalar els esforços del Govern del Líban per elaborar un programa d'acció amb el Secretari General, així com els seus esforços per obtenir el reconeixement internacional per a la protecció dels jaciments arqueològics a Tir. També va reafirmar la validesa de l'acord d'armistici general entre Israel i Líban, i va instar a ambdues parts a reactivar les Comissions Mixtes d'Armistici
La resolució es va encomanar a la UNIFIL pels seus esforços i va ampliar el seu mandat fins al 19 de juny de 1980. El Consell també va advertir que la contínua obstrucció de la Força serà considerada amb noves accions les Nacions Unides sota els Capítols apropiats a la Carta de les Nacions Unides.
La resolució va ser adoptada per 12 vots contra cap, mentre que Txecoslovàquia i la Unió Soviètica es van abstenir i la República Popular de la Xina no hi participà.

## Vegeu també

* Llista de resolucions del Consell de Seguretat de les Nacions Unides 401 a la 500 (1976 - 1982)

## Enllaços externs

* PDF Text de la Resolució a UN.org
# Rimkorolgita

La rimkorolgita és un mineral de la classe dels fosfats. Rep el nom d'Olga Mikhailovna Rimskoa-Korsakova, professora de mineralogia.

## Característiques

La rimkorolgita és un fosfat de fórmula química BaMg₅(PO₄)₄·8H₂O. Cristal·litza en el sistema ortoròmbic. La seva duresa a l'escala de Mohs és 3.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la rimkorolgita pertany a «08.CH: Fosfats sense anions addicionals, amb H₂O, amb cations de mida mitjana i gran, RO₄:H₂O < 1:1» juntament amb els següents minerals: walentaïta, anapaïta, picrofarmacolita, dittmarita, niahita, francoanellita, taranakita, schertelita, hannayita, struvita, struvita-(K), hazenita, bakhchisaraitsevita, fahleïta, smolyaninovita, barahonaïta-(Al) i barahonaïta-(Fe).

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a la mina Kovdor Zheleznyi, al massís de Kovdor, dins l'óblast de Múrmansk (Districte Federal del Nord-oest, Rússia). Aquest indret a la península de Kola és l'únic on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Rimkorolgite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 18 març 2018].
* ↑ «The New IMA List of Minerals – A Work in Progress – Updated: November 2017» (en anglès). International Mineralogical Association. Arxivat de l'original el 2019-08-10. [Consulta: 18 març 2018].
# Riu Khanabad

El riu Khanabad és un riu de l'Afganistan.
El Khanabad té com a afluents principals al Warsaj, el Khost-Chal i el Namakab. Desaigua al riu Kunduz (del qual és el principal afluent seguit pel riu Andarab) prop de Qalay-I-Zal. El seu cabal anual és d'uns dos bilions de metres cúbics.
# International Journal of Urban and Regional Research

L'International Journal of Urban and Regional Research (IJURR) és una revista acadèmica bimensual revisada per parells publicada per Wiley-Blackwell en nom de la Fundació IJURR. Va ser fundada el 1977 per un grup d'editors, que es va associar amb Edward Arnold per a la publicació. Blackwell (ara Wiley-Blackwell) es va fer càrrec de la publicació d'Edward Arnold el 1991. Els propietaris van transferir IJURR a una organització benèfica (ara coneguda com la Fundació IJURR) el 1995. IJURR es va publicar trimestralment fins al 2010. La revista cobreix temes de recerca urbana i regional a partir d'un perspectiva de les ciències socials. La revista té una secció "Intervencions", i també publica ressenyes de llibres, articles teòrics i simposis. Segons Journal Citation Reports, la revista tenia un factor d'impacte de 1.868 l'any 2015, situant-se en el 9è lloc de 38 revistes a la categoria "Estudis urbans", el 9è de 55 revistes en la categoria "Planificació i desenvolupament" i el 21è de les 38 revistes. 72 revistes a la categoria "Geografia".

