OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Stetind en boira

Stetind en boira és una pintura a l'oli realitzada per Peder Balke en 1864. Es troba al Museu Nacional d'Art, Arquitectura i Disseny (Oslo) (Noruega) des de quan va ser adquirida el 1980. A més el museu té dues versions més petites de la mateixa escena.

## Antecedents

Peder Balke va obtenir la inspiració per a la pintura durant el seu primer viatge perllongat, que va realitzar l'any 1832 per conèixer la naturalesa del nord de Noruega. L'espectacular paisatge de la costa nord de Noruega va deixar impressionat a Balke. El pintor va utilitzar a Stetind com un tema per les seves obres pictòriques en diverses ocasions més endavant. Motius similars es troben també en els 26 esbossos que es troben registrats que el pintor va vendre al rei Luis Felipe de França, i que ara es troben en el museu del Louvre de París.
La muntanya de Stetind s'assenta en el fiord tranga, una de les capçaleres del Tysfjorden. El cim de la muntanya va ser seleccionada en primer lloc en un sondeig (enquesta) de la Norsk Rikskringkasting.

## Descripció

La pintura és una composicón de la tradició romàntica que descriu la relació de l'home amb les forces de la naturalesa, la muntanya de Stetind es troba al centre de la pintura, amb un horitzó molt baix, mentre que una boira grisa domina tota l'escena. En l'aigua s'aprecien dos vaixells que lluiten contra l'element del vent, tot això està sent observat per un petit grup de persones que es troben sobre una roca. Les figures són extremadament petites, segurament per donar la referència entre la natura i la seva força i els humans.

## Europeana 280

A l'abril de 2016, la pintura Stetind en boira va ser seleccionada com una de les deu més grans obres artístiques de Noruega pel projecte Europeana.

## Referències

* 1 2 «Stetind en niebla. Peder Balke». Europeana. [Consulta: 23 maig 2016].
* ↑ Mikalsen, Kjell; Budalen, Andreas. «Norges nasjonalfjell har blitt en fiasko» (en noruec). NRK, 27-05-2013. [Consulta: 23 maig 2016].
* ↑ Thorsnæs, Geir; Harnang, Harald; Askheim, Svein (16 mars 2012).
* ↑ «Europeana 280 Blog» (en anglès). Arxivat de l'original el 2016-05-01. [Consulta: 23 maig 2016].
# Animació d'esquelet

L'animació d'esquelet, o skeletal animation en la seva denominació en anglès, és un mètode d'animació per ordinador àmpliament utilitzat en la creació de gràfics 3D per ordinador.
Aquesta tècnica d'animació descompon els personatges en una representació tridimensional de la seva superfície, anomenada "malla" o "pell" (mesh/skin en anglès), i un esquelet intern (skeleton o rig en anglès) compost per un conjunt jeràrquic d'ossos virtuals utilitzat per controlar les deformacions de la malla.
L'animació d'esquelet és àmpliament utilitzada en les indústries relacionades amb l'animació com el cinema i els videojocs.

## Vegeu també

* Cinemàtica directa
* Cinemàtica inversa

## Referències

* ↑ Soriano, Marc. «Skeletal Animation». Bourns College of Engineering. [Consulta: gener 2011].
Viccionari
# Carles Babot i Boixeda

