OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Royalton (Minnesota)

Royalton és una població dels Estats Units a l'estat de Minnesota. Segons el cens del 2000 tenia 816 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Royalton tenia 816 habitants, 322 habitatges, i 209 famílies. La densitat de població era de 183,2 habitants per km².
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 26,8% tenia menys de 18 anys, un 10,8% entre 18 i 24, un 30,9% entre 25 i 44, un 17,9% de 45 a 60 i un 13,6% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 34 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 94,5 homes.
La renda mediana per habitatge era de 33.173 $ i la renda mediana per família de 42.188 $. Els homes tenien una renda mediana de 31.167 $ mentre que les dones 20.446 $. La renda per capita de la població era de 15.926 $. Entorn del 6,3% de les famílies i el 9% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 «Fact Sheet- Royalton». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-10. [Consulta: 7 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Royalton». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-12. [Consulta: 7 agost 2010].
# Royalton

«Royalton» té aquests significats:
* Royalton (Illinois)
* Royalton (Minnesota)
* Royalton (Pennsilvània)
* Royalton (Vermont)
* North Royalton, població dels Estats Units a l'estat d'Ohio.
# Vanga bicolor

El vanga bicolor(Hemipus hirundinaceus) és una espècie d'ocell de la família dels vàngids (Vangidae) que habita boscos i camp obert de Sumatra i petites illes properes, Java, Bali i Borneo.

## Referències

* ↑ «Vanga bicolor». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/02/2021(català)
# Vanga capblanc

El vanga capblanc(Artamella viridis) és una espècie d'ocell de la família dels vàngids (Vangidae) i única espècie del gènere Artamella W.L. Sclater, 1924. Habita boscos, zones arbustives i manglars de les terres baixes de Madagascar.

## Referències

* ↑ «Vanga capblanc». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/02/2021(català)
# Sa Cala Gran

Sa Cala Gran, o Cala Gran, és una cala del municipi de Lloret de Mar (Selva), situada entre la Cala sa Tortuga i la platja de Canyelles. Orientada al sud-sud-est, té una longitud de 62 m i una amplada mitjana de 10 m, formada per còdols grans i una diminuta zona de sorra. És de complicat accés, des de la urbanització de Canyelles, i poc transitada.

## Referències

* ↑ «Mapa topogràfic de Catalunya». Institut Cartogràfic i Geològic de Catalunya.
* ↑ «Platges i dunes de Catalunya». Laboratori d'Anàlisi i Gestió del Paisatge, Universitat de Girona.
* ↑ Crestas, Pako. Les platges de la Costa Brava de Blanes a Palamós. Valls: Cossetània, juny 2011, p. 56-57. ISBN 978-84-9791-895-4.
# Sa Caleta

Sa Caleta i des Bol Nou és una platja al sud de l'illa d'Eivissa, al municipi de Sant Josep de la Talaia. Forma part del parc natural de ses Salines, el que va protegir la zona contra la urbanització excessiva que ha destrossat altres parts de l'illa. És una cala de pescadors de dimensions reduïdes on predominen les casetes varador.
Molt a prop de la platja hi ha uns jaciments fenicis: el Poblament fenici de Sa Caleta del segle viii aC que era el primer assentiment abans que es va desplaçar a la ciutat d'Eivissa.

## Referències

* 1 2 Yeste, Marina «Sa Caleta, una cala apartada y tranquila para locales y turistas» (en castellà). Periódico de Ibiza, 22-07-2022 [Consulta: 4 novembre 2023].
* ↑ «Turisme: Sud». Ajuntament de Sant Josep.

## Enllaços externs

* «Es Bol Nou - Sa Caleta». Emergències Illes Balears.
# Ryoo Chang-kil

Ryoo Chang-kil (Corea del Nord, 5 de novembre de 1940) fou un futbolista nord-coreà de la dècada de 1960.
Fou internacional amb la selecció de futbol de Corea del Nord amb la qual participà a la copa del Món de futbol de 1966, però no hi arribà a disputar cap partit.
A nivell de club destacà com a jugador de Kikwancha Pyongyang.