## Referències

* ↑ Pickvance, Chris «The origins of the Foundation for Urban and Regional Studies, or the advantages of owning the title and having charitabe status in the running of journals». International Journal of Urban and Regional Research, vol. 22, 4, 1998, pàg. 676–678. DOI: 10.1111/1468-2427.00170. ISSN: 1468-2427.
* ↑ «Journals Ranked by Impact: Urban Studies». A: 2015 Journal Citation Reports. Social Sciences. Thomson Reuters, 2016 (Web of Science).
* ↑ «Journals Ranked by Impact: Planning & Development». A: 2015 Journal Citation Reports. Social Sciences. Thomson Reuters, 2016 (Web of Science).
* ↑ «Journals Ranked by Impact: Geography». A: 2015 Journal Citation Reports. Social Sciences. Thomson Reuters, 2016 (Web of Science).
# Hostal de Palà

L'Hostal del Palà durant el s. XVIII Vacarisses: Ubicat a peu del km 35,5 de la C-58.
Aquest és un d'aquests edificis, què les modificacions i remodelacions durant anys, hi han emmascarat del tot el seu origen i funció.

## Història

Hem de pensar en un temps d'il·lustració catalana, un període de premodernització industrial, i d'una economia en procés d'expansió. Però, també en un temps i una història catalana, on l'absolutisme monàrquic, la pervivència de l'antic règim i la pagesia catalana benestant, coneguts com a pagesos grassos, formaven un combinat.
Estava ubicat en un punt clau i privilegiat per la seva època. Cruïlla de camins i gual que permetia el pas de la riera Marà - riera del Palà, per poder seguir cap Esparreguera, Olesa de Montserrat, Martorell o cap a l'històric camí romeu en aquest tram, que anava cap a Montserrat.
Devia ser un bon negoci familiar, per l'afluent pas d'hostes, comerciants o peregrins que transitaven per aquí. Tot i ser un edifici modest i de dimensions més aviat petites, si comparem amb els seus coetanis l'Hostal de la Creu o l'Hostal de Torrella, tot i això, aquest hostal, va tenir la seva popularitat en el moment.

## Actualitat

Aquest històric hostal, avui reconstruït en habitatge particular, formava lligams familiars amb el mas del Palà (ubicat molt a la vora). El mas, avui dia, dona nom a la urbanització El Palà de Vacarisses, dividit en can Xoles del Palà i les Comelles del Palà, però conegut genèricament com; El Palà.

## Referències

* ↑ Paez, Carol. «EDAT MITJANA s. V - XV i mès: L'Hostal del Palà - Vacarisses», 14-01-2018. [Consulta: 28 juliol 2018].
* ↑ info@geodata.es. «DIBA - Patrimoni cultural». [Consulta: 28 juliol 2018].
# Inezgane

Inezgane (en àrab إنزكان, Inzgān; en amazic ⵉⵏⴻⵣⴳⴰⵏ) és un municipi de la prefectura d'Inezgane-Aït Melloul, a la regió de Souss-Massa, al Marroc. Segons el cens de 2014 tenia una població total de 130.333 persones. Està situat al marge nord del riu Oued Souss a uns 13 km al sud d'Agadir, a la costa atlàntica del Marroc. En molts sentits és un suburbi d'Agadir, però a diferència d'aquesta ciutat que se centra sobretot en el turisme, Inezgane és una ciutat típica marroquina. Inezgane és l'eix principal de transport per a la regió, atès que està situada en la intersecció de les carreteres N1, N8 i N10.
La ciutat és coneguda no només pels seus socs i joieria de plata, sinó que també pel seu mercat alimentari; en aquest context, el dimarts és el principal dia de mercat a la ciutat a causa de l'afluència dels pobles veïns els qui arriben a Inezgane a comercialitzar els seus productes i comprar uns altres.
El nom d'Inezgane deriva de la paraula amaziga anzigane que significa ‘la cova’ o ‘aquesta cova’, i es deu a la gran quantitat de coves que hi ha a la regió.

