OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Avérino

Avérino - Аверино (rus) - és un poble de l'óblast de Bélgorod, a Rússia. El 2016 tenia 850 habitants. Pertany al districte (raion) de Gubkin.

## Referències

* ↑ «Генеральный план Губкинского городского округа». Федеральная государственная информационная система территориального планирования (ФГИС ТП).
* ↑ «Kladovoye» (en anglès). GeoNames. Arxivat de l'original el 2022-03-10. [Consulta: 10 març 2022].
# Bassa de Mas Pastells

La bassa de Mas Pastells correspon al que queda de l'antic estany de Siurana, pràcticament dessecat del tot i ja només reconeixible sobre cartografia i per la toponímia. La Bassa de Mas Pastells es localitza al municipi de Siurana i ocupa en l'actualitat una superfície de 5,5 hectàrees. La vegetació d'aiguamoll que hi resta es limita a gespes calcígades subhumides i a unes poques taques de canyissar. Tanmateix, l'espai té un cert interès com a refugi d'ocells hivernants. Aquest espai està fortament amenaçat per determinades pràctiques agrícoles i pels treballs de dessecació i drenatge que afecten la bassa.

## Referències

* ↑ «Bassa de Mas Pastells». Fitxes descriptives de zones humides. Departament d'Agricultura, Ramaderia, Pesca, Alimentació i Medi Natural de la Generalitat de Catalunya (nota). [Consulta: 25 febrer 2014].
# Batalla del llac Vadimonis (310 aC)

La batalla del llac Vadimonis es va lliurar l'any 310 aC entre Roma i els etruscs. Aquesta batalla, que va tenir lloc vora el llac Vadimonis, va ser la més gran entre les dues nacions. Els romans, dirigits pel dictador Luci Papiri Cursor Mugil·là, van assolir la victòria guanyant terreny i influència en la regió. Els etruscs van patir grans pèrdues en la batalla i mai tornarien a recuperar la seva anterior glòria.

## Referències

* ↑ Valerius, Velthur. «Message: Translation - Battle of Lake Vadimo». mysteriousetruscans.com. [Consulta: 2 gener 2017].
# Bassano-Monte Grappa

La Bassano-Monte Grappa és una competició ciclista italiana d'un sol dia que es disputa amb inici a Bassano del Grappa i acabant a les rampes del Monte Grappa. Creada el 1930 al llarg de la seva història ha tingut guanyadors il·lustres com Gino Bartali, Ivan Gotti, Gilberto Simoni, Damiano Cunego o Fabio Aru.