## Referències

* ↑ Copa do Mundo da FIFA Inglaterra 1966 Arxivat 23 March 2012$^{[Datemismatch]}$ a Wayback Machine.
* ↑ Perfil a calciozz.it
# Vila-riquer

Vila-riquer és una masia del municipi de Montclar (Berguedà) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És una masia de planta força irregular formada per dos cossos que responen als esquemes clàssics de masia, disposats un adossat davant de l'altre, donant un aspecte peculiar. Als seus volants a més hi ha altres construccions baixes adossades, edificis secundaris que reforcen aquest aspecte confús del conjunt. Està estrcurada en planta baixa i pis, amb coberta a dues aigües de teula àrab tot i que els dos cossos són lleugerament diferents pel que fa a l'alaçada. Les obertures són poques i allindanades, força simples. La porta d'entrada és un arc de mig punt adovellat, avui quasi tapat per una construcció que tapa les dovelles laterals, fet que ens fa pensar que les dependències secundàries són de moments posteriors. El parament és força irregular, tot de pedra unida amb morter.

## Història

D'orígens molt antics, s'esmenta ja en el fogatge de 1553 amb el nom de vila-riquer. L'etimologia del malnom actual, format pel topònim vila, n'és una prova. Durant la baixa edat mitjana pertanyia a la jurisdicció del baró de Montclar.

## Referències

* 1 2 «Vila-riquer». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 12 novembre 2015].
# Virginia Gasull

Virginia Gasull (Irun, 1974) és una escriptora basca.

## Biografia

Virginia Gasull comença la seva activitat professional en el sector de l'arquitectura i després ho dirigeix cap al desenvolupament de projectes relacionats amb Internet. En paral·lel realitza estudis de sexologia i en 2009 inicia la seva labor professional com a formadora impartint xerrades per a grups i associacions de dones. La seva afició per la cultura del vi la porta també a realitzar diferents cursos d'enologia i tast, així com visites a cellers a les principals regions vinícoles d'Europa. Durant una d'aquestes visites a la regió de Bordeus, comença un estudi La Historia de los viticultores franceses durante la ocupación alemana en la Segunda Guerra Mundial; i comença a escriure relats curts. En 2013 se submergeix en la recerca i elaboració de la seva primera novel·la: In vino Veritas on conjumina la cultura del vi, el període històric de la Segona Guerra Mundial i el món de l'Art. In Vino Veritas va ser publicat en Amazon i va obtenir un gran èxit de descàrregues o crítiques, mantenint-se durant diverses setmanes en el número 1 de la llista de més venuts, rebent al cap de poc temps la proposta de Suma de Letras (Penguin Random House) per ser publicada sota el seu segell editorial. L'estiu de 2015 va signar la cessió de drets amb la productora Orreaga Filmak per a l'adaptació cinematogràfica de "In vino Veritas".

## Obres

* In Vino Veritas (Suma de Letras, 2015)
* Nicole (Suma de Letras, 2021)

## Referències

* 1 2 «Virginia Gasull | Biografía». [Consulta: 22 octubre 2016].
* ↑ «Entrevista a Virginia Gasull por “In vino veritas”, su debut narrativo» (en castellà). , 10-02-2015 [Consulta: 22 octubre 2016].
* ↑ «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2016-10-22. [Consulta: 30 octubre 2016].
* ↑ Redacción. «Virginia Gasull mezcla historia, expolio nazi, intriga y vino en una investigación trepidante :: Ocio y cultura :: Libros :: Periodista Digital». [Consulta: 22 octubre 2016].
* ↑ «Nicole de Virginia Gasull». Algunos libros buenos, 06-03-2021. [Consulta: 24 febrer 2023].

## Enllaços externs

* Lloc web oficial
# Ríjkovo (Vladímir)

* Per a altres significats, vegeu «Ríjkovo».
Ríjkovo (en rus: Рыжково) és un poble de l'óblast de Vladímir, a Rússia, segons el cens del 2010 tenia 24 habitants. Pertany al districte municipal de Sóbinka.