Carles Babot i Boixeda (Tarragona, 1909 - Barcelona, 2000) va ser un enginyer industrial i bibliòfil català.
La passió pels llibres i per la seva ciutat natal va portar des de molt jove al Sr. Babot a adquirir totes les publicacions relacionades amb Tarragona, des de llibres a fulletons i opuscles. En morir els seus hereus van donar la seva col·lecció a l'Ajuntament de Tarragona el 2002. Entre les publicacions donades a l'Ajuntament, es conserven llibres que abasten un ampli període històric, des del segle xvi fins a l'actualitat. Destaquen 14 manuscrits, sis dels quals de Bonaventura Hernández Sanahuja, impresos de la Guerra del Francès i l'epistolari de Josep Pin i Soler (184 cartes datades entre 1866 i 1919 i signades per personalitats del món de la cultura i la política de l'època). Destaca el Libro de las grancezas y cosas memorables de la ciudad de Tarragona de Lluís Pons d'Icart (1573) o els Dialogos de las medallas, inscripciones y otras antigüedades d'Antoni Agustín (1587), entre molts d'altres. Carles Babot va ser nomenat, el mes de març de 2003, a títol pòstum, fill predilecte de Tarragona i l'Ajuntament va posar el seu nou a un carrer a la zona dels Cossis. L'any 2006 l'Ajuntament va editar un catàleg que recull els més de tres mil títols de la col·lecció.

## Referències

* ↑ «Biblioteca Hemeroteca Municipal de Tarragona». web. Ajuntament de Tarragona. [Consulta: 5 febrer 2015]. Web (CC-BY-SA via OTRS).

## Enllaços externs

* Catàleg Babot PDF
# Iratxe García Pérez

Iratxe García Pérez (Barakaldo, 7 d'octubre de 1974) és una política espanyola. El 1995 es diplomà en treball social a la Universitat de Valladolid. Militant socialista, és també membre de Solidaritat Internacional i de l'Associació d'Amics del Poble Saharaui.
De 1996 a 1999 fou secretària general de les Joventuts Socialistes d'Espanya de la província de Valladolid, i de 1999 a 2002 ho fou de les JSE de Castella i Lleó. Des de 2004 és membre de l'executiva del PSOE de Castella i Lleó i de 2008 sotsecretària general del PSOE de Valladolid.
A les eleccions municipals espanyoles de 1995 fou escollida regidora de l'Ajuntament de Laguna de Duero, i també va exercir de diputada provincial de Valladolid, càrrecs que deixà el 2000 quan fou escollida diputada al Congrés per la província de Valladolid a les eleccions generals espanyoles de 2000. De 2000 a 2004 fou portaveu adjunta de la Comissió de Política Social i Treball del Congrés dels Diputats.
Fou escollida diputada a les eleccions al Parlament Europeu de 2004 i 2009. Dins el Parlament Europeu és membre de la Comissió d'Agricultura i Desenvolupament Rural, de la Comissió de Drets de la Dona i Igualtat de Gènere i de la Delegació per a les Relacions amb l'Índia.

## Referències

* ↑ «La vallisoletana Iratxe García (PSOE) afronta su tercera legislatura europea». La Vanguardia, 25-05-2014 [Consulta: 2 desembre 2018].

## Enllaços externs

* Fitxa del Parlament Europeu
* Fitxa del Congrés dels Diputats (castellà)
* Fitxa al web del PSOE-PE Arxivat 2012-06-20 a Wayback Machine.
# Talossà

L'idioma talossà és una llengua artificial creada per R. Ben Madison el 1980. El diccionari complet té unes 28.000 paraules.