## Palmarès

| Any | Vencedor | Segon | Tercer |
| 1930 | Vittorio Bertolino | | |
| 1931 | Agostino Bellandi | | |
| 1932 | Luigi Macchi | | |
| 1933 | Attilio Sberze | | |
| 1934 | Gino Bartali | | |
| 1935 | Giordano Cottur | | |
| 1936 | Giordano Cottur | | |
| 1937 | Franco Maggioni | | |
| 1938 | Angelo Degano | | |
| 1939 | ? |
| 1940-49 | No disputada |
| 1950 | Rino Parisi | | |
| 1951 | Umberto Trevisan | | |
| 1952 | Isaia Vidale | | |
| 1953 | Isaia Vidale | | |
| 1954 | Isaia Vidale | | |
| 1955 | Isaia Vidale | | |
| 1956 | Giuseppe Nicoli | | |
| 1957 | Isaia Vidale | | |
| 1958 | Luciano Bergamini | | |
| 1959 | Gabriele Zabeo | | |
| 1960 | Giuseppe Gandin | | |
| 1961 | Gianni Carpentari | | |
| 1962 | Gianni Carpentari | | |
| 1963 | Gianni Carpentari | | |
| 1964 | Mario Sanguinetti | | |
| 1965 | Fiorenzo Pollastri | | |
| 1966 | Giovanni Fasoli | | |
| 1967 | Pietro Piccin | | |
| 1968 | Oscar Zamagni | | |
| 1969 | Renato Martinazzo | | |
| 1970 | Efrem Dall'Anese | | |
| 1971 | Fausto Bertoglio | | |
| 1972 | Efrem Dall'Anese | | |
| 1973 | Roberto Rosani | | |
| 1974 | Cesare Startini | | |
| 1975 | Cesare Startini | | |
| 1976 | ? |
| 1977 | Alvaro Crespi | | |
| 1978 | Silvano Di Biasi | | |
| 1979 | Walter Clivati | | |
| 1980 | Giuseppe Lanzoni | | |
| 1981 | Marcello Bartoli | | |
| 1982 | Mario Condolo | | |
| 1983 | Federico Longo | | |
| 1984 | Fabrizio Vannucci | | |
| 1985 | Michele Moro | | |
| 1986 | Michele Moro | | |
| 1987 | Gianluca Tonetti | | |
| 1988 | Enrico Zaina | | |
| 1989 | Daniel Castro | | |
| 1990 | Ivan Gotti | | |
| 1991 | Gilberto Simoni | | |
| 1992-1993 | ? |
| 1994 | Leonardo Piepoli | | |
| 1995 | ? |
| 1996 | Enrico Saccomanni | | |
| 1997-1998 | ? |
| 1999 | Maurizio Vandelli | | |
| 2000 | Damiano Cunego | | |
| 2001 | Daniele Masolino | | |
| 2002 | ? |
| 2003 | Massimiliano Maisto | Volodymyr Starchyk | Giancarlo Ginestri |
| 2004 | Alessandro Bertuola | Nicola Peccolo | Saverio Crocetti |
| 2005-06 | No disputada |
| 2007 | Luca Gasparini | Bruno Rizzi | Alex Cano |
| 2008 | Luca Gasparini | Michele Gaia | Cristiano Colombo |
| 2009 | Raffaele Serafino | Alberto Contoli | Fabio Aru |
| 2010 | Stefano Locatelli | Stefano Agostini | Matteo Durante |
| 2011 | Fabio Aru | Enrico Battaglin | Donato De Ieso |
| 2012 | Gianfranco Zilioli | Andrea Vaccher | Luciano Barindelli |
| 2013 | Simone Andreetta | Giacomo Berlato | Alessio Marchetti |
| 2014 | Simone Andreetta | Michele Gazzara | Antonio Nibali |
| 2015 | Giulio Ciccone | Michele Gazzara | Antonio Santoro |
| 2016 | Aliaksandr Riabushenko | Matteo Fabbro | Andrea Garosio |
| 2017 | Aliaksandr Riabushenko | Giovanni Carboni | Filippo Zaccanti |

## Enllaços externs

* Pàgina oficial Arxivat 2016-08-05 a Wayback Machine.
* Palmarès a siteducyclisme.net
* Palmarès a museociclismo.it
# Bass

* No s'ha de confondre amb Bas.
«Bass» té aquests significats:
* Toponímia:
** Estret de Bass, estret que separa l'illa de Tasmània del continent australià
** Bass Rock, illa a l'est d'Escòcia
** Bass Lake, concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat d'Indiana
* Biografies:
** Fontella Bass (Saint Louis, 1940 - 2012), cantant estatunidenca de R&B
** George Bass (1771 - 1803), cirurgià de la Marina Reial Britànica i explorador d'Austràlia
** Saul Bass (Nova York, 1920 - Los Angeles, 1996), grafista estatunidenc
Viccionari
# Barranc d'Arceda

El Barranc d'Arceda és un torrent afluent per l'esquerra de la Riera de Sanaüja que realitza pràcticament tot el seu recorregut fent de frontera entre els termes municipals de Llobera i d'Olius. De direcció predominant cap a ponent, neix a poc menys de 400 metres d'altitud a llevant de la masia d'Arceda, a l'interior del terme municipal de Llobera dins del qual transcorren els 183 m inicials del seu curs (un 11,71% del total). Els 1.380 metres restants (el 88,29% del curs) transcorren fent de frontera entre els termes de Llobera i d'Olius.

