OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Reinald Werrenrath

Reinald Werrenrath (7 d'agost de 1883 - 12 de setembre de 1953) va ser un cantant d'òpera (baríton), nord-americà, que també va gravar cançons populars i va aparèixer regularment a la ràdio a les primeres dècades del segle xx. Werrenrath va utilitzar habitualment el pseudònim Edward Hamilton.
Fill de George Werrenrath, un tenor operístic nascut a Dinamarca. Va estudiar a la Universitat de Nova York i va debutar operísticament el 1907 a Die Meistersinger von Nürnberg (Els mestres cantaires de Núremberg). També va gravar per a Edison Records el 1907, abans d'una llarga carrera discogràfica amb Victor Talking Machine Company. Va cantar en diversos centenars de gravacions de Víctor entre 1906 i 1929, tant com a solista i com a part de diversos conjunts vocals com el "Orpheus Quartet" i el "Victor Opera Quartet". Els seus enregistraments amb més èxit comercial van incloure "As Long As The World Rolls On" (1907), "Hola Frisco!" (de" Ziegfeld Follies de 1915"), i " Smilin 'Through " (1919).
Werrenrath va debutar al Metropolitan Opera House el 1919, a Pagliacci, en un repartiment que també incloïa Enrico Caruso. També va fer gires àmpliament i va fer més de 3.000 aparicions en concerts. Va ser un de les primeres estrelles de cançons que va aparèixer regularment a la ràdio, sobretot a l'estació de ràdio WEAF a Nova York. El 1930 va realitzar un enregistrament privat de salutacions de Nadal acompanyat per Harpo Marx i altres. El 1932 es va convertir en membre del personal de música de NBC, i en anys posteriors es va dedicar principalment a la docència al Conservatori Peabody a Baltimore, Maryland i altres llocs. També va dirigir una escola de música regular a l'estiu a Chazy Lake, Nova York.
Va estar casat tres vegades. Va morir a Plattsburgh, Nova York, després de patir un atac al cor mentre estava a Chazy Lake. La seva casa a Chazy Lake, "Werrenrath Camp", es va afegir al Registre Nacional de Llocs Històrics el 2010.

## Referències

* 1 2 3 4 "Werrenrath Dies; Ràdio Cantant Estrella. El baríton que va ser escoltat als anys 20 va fer aparicions en concerts, propietat de l'escola de música de Plattsburg, N.Y." New York Times. 13 de setembre de 1953. [Consulta: 2015-01-12].
* ↑ "Edward Hamilton (vocalista : baríton vocal)". Discografia d'Enregistraments Històrics Americans. Biblioteca de la Universitat de Califòrnia Santa Bàrbara. [Consulta: 19 maig 2020].
* 1 2 3 Whitburn, Joel (1986). Pop Memories 1890-1954: The History of American Popular Music. Menomonee Falls, Wisconsin: Record Research, Inc. pp. 445. ISBN 0-89820-083-0.
* 1 2 Library of Congress: National Jukebox. Consultat 15 maig 2013
* ↑ National Education Solutions: Alexander Woollcott, Harpo Marx, Reinald Werrenrath Archived 2013-07-06 at archive.today. Consultat 15 maig 2013
* ↑ "National Register of Historic Places". Weekly List of Actions Taken on Properties: 11/29/10 through 12/03/10. National Park Service. 2010-12-10.

## Enllaços externs

* (anglès) a la Discography of American Historical Recordings.
# Reducció dels danys

La reducció de danys o reducció del riscos ("harm reduction") és el conjunt d'estratègies davant conductes que generen riscos o danys a la salut, com per exemple en l'àmbit del consum de drogues i en altres conductes (com a prostitució, pràctiques sexuals de risc, etc.).
Enten que existeixen persones que desenvolupen aquests comportaments i que no deixaran de fer-ho, i pretén reduir els riscos i danys possibles associats a aquests (riscos com ara la transmissió de malalties de transmissió sexual o transmissió de malalties infeccioses per la via de consum de drogues emprada, risc de sobredosi, etc. però també riscos jurídics).
Un segon objectiu que es planteja des d'aquesta estratègia és la posada en contacte de l'usuari amb la xarxa assistencial normalitzada, ja que, en general, les persones que accedeixen als programes de reducció del mal desenvolupen la seva vida en entorns marginals (sense accés als recursos sociosanitaris normalitzats).
Aquest tipus d'estratègies van començar a desenvolupar-se en el nord d'Europa en els anys 80 davant el fracàs dels programes "lliures de drogues" i especialment en relació amb el consum d'heroïna per via parenteral.