## Exemples

| Llatí | Sic enim Deus dilexit mundum, ut Filium suum unigenitum daret, ut omnis, qui credit in eum, non pereat, sed habeat vitam æternam. |
| Talossà (Post-Arestada) | Cair Díeu sa ameva el mundeu, qe O zoneva sieu Figlheu viensplet, qe qissensevol créa in Lo non pieriçarha, mas tischa la vida eternal. |
| Talossà (Pre-Arestada) | Cair Dïeu så ameva el mundeu, që O zoneva sieu Figlheu viensplet, që qissensevol créa în Lo non pieriçarha, más tischa la vidâ eternál. |
| Francès | Car Dieu a tellement aimé le monde, qu'il a donné son Fils unique, afin que quiconque croit en lui ne périsse point, mais qu'il ait la vie eternelle. |
| Provençal | Car Déu a tant amá lo monde qu'i a doná son Filh solet, per que tot ome que crèi en elh non perigue, mai ague la vida eternala. |
| Català | Car talment ha estimat Déu el món, que donà son Fill unigènit, a fi que tot el qui creu en ell no es perdi, ans tingui vida eterna. |
| Castellà | Porque de tal manera amó Dios al mundo, que dio a su Hijo unigénito, para que todo aquel que cree en él no perezca, mas tenga vida eterna. |
| Portuguès | Porque assim amou Deus ao mundo, que lhe deu seu Filho unigénito, para que todo o que crê nêle não pereça, mas tenha a vida eterna. |
| Italià | Infatti Dio ha talmente amato il mondo da dare il suo Figliuolo unigenito, affinchè chiunque crede in Lui non perisca, ma abbia la vita eterna. |
| Romanès | Fiindcă atât de mult a iubit Dumnezeu lumea, că a dat pe singurul Lui Fiu, pentru că oricine crede în El, să nu piară, ci să aibă viaţǎ eternǎ. |
| Retoromànica | Perche cha Deis ha tant amâ il muond, ch'el ha dat seis unigenit figl, acio cha scodün chi craja in el non giaja a perder, ma haja la vita eterna. |
| Anglès | For God so loved the world that he gave his one and only Son, that whoever believes in him shall not perish but have eternal life. |
| Interlingua | Proque tanto Deo amava le mundo que ille dava su Filio unigenite a que quicunque crede in ille non va perir ma va haber vita eterne. |
# Gruyères

«Gruyères» té aquests significats:

## Gastronomia

* gruyère (sense s final i sense majúscula) formatge suís, del districte de la Gruyère

## Geografia

* Gruyères, municipi suís
* Gruyères micropoble de les Ardenes franceses
* districte de la Gruyère (sense s final), subdivisió administrativa del cantó de Friburg a Suïssa
* Comtat de Gruyère (sense s final), antic comtat, actualment a Suïssa
# Rafael Moleón Gavilanes

Rafael Moleón Gavilanes (Madrid, 1954) és un director de cinema espanyol, considerat un dels "directors maleïts" del cinema espanyol.

## Carrera

Va estudiar ciències de la informació i mentrestant va rodar alguns curtmetratges com Acosado (1978). L'abril de 1980 va guanyar el Premi Griffith de Madrid pel seu curtmetratge Tiro de gracia. Després va treballar com a ajudant de direcció per a Pedro Almodóvar i Gonzalo Suárez, i finalment el 1988 va fer el seu primer llargmetratge, Baton Rouge, amb el qual fou nominat al Goya al millor guió original. Després va treballar per a TVE realitzant el 1990 l'episodi El crimen de Perpignan de La huella del crimen i els episodis Callejón sin salida i Shanghay Lily d'Eurocops (1991). El 1994 realitzaria per Telemadrid la sèrie Colegio Mayor.
El 1993 tornaria al cinema amb la comèdia Tretas de mujer i el 1995 rodaria a Talamanca de Jarama la història infantil El niño invisible, seguida per les policíaques Mirada líquida i Cuestión de suerte (1996), amb guions fets amb Carlos Pérez Merinero. Posteriorment ha continuat la seva carrera a televisió: el 2000 va rodar dos episodis de Raquel busca su sitio el 1999 i el 2004 dos episodis de Pepe Carvalho i el 2005 dos episodis de Motivos personales.
El 2002 va presidir amb José Luis Borau el Jurat de la XXIII Mostra de València-Cinema del Mediterrani.