## Xarxa hidrogràfica

La xarxa hidrogràfica del Barranc d'Arceda està integrada per setze cursos fluvials la longitud total dels quals suma 9.201 m. amb la següent distribució municipal:

### Afluents principals
## Enllaços externs

   * Taula amb les dades detallades de la xarxa hidrogràfica de la Riera de Sanaüja full de càlcul

## Referències

* ↑ Institut Cartogràfic de Catalunya. Edició digital del mapa de Catalunya de l'Institut Cartogràfic de Catalunya.
* ↑ Aquest topònim figura al «Nomenclàtor oficial de toponímia de Catalunya». www.gencat.cat. Departament de Territori i Sostenibilitat, Generalitat de Catalunya, 01-01-2015.
* ↑ La suma de les longituds de cada terme municipal pot ser superior a la longitud total de la xarxa perquè els trams en els quals algun curs fluvial fa de frontera entre dos termes municipals, es comptabilitzen en els dos municipis fronterers. Això mateix repercuteix en la suma total dels cursos fluvials de la xarxa
# Barranc d'Arinyolo

El barranc d'Arinyolo és un barranc afluent del Flamisell. Pertany al terme de la Torre de Cabdella, dins del seu antic terme primigeni.
Baixa de nord-est a sud-oest, des de la carena de la Serra de la Mainera, cap al lloc on és emplaçada la Central de Cabdella.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya
# Bioscopi

El bioscopi, també conegut com Bioscope i Bioskop, és un aparell òptic utilitzat per a reproduir i projectar imatges en moviment (acoblat a una llanterna màgica). Va ser inventat per Max Skladanowsky a qui s'atribueix la invenció del cine, atès que va fer la primera projecció abans que els germans Lumière el 1895.

## Bioscope

El Bioscope de Jules Duboscq (1850) o stéréofantascope , consistia en dos tambors que giraven de forma sincrònica amb els objectius d'un estereoscopi per tal de reconstruir ambdós: el relleu i el moviment. Aquest sistema podia animar fotografies, però no podia fer-les.
El Bioscope de Georges Demeny (1895), era la competència del cinematògraf dels germans Lumière, anava acoblat amb un biographe. El "biògraf" feia el paper de gravadora d'imatges, i el Bioscope (derivat de la càmera cronomatográfica d'Etienne-Jules Marey) servia per reproduir-les. Les imatges, preses sobre pel·lícula pel "biògraf", es tallaven i s'enganxaven en anell sobre un disc de vidre. El disc es col·locava en el Bioscope i es feia girar amb una maneta. Aquests discos podien ser adaptats a una llanterna màgica.

## Bioskop

El Bioskop de l'alemany Max Skladanowsky (1895) utilitzava dues pel·lícules de quaranta-vuit imatges cadascuna, per un període de projecció que no excedia els deu segons. Skladanowsky es va proclamar a si mateix l'inventor de les primeres imatges en moviment projectades en una pantalla, i el nom de Bioskop ha estat utilitzat com a definició de cinema (incloent les sales de projecció) als països de parla alemanya.

### Primera projecció

Les exhibicions del bioscopi ocupaven quinze minuts de la programació del "Wintergarten" berlinès, on es dugueren a terme. Constaven de nou vilms de menys d'un minut de duració, cadascun dels quals es repetí diverses vegades, acompanyats de la música original de Hermann Krüger. Els títols de les pel·lícules es projectaren per separat, mitjançant una llanterna màgica. Skladanowsky s'assegurà que la pantalla fos humitejada per tal d'incrementar-ne la brillantor. L'espectacle, que es prolongà durant quatre setmanes, s'efectuà cada dia i en gaudiren mil cinc-cents espectadors que, igual que la premsa, quedaren captivats per l'invent. Un redactor de l'Staatsbürger Zeitung va escriure el 5 de novembre de 1895: "Al final de la funció sorgí un feix de llum de la petita plataforma elevada on reposava el bioscopi. L'ingeniós tècnic que l'operava emprà la idolatrada fotografia instanània i la mostrà amplificada, però no estàtica, sinó animada".