## Referències

* ↑ «Population légale d'après les résultats du RGPH 2014 sur le Bulletin officiel N° 6354». Arxivat de l'original el 22 d’octubre 2017. [Consulta: 19 novembre 2015].
* ↑ «Inezgane, el barrio de los medios de transporte». AbsolutMarruecos.com. Arxivat de l'original el 2011-08-17. [Consulta: 30 novembre 2011].
# Igors Stepanovs

Igors Stepanovs (Ogre, 21 de gener de 1976) és un exfutbolista letó de la dècada de 2000.
Fou 100 cops internacional amb la selecció de Letònia.
Pel que fa a clubs, defensà els colors de Arsenal i Grasshopper.

## Referències

* ↑ Stepanovs International Appearances
* ↑ «Arsenal 1-2 Ipswich». BBC, 01-11-2000. [Consulta: 3 novembre 2009].
* ↑ «Man Utd hit Arsenal for six». BBC, 25-02-2001. [Consulta: 14 abril 2013].
* ↑ «Igors Stepanovs: Overview». Premier League. [Consulta: 18 abril 2018].
* ↑ Igors Stepanovs a National-Football-Teams.com (anglès)
# Igor Martínez Caseras

Igor Martínez Caseras (Vitòria, 19 de juliol de 1989), és un futbolista basc que juga com a davanter, actualment al CD Mirandés

## Trajectòria

Fitxat de l'Alavés va debutar a la Primera divisió a l'estadi d'El Molinón el 18 de setembre de 2010, jugant de titular en el partit contra l'Sporting de Gijón i fent una gran actuació. Va donar l'assistència a Carlos Gurpegi perquè marqués el 2-1 en el minut 29. Va ser substituït en el minut 69 per Ion Vélez, que tornava d'una lesió. Aquesta temporada va jugar 8 partits acumulant 381 minuts.
Entre 2010 i 2013 formà part de l'Athletic Club de Bilbao de la Primera divisió, tot i que intercalava partits amb el filial de l'equip, l'Athletic de Bilbao B.
Martínez va marcar el seu primer gol amb l'Athletic el 30 d'agost de 2012, en un partit de la fase de classificació per la Lliga Europa de la UEFA de la temporada 2012–13 contra el HJK Helsinki, el darrer en un empat 3–3 (victòria per 9–3 en el resultat global). El 2013 l'Athletic decidí no renovar-li el contracte, i va reprendre la seva carrera a la segona divisió, amb el CD Mirandés i el CD Lugo.

## Selecció espanyola

El 7 d'octubre de 2010 va ser convocat per primera vegada amb la selecció espanyola sub-21 pels partits del 9 i el 12 d'octubre a Burgos i Varazdin contra Croàcia.

## Palmarès

* Trofeu Amets bat: 2011.

## Referències

* ↑ Fitxa d'Igor a la pàgina de l'Athletic
* ↑ El prometedor estreno de Igor El Correo Digital (castellà)
* ↑ Certificado el pase a la fase de grupos; Athletic Club, 30 agost 2012 (en castellà)
* ↑ Igor Martínez deja el Lugo en busca de "una nueva etapa"; El Desmarque, 15 juny 2017 (en castellà)
* ↑ Convocatoria de Igor Martínez por la Selecció Espanyola sub-21

## Enllaços externs

* Igor Martínez Caseras a BDFutbol
* Igor Martínez Caseras, Fitxa a Soccerway
# Ishigaki

* Per a altres significats, vegeu «Ishigaki (ciutat)».
Ishigaki (石垣島, Ishigaki-jima, yaeyama i okinawenc: Ishigachi), també coneguda com a Ishigakijima és una illa de les illes Yaeyama, al Japó. És la segona illa més gran del grup d'illes Yaeyama. Està inclosa dins de la ciutat d'Ishigaki, a la prefectura d'Okinawa. La ciutat funciona com a centre de negocis i transport de l'arxipèlag. L'Aeroport d'Ishigaki és el més gran de les illes Yaeyama, i l'aeroport de tercera classe més gran del Japó.
L'illa d'Ishigaki, com la resta de les illes d'Okinawa, té influències culturals del Japó i la Xina degut a la seva ubicació entre la Xina continental i el Japó.
Un tsunami de gran alçada afectà l'illa d'Ishigaki el 1771.