## Filmografia
### Cinema

* Acosado (1978)
* Tiro de gracia (1979)
* Just a film (1981)
* Baton Rouge (1988)
* Tretas de mujer (1993)
* El niño invisible (1995)
* Mirada líquida (1996)
* Cuestión de suerte (1996)

### Televisió

* El crimen de Perpignan de La huella del crimen (1990)
* Eurocops (1991)
* Colegio Mayor (1994)
* Raquel busca su sitio (2000)
* Pepe Carvalho (1999/2004)
* Motivos personales (2005)

## Referències

* ↑ Augusto M. Torres Directores españoles malditos, p. 239-243
* ↑ Rafael Moleón a Internet Movie Database
* ↑ Premios Griffith de cortometrajes, El País, 2 d'abril de 1980
* ↑ Frías matemáticas, EL País, 25 d'octubre de 1988
* ↑ «Bâton Rouge. Premios Goya» (en castellà). PremiosGoya. [Consulta: 25 agost 2017].
* ↑ Comienza el rodaje de la segunda parte de la serie 'La huella del crimen', El País, 13 de març de 1990
* ↑ Talamanca se convierte en plató, El País, 20 de juliol de 1995
* ↑ La descentralización del policiaco, 29 de gener de 1997
* ↑ Monleón dirigirá el último capítulo de "Carvalho", 26 d'octubre de 1998
* ↑ Borau y Monleón presidirán sendos jurados de la Mostra, El País, 20 de novembre de 2002

## Enllaços externs

* Notícies sobre Rafael Moleón a El País
# Antoinette Bourignon de la Porte

Antoinette Bourignon de la Porte (Lilla, 13 de gener de 1616 - Franeker, 30 d'octubre de 1680) va ser una mística i visionària franco-flamenca.
Va predicar durant anys que la fi del món i el Judici Final estaven pròxims, i que havia estat escollida per Déu per a restaurar el veritable cristianisme a la terra, retornar-lo a la puresa primitiva i combatre l'Església Catòlica, regne de l'Anticrist. Es va convertir en la figura central d'una xarxa espiritual amb influència a les Províncies Unides. La seva secta pertanyia als moviments espiritualistes que s'han caracteritzat com el “tercer poder”.
Les seves obres La parole de Dieu ou sa vie antérieure (1663) i La vie extérieure (1668), autobiogràfiques, foren condemnades per l'Església Catòlica.

## Referències

* ↑ «Bourignon de la Porte, Antoinette» (en italià). Enciclopedia Treccani. [Consulta: 14 novembre 2020].
* 1 2 «Antoinette Bourignon de la Porte». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Carles VIII Knutsson

Carles VIII Knutsson (suec: Karl VIII.) (Uppsala, 5 d'octubre de 1409 - ciutat d'Estocolm, 15 de maig de 1470 $^{(Gregorià)}$) va ser rei de Suècia en tres ocasions, entre 1448 i 1457, entre 1464 i 1465, i finalment entre 1467 i 1470. També fou rei de Noruega amb el nom de Carles I, entre 1449 i 1450.
Carles fou rei de Suècia en un dels períodes més turbulents de la història del país. La inestabilitat política va provocar el seu exili en dues ocasions, i que ocupés el poder en quatre ocasions diferents, tres de les quals com a rei. Fou un monarca que tractà amb gran duresa els seus adversaris, i buscà en tot moment prendre el poder a la Unió de Kalmar. Per aconseguir-ho, hagué de lluitar en un gran conflicte amb el rei danès, que tenia les mateixes aspiracions. Aquest conflicte va fer inviable el futur de la unió, i esdevingué el primer episodi d'una llarga rivalitat entre ambdós regnes.

## Família

Carles es va casar tres vegades. El seu primer matrimoni es va produir el 1429 amb Brígida Turesdotter. Amb ella va tenir dos fills:
* Ture Karlsson, que va morir el 1447.
* Cristina Karlsdotter (1432-1500).
El 10 de maig de 1438 es va tornar a casar amb Katarina Karlsdotter. Amb ella va tenir tres filles:
* Margarida Karlsdotter.
* Magdalena Karlsdotter.
* Brígida Karlsdotter.
Durant molts anys va tenir una relació amb la seva amant, Cristina Abrahamsdotter, amb qui es casà el 1470 poc abans de morir. Amb ella va tenir dos fills:
* Anna Karlsdotter.
* Carles Karlsson.
# Iravatham Mahadevan

Iravatham Mahadevan (tàmil: ஐராவதம் மகாதேவன்) (Tiruchirappal·li, 2 d'octubre de 1930 - Chennai, 26 de novembre de 2018) va ser un epigrafista indi conegut per haver aconseguit desxifrar inscripcions del tamil-brahmi i pel seu coneixement de l'epigrafia de la civilització de la vall de l'Indus, és a dir, l'escriptura de l'Indus.