## Referències

* Arza, J. Las drogas. Princesas y dragones. Madrid: Eneida, 2002. ISBN 84-95427-45-1.
* Ilundain, E. y Markez, I. «Salas de consumo: entre innovación y mal menor en políticas de drogas». Adicciones, 17, 2005. 287-297.
# Rhinogobio typus

Rhinogobio typus és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 25 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix bentopelàgic i de clima subtropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àsia: la Xina.

## Referències

* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Nichols, J.T., 1943. The freshwater fishes of China. Natural history of Central Asia: Volum IX. The American Museum of Natural History, Nova York, Estats Units, 322 p.
* ↑ Hwang, H.C., P.C. Yueh i S.F. Yu, 1982. The freshwater fishes of China in colored illustrations. Vol. 1 Shanghai Sciences and Technology Press, Shanghai, Xina. 173 p.
* ↑ Jin, X., 1991. Gobioninae. p. 185-223. A: J.-H. Pan, L. Zhong, C.-Y. Zheng, H.-L. Wu i J.-H. Liu (eds). 1991. The freshwater fishes of Guangdong Province. Guangdong Science and Technology Press, Guangzhou. 589 pp.
* ↑ Yue, P., 1998. Gobioninae. p. 232-389. A: Chen, Y.-Y. i et al. (Eds). Fauna Sinica. Osteichthyes. Cypriniformes II. Science Press. Beijing. 1-531.

## Bibliografia

* Anònim, 2001. Base de dades de la col·lecció de peixos del National Museum of Natural History (Smithsonian Institution). Smithsonian Institution - Division of Fishes.
* Anònim, 2002. Base de dades de la col·lecció de peixos del American Museum of Natural History. American Museum of Natural History, Central Park West, NY 10024-5192, Estats Units.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Rhinogobio cylindricus

Rhinogobio cylindricus és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 11,1 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça i de clima subtropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àsia: riu Changjiang (la Xina).

## Referències

* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Nichols, J.T., 1943. The freshwater fishes of China. Natural history of Central Asia: Volum IX. The American Museum of Natural History, Nova York, Estats Units, 322 p.
* ↑ Chen, Y., Y. Chen i D. He, 2002. Biodiversity in the Yangtze river fauna and distribution of fishes. J. Ichthyol. 42(2):161-171.
* ↑ Hwang, H.C., P.C. Yueh i S.F. Yu, 1982. The freshwater fishes of China in colored illustrations. Vol. 1 Shanghai Sciences and Technology Press, Shanghai, Xina. 173 p.
* ↑ Yue, P., 1998. Gobioninae. p. 232-389. A: Chen, Y.-Y. i et al. (Eds). Fauna Sinica. Osteichthyes. Cypriniformes II. Science Press. Beijing. 1-531.

## Bibliografia

* Anònim, 2001. Base de dades de la col·lecció de peixos del National Museum of Natural History (Smithsonian Institution). Smithsonian Institution - Division of Fishes.
* Anònim, 2002. Base de dades de la col·lecció de peixos del American Museum of Natural History. American Museum of Natural History, Central Park West, NY 10024-5192, Estats Units.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Lotus japonicus

Lotus japonicus és una espècie, o una varietat, silvestre de fabàcia perenne i herbàcia que és un organisme model (com també la fabàcia Medicago trunculata) mitjançant la qual s'estudia la fixació del nitrogen especialment pel que fa als rizobis i la simbiosi amb les micorrizes arbusculars. En estat natural és una planta ruderal. La seva distribució al Japó va de Hokkaido a les illes Ryukyu, també es troba a l'est d'Àsia.
Si es considera que és una varietat ho és dins de Lotus corniculatus

## Descripció

EL seu hàbit de creixement és erecte o reptant. Les fulles són compostes pinnades amb un parell de folíols units a la base de la tija; la inflorescència conté d'una a altres, o, rarament, quatre flors de color groc brillant;, els llegums són cilindres allargats de 2 a 2,5 cm de llargada. Les llavors són ovals i fan d'1 a 1,7 mm de llargada. Viu fins als 3.100 m d'altitud
El seu nombre cromosòmic és 2n= 12
Té una mida del genoma petit d'uns 470 Mb, de genoma diploide amb 6 cromosomes haploides i un cicle vital curt de 2 a 3 mesos cosa que en fa una planta adequada per a ser estudiada.