## Referències

* ↑ Diccionario de Arte I. Barcelona: Spes Editorial SL (RBA), 2003, p.60. ISBN 84-8332-390-7 [Consulta: 14 novembre 2014].
* ↑ «Los hermanos Skladanowsky | IDIS» (en anglès). [Consulta: 14 desembre 2018].

## Vegeu també

* Projector cinematogràfic
* Cinematògraf
* Germans Manaki

## Enllaços externs

* Projector 35mm de 1902
# Bohèmia Occidental

La Bohèmia Occidental (en txec Západní Čechy) és una regió geogràfica de límits imprecisos a l'oest de Bohèmia, fronterera amb Alemanya.
A efectes administratius, fou una de les set regions o kraje (en txec Západočeský kraj) en què es va dividir, de 1960 a 1992, la República Socialista Txeca, una de les dues entitats federals de l'antiga Txecoslovàquia. Tenia una extensió de 10.876 km² i una població de 858.188 h (segons l'estimació de 1998). La capital n'era la ciutat de Plzeň.
Arran de la dissolució de Txecoslovàquia, actualment el seu territori s'inclou dins les regions de Plzeň i Karlovy Vary, de la República Txeca.

## Referències

* ↑ «Bohèmia Occidental». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Biak

Biak és una illa situada prop de la costa nord de la província indonèsia de Papua i al nord-oest de Nova Guinea. Té molts atols i esculls de corall. La majoria dels habitants viuen a Kota Biak, l'única ciutat de l'illa.
Biak, forma part d'un arxipèlag, el de les Illes Schouten. Les illes més grans són Biak, Supiori i Numfor. L'arxipèlag inclou 41 illes més, més petites. El conjunt forma el kabupaten (una subdivisió administrativa indonèsia) de Biak Numfor. Les dimensions del kabupaten és de 4.010 km², dels quals 2.602 km² són de terra.
Està delimitat per:
* L'oceà Pacífic al nord i a l'est.
* L'estret Yapenas al sud.
* L'Estret Wonai (Manokwari) a l'oest.
# Apol·linar (poeta)

Apol·linar (en llatí Apollinaris en grec Απολλινάριος) va ser un poeta grec autor de dos epigrames inclosos a l'Antologia grega. Se l'identifica sovint amb el bisbe Apol·linar de Laodicea, però no és segur que siguin la mateixa persona.

## Referències

* ↑ Jacobs, Anthologia Graec. XIII. p. 853.
Viccionari
# Pela-soques bru

El pela-soques bru (Climacteris picumnus) és un ocell de la família dels climactèrids (Climacteridae).

## Hàbitat i distribució

Habita el bosc obert i de ribera d'Austràlia oriental.

## Referències

* ↑ «Pela-soques bru». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/03/2022 (català)
# Gueguétui

Gueguétui (en rus: Гэгэтуй) és un poble de la República de Buriàtia, a Rússia, segons el cens del 2010 tenia 1.253 habitants.

## Referències

* ↑ Карта Джидинского района Бурятии
* ↑ Численность населения Российской Федерации по муниципальным образованиям на 1 января 2017 года Arxivat 2017-07-31 a Wayback Machine. Plantilla:Retrieved
* ↑ Расстояние от Алцака до Петропавловки 73 км
# Salvadiós

Salvadiós és un municipi de la província d'Àvila, a la comunitat autònoma de Castella i Lleó.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1991 | 1996 | 2001 | 2004 |
| 130 | 127 | 120 | 110 |

## Referències

* ↑ «Provincia de Ávila (España): Municipios & Localidades» (en castellà), 22-01-2021. [Consulta: 16 setembre 2021].
# Gorges de la Fou

«Gorges de la Fou» té aquests significats:
* Gorges de la Fou: congost del torrent de la Fou, entre els termes comunals de Cortsaví i de Montferrer, tots dos a la comarca del Vallespir, de la Catalunya del Nord
* Gorges de la Fou: congost del riu Querol, en el terme comunal de Porta, a la comarca de l'Alta Cerdanya, de la Catalunya del Nord.
# Cariati

Cariati (albanès Kariati) és un municipi italià, dins de la província de Cosenza. L'any 2006 tenia 8.416 habitants. És un dels municipis on viu la comunitat arbëreshë. Limita amb els municipis de Crucoli (KR), Scala Coeli i Terravecchia.