## Biografia

Mahadevan va néixer el 1930 a la Birmània britànica (a l'actual Myanmar), on el seu pare Iravatham exercia com a metge. La seva família pertanyia a la casta de brahmans smarta tamils del districte costaner de Thanyavur (a l'estat de Tamil Nadu). Mahadevan fou educat a la ciutat de Tiruchirapalli. Després de graduar-se en Ciències i Dret, va ingressar al servei administratiu indi.
Mahadevan va desxifrar les antiquíssimes inscripcions de l'idioma tamil-brahmi, i va suggerir temptativament que el brahmi podria provenir de l'escriptura de la civilització de la vall de l'Indus (III mil·lenni aC), en comptes de la hipòtesi més acceptada que deriva de l'arameu.
Va treballar tota la seva vida com a funcionari. El 1970 va utilitzar una beca per armar la primera concordança de segells de Harappa. Gregory Possehl el va considerar «un treballador acurat, metòdic, que es preocupa d'explicar les seves suposicions i mètodes. El seu estil es refereix més a “conclusions provisòries” i “hipòtesis de treball” més que idees concloents i fets consumats».
El 1986 el seu fill Vidia Sagar Mahadevan va morir en un accident. Per perpetuar la seva memòria, el 2003 Mahadevan va vendre un bungalow a la costa de Tiruvanmiur i va establir la fundació Vidyasagar Educational Trust que dona beques a estudiants de mèrit en instituts d'entrenament industrial i politècnic. També es va crear el Vidyasagar Institute of Biomedical Technology and Science, que ofereix graus de mestratge i doctorats.
El govern de l'Índia li va atorgar el premi Padma Shri.

## Referències

* ↑ Straight from the heart: interview with Iravatham Mahadevan (entrevista).
* ↑ Harappa.com (Mahadevan).
* ↑ Gregory L. Possehl: Indus age: the writing system (pàg. 130), 1997.
# Talorgan II

Talorgan II, també conegut amb el nom de Talorgan mac Unuist, va ser rei dels pictes del 780 al 782 o del 782/783 al 784/785.
Els historiadors Marjorie Ogilvie Anderson, W. A. Cumming i James E. Fraser estan d'acord en considerar-lo fill d'Óengus I. Si fos així seria el primer rei picte que hauria accedit al tron succeint al seu pare.
El 782 els Annals d'Ulster parlen de la desaparició d'un rei picte: Dub Tholargg rex Pictorum citra Monoth, és a dir "Tholargg el Negre rei dels pictes d'aquest costat del Mounth" (els Monts Grampians). S'ha identificat Talorgan II amb un dels dos sovirants homònims mencionats a les llistes de la Crònica picta: Talorgan mac Drust i Talorgan mac Unuist.
W. A. Cummins a la seva obra de 1998 The Age of the Picts estima que les llistes de la Crònica picta registren entre la mort d'Alpin mac Uuroid en 778 o 780 i l'expulsió de Canaul mac Tarla el 789, els 4 reis següents:
* Drest mac Talorgan, durant 1 any.
* Talorgan mac Drust o Drostan, durant 4/5 anys.
* Talorgan mac Unuist, durant 2 ½ anys.
* Canaul mac Tarla 5 anys fins al 789.
En aquest context la durada total dels regnats és superior als anys disponibles entre els dos esdeveniments datats pels annalistes irlandesos. W.A. Cummins va proposar, doncs, la successió següent: Drest mac Talorgan el 778, Talorgan mac Drest (identificat amb Dub Talorgg) de 779 al 782/783 i Talorgan mac Óengus de 783 al 784/785.
Més recemment, James E. Fraser estima que els tres reis no s'haurien succeït l'un a l'altre si no que haurien governat alhora un a cada "costat del Mounth": Talorgan mac Unuist, que Fraser l'identifica amb Dub Tholargg, hauria governat 2 anys i mig a un costat del Mounth (780-782) i hauria compartit inicialment el regne amb el seu cosí Drest mac Talorgan de l'altre costat del Mounth (780-781), i després amb Talorgan mac Drust durant 4/5 anys de 781 al 785.fn