## Referències

* ↑ John H. Wiersema. «Lotus japonicus information from NPGS/GRIN». Ars-grin.gov. Arxivat de l'original el 2011-06-05. [Consulta: 15 octubre 2011].
* ↑ «Australian Plant Name Index - APNI». Anbg.gov.au, 02-03-2010. [Consulta: 15 octubre 2011].
* 1 2 Error: hi ha títol o url, però calen tots dos paràmetres.Zhengyi, Wu; Raven, Peter H. «[{{{url}}} Lotus corniculatus]». Flora of China. St. Louis: Missouri Botanical Garden Press, 1994+.
* ↑ Sato, Shusei; Nakamura, Yasukazu; Kaneko, Takakazu; Asamizu, Erika; Kato, Tomohiko; Nakao, Mitsuteru; Sasamoto, Shigemi; Watanabe, Akiko; Ono, Akiko «Genome Structure of the Legume, Lotus japonicus». DNA Research, 15, 4, 2008, pàg. 227-39. DOI: 10.1093/dnares/dsn008. PMC: 2575887. PMID: 18511435.
# Sext Pitagoreu

A Sext Pitagoreu, en llatí Sextus Pithagoraeus, se li atribueix l'autoria d'una obra sobre aforismes, les Sentències de Sext, traduïda al llatí per Rufí (Ruffinus) i de la qual es conserva també una traducció parcial al copte trobada entre els Manuscrits de Nag Hammadi. L'autor s'identifica almenys amb dos personatges diferents:
* Sixt bisbe de Roma i màrtir (podria ser Sixt I del segle ii o Sixt II del segle iii), tanmateix Rufí no menciona el seu martiri.
* Quint Sexti, filòsof romà.

## Referències

* ↑ Smith, William (editor). A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology (en anglès), 1870, pàg. 811 (v. 3).
# Sext Pacuvi

Sext Pacuvi (en llatí Sextus Pacuvius) va ser un magistrat romà del segle i aC. Formava part de la família dels Pacuvis, procedents de la Campània.
Va ser tribú de la plebs l'any 27 aC quan Octavi va rebre el títol d'august amb el que seria conegut, i Pacuvi es va dedicar a adular al nou cap d'estat. Diu Dió Cassi que algunes autoritats explicaven que el seu nom era "Apudi", però sembla que Pacuvi era el cognomen adequat, confirmat per Macrobi, que explica que el tribú de la plebs Sext Pacuvi va proposar un plebiscit per donar el nom d'August al mes Sextilis, que es va aprovar amb el nom de lex Pacuvia. Probablement és el mateix personatge que Pacuvi Taure, de qui August es va riure quan durant tot un dia Pacuvi li va estar demanant un congiarium, un present.
Un Sext Pacuvi Taure, mencionat per Plini, que va ser edil plebeu, va viure en una època anterior.

## Referències

* ↑ [https://quod.lib.umich.edu/m/moa/acl3129.0003.001/90?page=root;rgn=full+text;size=100;view=image;q1=PacuviiSmith,+William+(ed.).+Dictionary+of+Greek+and+Roman+Biography+and+Mythology.+Volum III.++Boston:+Little,+Brown+&+Comp.,+1867,+p. 82. ]
# Shoreline

Shoreline és una població dels Estats Units a l'estat de Washington. Segons el cens del 2000 tenia 53.025 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Shoreline tenia 53.025 habitants, 20.716 habitatges, i 13.486 famílies. La densitat de població era de 1.755,8 habitants per km².
Dels 20.716 habitatges en un 30,6% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 51,2% hi vivien parelles casades, en un 10% dones solteres, i en un 34,9% no eren unitats familiars. En el 26,4% dels habitatges hi vivien persones soles el 9,1% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,5 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,03.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 22,5% tenia menys de 18 anys, un 7,7% entre 18 i 24, un 30,4% entre 25 i 44, un 24,8% de 45 a 60 i un 14,5% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 39 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 90,1 homes.
La renda mediana per habitatge era de 51.658 $ i la renda mediana per família de 61.450 $. Els homes tenien una renda mediana de 40.955 $ mentre que les dones 33.165 $. La renda per capita de la població era de 24.959 $. Aproximadament el 4,4% de les famílies i el 6,9% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Shoreline». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-10. [Consulta: 13 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Shoreline». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2010-08-20. [Consulta: 13 agost 2010].
# Sekretarka

Sekretarka (Секретарка en rus) - és un poble de l'óblast de Penza, a Rússia, que en el cens del 2010 tenia 887 habitants.

## Referències

* ↑ «Полубояров М. С. Населённые пункты Сердобского района». Arxivat de l'original el 2011-11-17. [Consulta: 5 gener 2020].
# Seydou Doumbia

Seydou Doumbia (nascut el 31 de desembre de 1987) és un futbolista ivorià que juga com a davanter.