## Referències

* ↑ Серёгин А. П. Флора Владимирской области: конспект и атлас. — Тула: Гриф и К, 2012. — 620 с.
* ↑ «В.Г. Добронравов. Историко-статистическое описание церквей и приходов Владимирской епархии: Вып. 4: Меленковский, Муромский, Покровский и Судогодский уезды. - 1897». Arxivat de l'original el 2018-05-09.
# Hornavan

Hornavan ([huːrnaːvan]) és un llac situat al nord de Suècia. Pertanyent al Municipi d'Arjeplog, a la província de la Lapònia Sueca i al Comtat de Norrbotten, és el llac més profund de Suècia.

## Geografia

Es troba als Alps Escandinaus, a una alçada de 425 metres. La ciutat d'Arjeplog es troba en la seva riba sud-occidental. El llac s'estén 70 quilòmetres al nord-oest des d'Arjeplog fins a la ciutat de Jäckvik, contenint al voltant de 400 illots, molts dels quals tenen una flora i fauna distintiva. La investigació sobre l'ecosistema comparable a illes més grans amb petits illots a Hornavan i Uddjaur són populars pel seu entorn no contaminat, i han donat bons resultats. Un estudi internacional es va publicar a Nature titulat Effects of species and functional group loss on island ecosystem properties (Efectes de les pèrdues d'espècies i grups funcionals en propietats de l'ecosistema de l'illa).
En el seu extrem meridional, el llac s'uneix amb el llac Uddjaure.
La superfície és d'entre 220 i 283 km², però algunes fonts donen com a constant 251 km²; de qualsevol manera, és el vuitè llac en grandària del país. Amb una profunditat màxima de 221 metres també és el més profund.
El llac ha estat utilitzat per a energia hidroelèctrica. Tots els llacs al municipi d'Arjeplog tenen aigua potable.

## Pesca

Pel que fa a la vida animal, té cinc espècies autòctones de peix blanc: Coregonus pallasii, Coregonus megalops, Coregonus maxillaris, Coregonus nelssonii i Coregonus widegreni (aquest últim conegut sota el nom de Valaam), amb una sisena, Coregonus maraena, introduïda als anys quaranta. Les captures de pesca esportiva més conegudes són, d'altra banda, les truites, que es realitzen millor al curricà.

## Fonts

* Allmänt om Arjeplog Lloc web oficial d'Arjeplog (suec)

## Referències

* ↑ Wardle, David A.; Zackrisson, Olle «Effects of species and functional group loss on island ecosystem properties» (en anglès). Nature, 435, 7043, 01-06-2005, pàg. 806–810. DOI: 10.1038/nature03611. ISSN: 0028-0836.
# L'illa del tresor (pel·lícula de 1934)

L'illa del tresor (títol original en anglès: Treasure Island) és una pel·lícula estatunidenca dirigida per Victor Fleming, estrenada el 1934.

## Argument

Billy Bones, abans de morir, dona al jove Jim Hawkins un mapa on s'indica la posició d'un tresor. Es posa en marxa per trobar aquest tresor però el pirata Long John Silver cobeja igualment el botí.

## Repartiment

* Wallace Beery: Long John Silver
* Jackie Cooper: Jim Hawkins
* Lionel Barrymore: capità Billy 'Bill' Bones
* Otto Kruger: Dr. Livesey
* Lewis Stone: capità Alexander Smollett
* Nigel Bruce: Squire Trelawney
* Charles 'Chic' Sale: Benjamin 'Ben' Gunn
* William V. Mong: Blind Pew
* Charles McNaughton: Black Dog
* Dorothy Peterson: Mrs. Hawkins
* Douglass Dumbrille: 'Ugly' Israël Hands
* Edmund Breese: Anderson
* Olin Howland: Dick
* Charles Irwin: Abraham Gray
* Edward Pawley: William O'Brien
I, entre els actors que no surten als crèdits:
* Bruce Bennett (llavors Herman Brix): un home a la taverna
* J.M. Kerrigan: Tom Morgan
# La Morera

* Per a altres significats, vegeu «La Morera (desambiguació)».
La Morera és un municipi de la província de Badajoz, a la comunitat autònoma d'Extremadura.