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2006- | Filippo Giovanni Sero | Centreesquerra |
# Cariatydes

Paula Cariatydes, coneguda simplement com a Cariatydes, és una influenciadora, actriu i instagramer madrilenya, que va decidir utilitzar el nom de les cariàtides perquè la història d'aquest nom li sembla preciosa.
Treballa com a maquilladora, estilista, model, col·labora amb la revista Neo2. L'interès pel maquillatge va adquirir-la als camerinos de teatre, on va començar als tretze anys. Posteriorment ha realitzat diversos tutorials de maquillatge per la revista Vogue. També s'ha interessat pel disseny de joies. L'any 2014 va ser molt vocal en sumar-se a la denúncia de l'activista i feminista Margalida María que acusava el fotògraf Longshoots d'abús de poder i influència. Com a actriu, ha participat en la sèrie ByAnaMilán, i al programa de telerealitat Cheap & Chic.

## Referències

* ↑ Valera, Marina. «Así se llevan los colores neón, por Cariatydes» (en castellà). Vogue.es. [Consulta: 11 març 2019].
* ↑ Mongomeri. «Visionarias: Paula Cariatydes». Neo2, 19-11-2017. [Consulta: 15 març 2019].
* ↑ «Paula Cariatydes: "La etiqueta 'influencer' es un poco chunga, me gusta más 'inspirar'"». FórmulaTV. [Consulta: 23 novembre 2021].
* ↑ Moreno, Patricia. «Sabemos qué inspira a las chicas (de Instagram) que más nos inspiran» (en castellà). Vogue.es. [Consulta: 15 març 2019].
* ↑ Ramírez, Noelia. «¿Quién mató a la 'choni' española? | Actualidad, Moda | S Moda EL PAÍS» (en espanyol europeu), 08-11-2018. Arxivat de l'original el 2019-04-02. [Consulta: 16 març 2019].
* ↑ Torresi, Guillermina. «Una modelo explica cómo se propasó con ella el polémico fotógrafo Longshoots». CODIGO NUEVO, 08-05-2018. [Consulta: 9 març 2019].
* ↑ «Paula Cariatydes: "Me alegra mucho trabajar con Ana Milán"». Antena 3, 04-12-2020. [Consulta: 23 novembre 2021].
* ↑ «Soraya, en el primer ‘Cheap and Chic’ de Nova». Deia, 28-04-2018. [Consulta: 23 novembre 2021].
# Carex humilis

Carex humilis és una espècie de jonc que es distribueix a les zones temperades d'Euràsia. És absent a les Balears, però a Catalunya i al País Valencià és bastant comuna a tot el territori, excepte a les zones més altes del Pirineu (per sobre dels 2000-2400 metres) i a l'extrem sud del País Valencià, on és absent, i a les zones més continentals de la Depressió Central, on rareja. Es troba en parats secs i llocs rocosos, preferentment sobre substrat calcari.
És una planta herbàcia perenne que forma una gespa densa. Les fulles basals tenen beines d'un color bru ferruginós, s'arquegen a la punta i fan de 10 a 25 cm de llarg. Les tiges són molt més curtes que les fulles (només fan de 5 a 15 cm) i per la seva curtedat justifiquen el nom específic "humilis".
Floreix de febrer a juny.

## Referències

* ↑ «Carex humilis Leyser Fl. Halens.: 175. 1761». Altervista.org.
* ↑ «Carex humilis (Dwarf Sedge)». BRC.
* 1 2 3 4 5 6 de Bolòs, Oriol [et al.].. Flora manual dels Països Catalans. 2a edició. Barcelona: Pòrtic, 1993. ISBN 84-7306-400-3.