## Enllaços externs

* Perfil als BSC Young Boys Arxivat 2008-08-02 a Wayback Machine. (alemany)
* Perfil a Football.ch (alemany)
# Semiarundinaria densiflora

Els Semiarundinaria densiflora són bambús de la família de les poàcies, ordre poals, subclasse Liliidae, classe liliòpsid, divisió magnoliofití. En un tret comú a moltes altres espècies de bambús, els botànics han catalogat el densiflora en dos altres gèneres: Arundinaria densiflora Rendle 1904 i Brachystachyum densiflorum (Rendle) Keng.
Es pot trobar a diverses regions xineses, i hom l'usa per a decoració i per a la confecció de canyes de pescar.

## Referències

* ↑ «BOTANICA SISTEMATICA». [Consulta: 31 desembre 2022].
* ↑ «Semiarundinaria densiflora in Flora of China @ efloras.org». [Consulta: 31 desembre 2022].

## Enllaços externs

* Breu descripció (anglès)
* Breu descripció a la GrassBase (anglès)
# Ziortza Isasi Cristóbal

Ziortza Isasi Cristóbal (Elorrio, 5 d'agost de 1995) és una ciclista basca que competeix en equips professionals des del 2015. Actualment milita a l'equip Lointek. Combina la carretera amb el ciclisme en pista.

## Palmarès en pista

* 2015
** Campiona d'Espanya en Persecució per equips (amb Irene Usabiaga, Naia Leonet i Ana Usabiaga)
* 2016
** Campiona d'Espanya en Persecució per equips (amb Irene Usabiaga, Ane Iriarte i Eukene Larrarte)
* 2017
** Campiona d'Espanya en Persecució per equips (amb Irene Usabiaga, Ane Iriarte i Ana Usabiaga)
** 3a al Campionat d'Europa sub-23 en Cursa per eliminació

## Referències

* ↑ Fonseca, Joseba «La vizcaína Isasi, bronce en el Europeo sub-23 de pista». mundodeportivo.com, 18-07-2017 [Consulta: 17 setembre 2017].

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
* Fitxa a procyclingstats.com
# Sili Nerva

Sili Nerva (en llatí Silius Nerva) va ser un magistrat romà del segle i. Formava part de la gens Sília, una gens romana d'origen plebeu.
Va ser nomenat cònsol l'any 65 en el regnat de l'emperador Neró, juntament amb Marc Vestí Àtic. Als Fasti se li dona el nom d'Aule Licini Nerva Silà, ja que segons es creu va ser adoptat per algun Aule Licini. Era probablement fill de Publi Licini Nerva, cònsol l'any 28.

## Referències

* ↑ [https://quod.lib.umich.edu/m/moa/acl3129.0003.001/833?page=root;rgn=pages;size=100;view=image;q1=SiliusSmith,+William+(ed.).+Dictionary+of+Greek+and+Roman+Biography+and+Mythology.+Volum III.++Boston:+Little,+Brown+&+Comp.,+1867,+p. 825. ]
# Sent Líser

* No s'ha de confondre amb Sent Leser.
Sent Líser (en occità Sent Líser, en francès Saint-Lizier) és un municipi francès, situat al Departament de l'Arieja a la regió Occitània, a la riba del riu Salat.

## Vegeu també

* Lliceri.
# Somapura Mahavihara

Somapura Mahavihara (bengalí: সোমপুর মহাবিহার Shompur Môhabihar) a Harpur, Badalgachhi upazila, Naogaon, Bangladesh, és una de les Vihāra budistes més conegudes al subcontinent indi i és un dels jaciments arqueològics més importants del país. Va ser designat Patrimoni de la Humanitat de la UNESCO el 1985.

## Referències

* ↑ Centre, UNESCO World Heritage. «Ruins of the Buddhist Vihara at Paharpur» (en anglès). [Consulta: 13 març 2021].
# Solen

Solen és un gènere de mol·luscs bivalves de la família Solenidae. Pertany al grup de mariscs coneguts popularment amb el nom de navalles, ganivets o canyuts. Són comestibles.

## Característiques

Són bivalves litorals que viuen a platges, fons sorrencs i fangosos en aigües superficials (zona infralitoral).