## Referències

* ↑ EPA.com.es. «Badajoz municipios de más y menos de 5000 habitantes» (en castellà), maig 2020. [Consulta: 21 febrer 2021].
# La Moretona (Moià)

La Moretona és una masia del municipi de Moià (Moianès), si bé popularment afegit a la comarca natural del Moianès. És una masia protegida com a bé cultural d'interès local.

## Situació

És al sector meridional del terme, prop del límit amb el terme d'Avinyó i també bastant a prop del de Calders. és al costat de ponent de la carretera N-141c. Té al seu costat de llevant, a l'altra banda de la carretera, la casa del Pou de la Moretona. És al costat nord del Pla de la Moretona.

## Descripció

És un gran casal d'estructura homogènia amb teulada a quatre aigües coronada per una torre amb finestres geminades en els seus quatre costats. Té la façana orientada a migdia. S'observa un pati interior encarat a ponent i capella barroca. La façana principal presenta tres nivells de galeries i finestres.
La Puríssima és la capella de la masia. De fet es tracta de dues capelles: l'antiga, del segle xviii, i la moderna, modernista, de la primera part del segle xx.

## Història

L'origen d'aquest mas s'amaga en l'antigor dels segles de la Reconquesta Espanyola. Si bé no és possible de fixar l'any de la primera construcció sabem que l'edifici actual substituí l'original situat a la baga del bosc proper a la casa actual. F. Morató nascut el 20 d'abril de 1868 va fer el primer afegit i la cúpula. Dionis Morató nascut l'any 1883 feu el segon afegit i les galeries del davant, també construí la capella actual, pública fins al 1933.

## Referències

* 1 2 3 4 «La Moretona». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 27 agost 2014].
* ↑ Institut Cartogràfic de Catalunya
* ↑ La Moretona en el seu entorn, a l'Institut Cartogràfic de Catalunya
* ↑ GAVÍN, Josep M. "Bages 5". A: Inventari d'esglésies. Barcelona: Artestudi Edicions i Arxiu Gavín, 1979. ISBN 84-85180-18-6.
# La Bretenière (Doubs)

La Bretenière és un municipi francès situat al departament del Doubs i a la regió de Borgonya - Franc Comtat. L'any 2007 tenia 65 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de La Bretenière era de 65 persones. Hi havia 24 famílies de les quals 8 eren unipersonals (8 homes vivint sols), 8 parelles sense fills i 8 parelles amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 39 habitatges, 27 eren l'habitatge principal de la família, 5 eren segones residències i 6 estaven desocupats. Tots els 39 habitatges eren cases. Dels 27 habitatges principals, 23 estaven ocupats pels seus propietaris, 3 estaven llogats i ocupats pels llogaters i 1 estava cedit a títol gratuït; 1 tenia dues cambres, 2 en tenien tres, 3 en tenien quatre i 21 en tenien cinc o més. 23 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 14 habitatges hi havia un automòbil i a 11 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de La Bretenière el 2009 :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 0 | 85 a 89 | 0 |
| 0 | 80 a 84 | 0 |
| 4 | 75 a 79 | 4 |
| 0 | 70 a 74 | 0 |
| 0 | 65 a 69 | 4 |
| 0 | 60 a 64 | 0 |
| 0 | 55 a 59 | 0 |
| 0 | 50 a 54 | 0 |
| 0 | 45 a 49 | 0 |
| 12 | 40 a 44 | 4 |
| 0 | 35 a 39 | 0 |
| 4 | 30 a 34 | 8 |
| 0 | 25 a 29 | 0 |
| 0 | 20 a 24 | 0 |
| 4 | 15 a 19 | 0 |
| 12 | 10 a 14 | 8 |
| 8 | 5 a 9 | 0 |
| 0 | 0 a 4 | 0 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 44 persones, 34 eren actives i 10 eren inactives. De les 34 persones actives 31 estaven ocupades (20 homes i 11 dones) i 2 estaven aturades (2 dones i 2 dones). De les 10 persones inactives 4 estaven jubilades, 5 estaven estudiant i 1 estava classificada com a «altres inactius».