## Enllaços externs

* http://www.british-wild-flowers.co.uk/C-Flowers/Carex%20humilis.htm
# Carex liparocarpos

Carex liparocarpos és una espècie de planta herbàcia del gènere Càrex. És originària de l'Europa mediterrània i submediterrània. Herba cespitosa, glabra de 10 a 40 cm d'alçada, beines basals fibroses, d'un bru fosc, fulles planes més o menys coriàcies de 5-40 cm x 2-3 mm. Disposa d'espigues masculines i espigues femenines (planta monoica), floreix de febrer a agost. Viu en garrigues màquies i bosc de fulla dura. Als Països Catalans (tota Catalunya excepte en parts dels Pirineus, País Valencià, Mallorca, Menorca, Eivissa i Formentera) es troba des de nivell del mar fins a 2600 m d'altitud. La seva distribució geogràfica general és eurosiberiana. Habita en prats i brolles. Creix sobre substrat calcari i floreix d'abril a juliol.

## Descripció

Carex liparocarpos presenta dues o més espigues per tija, les espigues són clarament de dues menes (diferenciades per

## Taxonomia

Carex liparocarpos va ser descrita per Gaudichaud-Beaupré, Charles

### Etimologia

* Carex: nom genèric que prové del llatí i significa que algunes espècies tenen les fulles espinoses i agudes.
* liparocarpos: epítet que fa referència a la composició de la llavor: lipar-, és un element de construcció de la paraula "oliós" del grec liparos que significa greixós de "lipos" (greix).

### Sinonímia

* Carex brevirostrata Poir.
* Carex lamarckii Wood
* Carex liparocarpos subsp. liparocarpos
* Carex lucida Clairv.
* Carex nitida var. supiniformis Kük.
* Carex palentina Losa & P.Monts.

## Referències

* ↑ Bolòs, Oriol; Vigo, Josep. Flora dels Països Catalans. Ed. Barcino. Barcelona, 1984. ISBN 9788472265974.
* ↑ «Carex liparocarpos Gaudin». FloraCatalana.net. Arxivat de l'original el 2020-01-12. [Consulta: 31 desembre 2020].
* ↑ «Carex liparocarpos». Tropicos.org. Missouri Botanical Garden. [Consulta: 2 febrer 2015].
* ↑ Berberis a Calflora.
* ↑ «Carex liparocarpos a EOL» (en anglès). [Consulta: 2 febrer 2015].
* ↑ «Carex liparocarpos a The Plant List» (en anglès). [Consulta: 2 febrer 2015].
# Can Fàbregues del Bosc

Can Fàbregues del Bosc és una masia situada al barri de Pinar i Portús del municipi de l'Ametlla del Vallès (Vallès Oriental), a tocar del terme municipal de Bigues i Riells. Sovint se la denomina, erròniament, com a Can Fàbregas del Bosc. És una obra inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Història

Documentada el 1565 sembla una segregació del llinatge dels Fàbregues que tenien mas al poble (a la Sagrera) des del 1323. L'aspecte actual és pràcticament l'original del segle xvi i conserva múltiples elements originals, com les finestres, l'embigat i la portalada adovellada. La importància de Can Fàbregues a la vida del poble és palesa en la presència de membres a la Baronia de Montbui en els segles XVIII i xix.