## Referències

* ↑ Calise, 2002, p. 255.
* ↑ Annals d'Ulster, AU 780.5
* ↑ Annales d'Ulster, AU 789
* ↑ Cumming, 1998, p. 102.
* ↑ Fraser, 2009, p. 327-328.

## Bibliografia

* Anderson, Marjorie Ogilvie. Kings and Kingship in Early Scotland (llibre) (en anglès). Edinburg: Birlinn ltd Edinburgh, 2011. ISBN 978-1906566302.
* Anderson, Alan Orr. Early Sources of Scottish History A.D 500–1286 (llibre). vol. 1. Stamford: Paul Watkins, 1990. ISBN 1-871615-03-8.
* Calise, J. M. P.. Pictish Sourcebook, Documents of Medieval Legend and Dark Age History (llibre). Londres: Greenwood Press, 2002. ISBN 0313322953. (anglès)
* Cumming, W. A.. The Age of the Picts (llibre). Londres: Sutton Publishing, 1998. ISBN 0750916087. (anglès)
* Forbes Skene, William. Chronicle of the Picts and the Scots (llibre). Edimburg: H.M General Register House, 1867. (anglès)
* Fraser, James E. From Caledonia to Pictland. Scotland to 795 (llibre). Edimburg: The New Edinburgh History of Scotland, 2009. ISBN 978-0748612321.
# Bloco Habitacional O Leão Que Ri

El Bloco Habitacional O Leão que Ri és un edifici construït el 1958 a Maputo, Moçambic com a bloc d'habitatges. Es troba a la cantonada de la Rua Kwame Nkrumah i l'Avinguda Salvador Allende. El projecte és obra de l'arquitecte portuguès Pancho Guedes, que es basà en un disseny del seu fill de 6 anys, i es considera exemplar de l'expressionisme arquitectònic.

## Història

Pancho Guedes va veure la necessitat de construir més edificis d'habitatges a l'antiga Lourenço Marques i en 1953 av dissenyar un edifici en la intersecció de la Rua Heróis de Naval und Rua Princesa Patrícia. La construcció va començar en 1956, i fou inaugurada en 1958. Durant algun temps Guedes va instal·lar el seu estudi en aquesta casa. L'edifici pertany a l'anomenat "Stiloguedes" amb influències de Picasso i Miró, estil d'arquitectura modernista amb elements africans. L'edifici residencial és també una de les obres més ben conservades i més simbòliques de Pancho Guedes.

## Referències

* ↑ Pancho Guedes: A Aventura da Arquitectura, o Desafio ao Formalismo, Exposição no Consulado Geral de Portugal em Maputo, Março de 2011, página 12
* 1 2 Mike and Minette Bell. «O Leão que Ri - Smiling Lion». Artefacts.co.za, 2010.
* 1 2 Elisiário Miranda. «Edifício Residencial "O Leão Que Ri"». Património de Influência Portuguesa (HPIP), 18-10-2012.
* ↑ Sofia Diniz und Manuel Freitas. «Bloco habitacional O Leão Que Ri». Sistema de Informação para o Património Arquitectónico (SIPA), 2003/2012.
* ↑ Jorge Ferreira. O Arquitecto Azul. 1.. Coimbra: Imprensa da Universidade de Coimbra, p. 91. ISBN 978-989-26-0067-3.