### Activitats econòmiques

L'any 2000 a La Bretenière hi havia 6 explotacions agrícoles que ocupaven un total de 546 hectàrees.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999 (francès)
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Exploitations agricoles
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de La Bretenière a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de La Bretenière a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# La Lira Ampostina

La Lira Ampostina és una societat musical, fundada l'any 1916 a Amposta, ubicada al centre de la població.
L'escola i Centre de Grau Professional d'estudis musicals de la Societat Musical La Lira Ampostina son reconeguts per la Generalitat de Catalunya.

## Escola

L'escola i Centre Professional de música ofereix estudis musicals reglats i no reglats amb una àmplia varietat d'instruments i conjunts.

## Espais

L'edifici de La Lira Ampostina es va construir l'any 1940 amb una ubicació privilegiada, al centre d'Amposta.
Amb una superfície de més de 4.400 metres quadrats, està constituït per l'escola i centre professional d'estudis musicals, l'auditori-teatre, l'auditori de l'escola, una sala polivalent i una cafeteria.

## Història

L'any 2001, La Lira actua a Landau, tot portant a terme un intercanvi amb músics de l'Escola de Música d'aquesta ciutat alemanya. Aquest mateix any s'actua, per sisena vegada, al Palau de la Música de Barcelona. A l'octubre, la Banda és convidada per la Confederación Nacional de Sociedades Musicales a participar en el VII Festival de Bandes de Música. La Lira acudeix al Palau de la Música de València en representació de Catalunya i comparteix escenari amb la banda de música de la Federació Valenciana. L'edició d'aquest concert donaria com a fruit el tercer CD de La Lira, ‘Conseqüències'.
El 2003, la banda presenta el quart CD, ‘Música popular i tradicional a Catalunya'.

## Referències

* ↑ d'Amposta, Ajuntament. «Les bandes de música». [Consulta: 14 maig 2024].
* ↑ «Guia de centres reconeguts d'estudis musicals a Catalunya». DRR, 06-03-2017. Arxivat de l'original el 2017-03-06. [Consulta: 6 març 2017].
* ↑ «Centros educativos de España» (en español). DRR, 09-03-2017.
* ↑ «Catastro de España» (en español). DRR, 09-03-2017.
* ↑ «Biblioteca Nacional de España».
* ↑ «Biblioteca Nacional de España».

## Enllaços externs

* Pàgina de La Lira Ampostina
# La Torreta (Coma d'Orient)

La Torreta és un paratge del terme municipal de Conca de Dalt, a l'antic terme d'Hortoneda de la Conca, al Pallars Jussà, en territori que havia estat de l'antiga caseria dels Masos de la Coma.
Està situat a prop de l'extrem nord-oriental del terme municipal, enmig de tot de topònims de la mateixa família: la muntanya de la Torreta, a migdia, l'Obaga de la Torreta, la Serra de la Torreta i els Feixancs de la Torreta, al nord. És al sud-oest del Roc dels Quatre Alcaldes, a la dreta del barranc de la Coma.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya; cal fer dos passos d'aproximació
# La Torreta (Conca de Dalt)

La Torreta (la Matella, en alguns mapes) és l'extrem sud-occidental del Serrat de la Torreta, al qual dona nom, en el terme municipal de Conca de Dalt, dins de l'antic terme d'Hortoneda de la Conca, del Pallars Jussà.
Està situat prop de l'angle nord-est del municipi, a prop i al sud-oest del Roc dels Quatre Alcaldes

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya
# La Torreta (Moià)

La Torreta és una masia situada en el terme municipal de Moià, a la comarca catalana del Moianès. Està situada molt a prop i a llevant de Moià, al nord de la carretera N-141c quan aquesta surt del nucli urbà de Moià. És a l'esquerra de la riera de Passerell, al nord i a prop del Molí d'en Pujol.