## Referències

* ↑ «「宮古八重山津波」(1771 年) における災害・年貢・復興について—石垣島と多良間島を中心に—» (en japonès). Universitat de les Ryukyus. Arxivat de l'original el 2016-05-05. [Consulta: 12 abril 2016].
# Illa Coelleira

Coelleira és una illa gallega que pertany al municipi d'O Vicedo, a la província de Lugo. Està situada a la boca oriental de la ria d'O Barqueiro, a 600 metres de Punta Canteiro, el punt més proper de la costa cantàbrica. L'estret que la separa de terra ferma s'anomena O Carreiro.
Té un perímetre de 1.852 metres, amb una superfície de 0,27 km² i una altitud màxima de 82 metres sobre el nivell del mar. Està rodejada de petits illots, com els d'O Cabaliño, Percebellosa i Carabelas.
Antigament hi havia un monestir, del qual no s'hi conserven restes i que està documentat des de 1095. Els monjos, que probablement la poblaven des d'un temps anterior, eren de l'ordre de Sant Benet. Fins al 1420 no torna a aparèixer als documents, quan la comunitat pertanyia als agustins. Segons un document del 1534 ja no tenia habitants i el 1595 ja estava destruït. En el segle xvii, l'illa era ocupada per mariners bascos. Al segle xix l'illa va ser desamortitzada i va passar a ser propietat de la Marina espanyola, que va instal·lar-hi un far.

## Bibliografia

* Lence Santar, Enrique, La isla Colleira, Boletín Comisión Provincial de Monumentos históricos y artísticos de Lugo, t. I, nº 7, 1941.
* Fariñas, J., La isla Coelleira, in La Voz de Galicia, 1-VII-1982.
* Cal Pardo, Enrique, El monasterio de San Miguel de la isla de la Colleira. Historia y Leyenda. Colección documental. Madrid. 1983 - ISBN 8430095853
# Illa CpG

Les illes CpG són regions d'ADN que es troben aproximadament en un 40% dels promotors dels gens dels mamífers (en un 70% dels humans). Són regions en les que existeix una gran concentració de parells de citosines i guanines enllaçats per fosfats. La "p" de CpG representa que estan enllaçats per un fosfat. Al diferència dels llocs CpG de la regió codificant d'un gen, en la majoria dels casos, les illes CpG estan desmetilats si els gens estan expressats. Aquesta observació comporta l'especulació de si la metilació de les illes CpG en els promotors dels gens poden inhibir l'expressió d'un gen.
La definició formal d'una illa CpG és una regió amb almenys 200 pb i amb un percentatge de GC més gran de 50 i amb una mitjana de CpG observat/esperat més gran de 0.6.

## Enllaços externs

* M. D. Anderson Cancer Center Arxivat 2007-10-17 a Wayback Machine. (anglès)
# Ishqi Mari

Ishqi Mari va ser un rei de Mari, un important centre de comerç a l'antiga Mesopotàmia. Probablement va ser l'últim rei d'aquesta ciutat-estat abans de la conquesta del país per part de Sargon d'Accad.
A Mari es van trobar a les ruïnes del temple a Ixtar (anomenada també Inanna-Nita) tres estàtues votives amb tres inscripcions diferents. Sembla que aquest rei va ser derrotat per Sargon el Gran. En una primera inscripció, es va llegir el nom del rei com a Lamgi-Mari. Alguns arqueòlegs li atribueixen una gran importància i diuen que va imposar el seu domini més enllà de l'Eufrates. El text incorpora un títol reial de procedència sumèria, cosa que indica la importància cultural d'aquest país i del seu gran centre religiós, Nippur, que pujant per l'Eufrates arribava fins a Mari. Hauria regnat entre el 2295 aC i el 2290 aC.

## Referències

* ↑ Oliva, Juan. Textos para una historia política de Siria-Palestina. Tres Cantos: Akal, 2008, p. 21-22. ISBN 9788446019497.