## Galeria

* Façana de l'edifici
* Estàtua del lleó

## Vegeu també

* Llista del patrimoni arquitectònic de Moçambic

## Enllaços externs

* L'edifici a la base de dades del SIPA
* Informació sobre les obres de Guedes
* Imatges de l'edifici
# Gruta de Sejà

La Gruta de Sejà és un monumental túnel subterrani excavat en el massís de tuf volcànic de Posillipo, que comunicava Coroglio amb la Badia de Trentaremi a Nàpols al sud d'Itàlia.
El seu nom es deu a Lucius Aelius Seianus, Sejà, Prefecte del pretori sota l'emperador Tiberi, qui, segons una tradició que es remunta al segle i, li va encarregar la millora de les comunicacions de la zona de Nàpols.
La primera excavació d'aquest túnel es va realitzar en època d'August per l'arquitecte Lucius Cocceius Auctus, sota les ordres de Marcus Vipsanius Agrippa, per unir la vila de Publius Vedius Pollio i les viles patrícies de Posillipo i els ports de Pozzuoli i Nàpols. Excavat en el tuf volcànic, la seva direcció general és est-oest i fa uns 770 m, amb un traçat recte i una secció variable; en el seu mur meridional existeixen tres petites cambres, que s'obren sobre la badia, permetent la ventilació i la il·luminació de la galeria. La galeria està revestida amb opus reticulatum i presenta arcs de mig punt de reforç de la seva estructura.Es creu que la pedra extreta en la seva excavació va servir per construir edificis propers.
Va ser abandonat amb el pas del temps fins a ser descoberta l'any 1840. Restaurada, contínua prestant servei. Durant la Segona Guerra Mundial va ser utilitzat com a refugi antiaeri per la població propera, per degradar-se en els anys següents i ser radicalment restaurat en els anys 90.

## Referències

* ↑ Grotta di Seiano, Museo diffuso, Nápoles
* ↑ Estrabón, 5, 4, 5 (245)
* ↑ Grotta di Seiano
# Cançó (desambiguació)

«Cançó» té aquests significats:
   * En general una cançó és qualsevol peça musical cantada
   * Nova Cançó fou el moviment de la cançó catalana que reivindicava l'ús normal de la llengua alhora que denunciava les injustícies del règim franquista.
   * Cançó de l'estiu són cançons comercials d'impacte mediàtic en els mesos d'estiu.
Viccionari
# Rafael Monares Cebrián

Rafael Monares Cebrián (Roa, província de Burgos 24 d'octubre de 1811-Alcalá de Henares, 13 d'abril de 1877) va ser un polític espanyol, ministre durant el regnat d'Isabel II d'Espanya.
Fill d'Antonio Monares Alonso, Escrivà Reial i de Teresa Cebrián y Cebrián, s'educa a l'Institut San Isidro de Madrid i a la Universitat de València, on s'hi llicencià en Dret en 1834. Catedràtic en la Universitat de València, exerceix d'advocat a València i a Albacete. En 1847 és escollit Degà del Col·legi d'Advocats de València i dos anys més tard Lletrat consultor del Tribunal de Comerç de la mateixa ciutat.
Adherit al progressisme, entra en política en 1854 i és elegit diputat per Albacete i València en 1854, 1858, 1863 i 1864 i més tard Vicepresident del Congrés dels Diputats. Fou nomenat subsecretari de Gracia i Justícia en 1863 amb Nicómedes Pastor Díaz, i el 3 de març d'aquest any, és nomenat ministre de Gracia i Justícia en el segon govern de Manuel Pando Fernández de Pinedo i senador vitalici de 1864 a 1868. Després de la revolució de 1868 es va exiliar a l'estranger. Va tornar després de la restauració borbònica però ja nova participar en política.

## Referències

* ↑ Rafael Monares Cebrián Arxivat 2015-12-22 a Wayback Machine. a abengibreños célebres
* ↑ Fitxa del Congrés dels Diputats
* ↑ Fitxa del Senat
* ↑ Rafael Monares a xtec.es