## Bibliografia

* Ajuntament de Moià. Pla Especial del catàleg de les masies i cases rurals de Moià. Ajuntament de Moià.
# La Torreta (Espills)

La Torreta era una masia del poble d'Espills al municipi de Tremp. Era a l'extrem sud-est del mateix poble d'Espills, que antigament formava de l'antic terme ribagorçà de Sapeira.

## Referències

* ↑ Institut Cartogràfic de Catalunya
# La Colomina (Mur)

La Colomina és un paratge d'antics camps de conreu del municipi de Castell de Mur, al Pallars Jussà, a l'antic terme de Mur, en terres del poble de Collmorter.
Està situat al sud-oest de Collmorter i al sud-est de Santa Maria de Mur, al costat sud-est de Cal Franxo i al nord de les Cornelles.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya; cal fer dos passos d'aproximació
# La Colonia de Santa Eulalia

La Colònia de Santa Eulàlia és una menuda pedania semiabandonada a la vora del riu Vinalopó, situada entre els termes municipals de Saix i Villena, a les comarques del sud (València) i compartida entre estos dos municipis. Un carrer (Calle de Salinas) d'esta pedania conforma la línia divisòria entre les administracions dels dos municipis; de la Calle de Salinas cap al nord correspon a Villena i de la Calle de Salinas cap al sud correspon a Saix.

## Història

Es tracta d'una colònia agrícola que començà a edificar-se en la segona meitat del segle xix, més concretament el 1868.
En el passat va tindre gran importància. La Colonia de Santa Eulalia va viure un vertader esplendor als albors del segle xx, quan el comte de l'Alcúdia i Xestalgar, Antonio de Saavedra y Rodríguez de la Guerra, i el seu cosí Mariano Bertodano y Roncalli, vescomte d'Alzira, regentaven les productives terres que eren cultivades per un bon nombre d'assalariats, els quals disposaven de les seues pròpies cases construïdes al voltant de la masia senyorial.
Amb el pas del temps, la majoria dels habitants de la Colònia han anat traslladant-se a altres llocs degut a la decadència que ha anat experimentant, i la pedania ha patit l'abandó per part de les institucions malgrat l'important valor històric del seu patrimoni arquitectònic.

## Descripció

Construïda l'última dècada del segle xix, esta antiga població agrícola estava composta per un magnífic conjunt format pel Palau dels Comtes, el casino, les almàsseres, cellers, fàbriques de farina i d'alcohol, el Teatre Cervantes, l'economat, l'administració de correus i telègrafs, l'estació de ferrocarril, cases dels treballadors, hostatgeria i ermita. L'ermita primitiva d'origen medieval, després de nombroses reparacions s'enderrocà el 1891 i se'n va alçar una de nova, de planta rectangular.
Actualment, a causa del deteriorament, alguns dels edificis de la Colònia han anat desapareixent, com és el cas de l'estació de ferrocarril o el teatre. En l'actualitat, un grup d'inversors britànics està realitzant la rehabilitació dels edificis i la construcció d'una urbanització.
En 2007, una productora valenciana la va triar com a "plató" d'exteriors per a la popular sèrie de Canal 9 "L'Alqueria Blanca", un impuls tant en l'àmbit social com a turístic.

## Referències

* ↑ «Inventari General del Patrimoni Cultural Valencià».
* ↑ Marés y de Saavedra, Pilar «Estudio del linaje poseedor de La hacienda Santa Eulalia. Desde el s. XVI al s. XX» (en castellà). Paratge, 26, 2013, pàg. 177-98 [Consulta: 27 octubre 2020].

## Enllaços externs

* Imatges de La Colònia de Santa Eulalia, realitzades per Intercomarcal TV (Utilitzar Explorer) Arxivat 2009-02-01 a Wayback Machine.
* La Colonia de Santa Eulalia, Asociación Cultural Alicante Vivo