## Descripció

Masia de tipologia 6 segons Danés, amb coberta de dos vessants, amb el carener i el ràfec perpendiculars a la façana i amb un aixecament basilical al centre de la teulada a dos vessants perpendiculars a façana. La referència més antiga trobada data de 1580 val a dir que la masia pot ser anterior. Façana de pedra de la zona rejuntada amb portland. Orientació al sud-est. El mur de la façana és fet amb pedra de riera així com les parets interiors amb amorterat de calç i la restauració recent amb rejunt de ciment. Destaquen les pedres cantoneres de façana treballades. 9 finestres i 2 portes fetes amb brancals i emptis de pedra calcària sorrenca de la zona. Destaca el portal dobellat de gran bellesa i majestuositat. La porta lateral és amb brancals de totxo i travesser de fusta. Sostres amb bigues de fusta, cairons i rajols que a la seva part superior tenen un petit planxer de formigó. El sostre també conserva l'embigat de fusta amb cairons i teula tradicional. Destaca una part annexa a la masia principal que segons s'observa pot tenir elements de la primitiva masia. En aquest espai la reforma de les teulades s'ha fet amb materials moderns. Elements interiors: llindes de pedra gravades de les portalades, premsa de l'oli i vi.

## Referències

* ↑ Vegeu el Nomenclàtor oficial de toponímia major de Catalunya.
* 1 2 Puig i Roca, Jordi. Masies de l'Ametlla del Vallès: l'estructuració d'un territori durant mil anys. Ametlla del Vallès: Ajuntament de l'Ametlla del Vallès, 2007. ISBN 9788493398941.
* 1 2 «Can Fàbregas del Bosc». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 10 juliol 2015].

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya
# Carnos

Carnos, o també Carneu, (en grec antic Κάρνος), va ser, segons la mitologia grega, un endeví originari d'Acarnània. Segons diu la poeta Praxil·la era un fill de Zeus i Europa. Va ser criat per Leto i Apol·lo, i va ser més endavant un amant d'Apol·lo. Però és possible que aquest Carnos sigui un altre personatge.
Va arribar davant de l'exèrcit dels Heràclides quan aquests es disposaven a envair el Peloponès. Un dels Heràclides, Hípotes, el va prendre per un espia i el va matar. En aquell moment es va declarar una epidèmia a l'exèrcit. Al consultar l'oracle va dir que la pesta era deguda a la còlera d'Apol·lo, provocada per la mort del seu sacerdot. Els dirigents de l'exèrcit van condemnar a l'exili durant deu anys a Hípotes, i l'epidèmia va cessar. Els Heràclides van instituir un culte a Apol·lo "Carneu".

## Referències

* ↑ Grimal, Pierre. Diccionari de mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions de 1984, 2008, p. 90. ISBN 9788496061972.
# Carles August de Nassau-Weilburg

Carles August de Nassau-Weilburg (en alemany Karl August von Nassau-Weilburg) va néixer el 17 de setembre de 1685 a Weilburg i va morir el 9 de novembre de 1753 a Heidelberg. Era fill del príncep Joan Ernest de Nassau-Weilburg (1664-1719) i de Maria Polyxena de Leiningen-Dagsburg-Hartenburg (1662-1725).

## Matrimoni i fills

El 1723 es va casar amb Frederica Augusta de Nassau-Idstein (1699-1750), filla del príncep Jordi August de Nassau-Idstein (1665-1721) i d'Enriqueta Dorotea d'Oettingen (1672-1728). El matrimoni va tenir set fills:
* Enriqueta Maria (1724)
* Enriqueta Augusta (1726-1757).
* Lluïsa (1727).
* Cristina Lluïsa (1728-1732)
* Cristina Lluïsa Carlota (1730-1732)
* Lluïsa Polyxena (1733-1764), casada amb el príncep Simó August de Lippe-Dertmold.
* Carles Cristià (1735-1788), príncep de Nassau-Weilburg, casat primer amb la princesa Carolina d'Orange-Nassau i després amb Barbara Giessen von Kirchheim

## Bibliografia

* Ernst Joachim: Karl August. A: Allgemeine Deutsche Biographie (ADB). Band 15, Duncker & Humblot, Leipzig 1882, S. 312 f.

## Enllaços externs

* www.genroy.fr Arxivat 2011-07-20 a Wayback Machine.
* Familienliste Arxivat 2007-07-03 a Wayback Machine. auf royaltyguide.nl (en anglès)
* Eintrag auf thepeerage.com (en anglès)