## Taxonomia

El gènere Solen inclou 81 espècies:
* Solen acinaces Hanley, 1843
* Solen acutangulus Dunker, 1868
* Solen aldridgei Nowell-Usticke, 1969
* Solen angulatum Perry, 1811
* Solen annandalei Preston, 1915
* Solen aureomaculatus Habe, 1964
* Solen beckii Philippi, 1847
* Solen brevissimus Martens, 1865
* Solen bullatus Linnaeus, 1758
* Solen canaliculatus Tchang & Hwang, 1964
* Solen capensis P. Fischer, 1881
* Solen ceylonensis Leach, 1814
* Solen corneus Lamarck, 1818
* Solen crockeri Hertlein & A. M. Strong, 1950
* Solen crosnieri Cosel, 1989
* Solen cylindraceus Hanley, 1843
* Solen dactylus Cosel, 1989
* Solen darwinensis Cosel, 2002
* Solen delesserti G. B. Sowerby II, 1874
* Solen deshaysii Chenu, 1843
* Solen digitalis Jousseaume, 1891
* Solen exiguus Dunker, 1862
* Solen flammeum Perry, 1811
* Solen fonesii Dunker, 1862
* Solen gaudichaudi Chenu, 1843
* Solen gemmelli Cosel, 1992
* Solen gordonis Yokoyama, 1920
* Solen grandis Dunker, 1862
* Solen gravelyi Ghosh, 1920
* Solen guinensis Hanley, 1842
* Solen haae Thach, 2016
* Solen jonesii Sowerby, 1874
* Solen kajiyamai Habe, 1964
* Solen kempi Preston, 1915
* Solen kikuchii Cosel, 2002
* Solen krusensternii Schrenck, 1867
* Solen kurodai Habe, 1964
* Solen lamarckii Chenu, 1843
* Solen leanus Dunker, 1862
* Solen linearis Spengler, 1794
* Solen lischkeanus Dunker, 1865
* Solen luzonicus (Dunker, 1862)
* Solen madagascariensis Cosel, 1989
* Solen malaccensis Dunker, 1862
* Solen marginatus Pulteney, 1799
* Solen mexicanus Dall, 1899
* Solen moolenbeeki Thach, 2014
* Solen multiradiatus Schröter, 1802
* Solen niveus Hanley, 1846
* Solen oerstedii Mörch, 1860
* Solen pallidus Lightfoot, 1786
* Solen pazensis H. N. Lowe, 1935
* Solen pfeifferi Dunker, 1862
* Solen poppei Thach, 2015
* Solen pseudolinearis Cosel, 2002
* Solen regularis Dunker, 1862
* Solen rosaceus Carpenter, 1864
* Solen roseomaculatus Pilsbry, 1901
* Solen rosewateri van Regteren Altena, 1971
* Solen rostriformis Dunker, 1862
* Solen sarawakensis Cosel, 2002
* Solen schultzeanus Dunker, 1850
* Solen sicarius Gould, 1850
* Solen silicula Röding, 1798
* Solen sloanii Gray, 1843
* Solen soleneae Cosel, 2002
* Solen strictus Gould, 1861
* Solen subcurvus Dunker, 1871
* Solen tairona Cosel, 1985
* Solen takekosugei Thach, 2020
* Solen tchangi M. Huber, 2010
* Solen tenuis Wood, 1828
* Solen thachi Cosel, 2002
* Solen thailandicus Cosel, 2002
* Solen thuelchus Hanley, 1842
* Solen timorensis Dunker, 1852
* Solen truncatus Swainson, 1837
* Solen vagina Linnaeus, 1758
* Solen vaginoides Lamarck, 1818
* Solen viridis Say, 1821
* Solen vitreus Dunker, 1862
* Solen woodwardi Dunker, 1862

## Vegeu també

* Ensis

## Referències

* 1 2 «WoRMS - World Register of Marine Species - Solen Linnaeus, 1758». [Consulta: 6 març 2021].
Viccionari
# Snežnica

Snežnica és un poble i municipi d'Eslovàquia que es troba a la regió de Žilina, al centre-nord del país. La primera menció escrita de la vila es remunta al 1426.

## Referències

* ↑ «Žilinský kraj (Slovakia): Districts, Towns and Municipalities - Population Statistics, Charts and Map». [Consulta: 26 desembre 2021].
* ↑ «Obec Snežnica - História». [Consulta: 26 desembre 2021].
# Snihurivka

«Snihurivka» té aquests significats:
* Snihurivka (Mikolaiv), ciutat de la província de Mikolaiv, a Ucraïna
* Snihurivka (Crimea), poble de la República Autònoma de Crimea
# Snijne (Crimea)

* Per a altres significats, vegeu «Snéjnoie».
Snijne (en ucraïnès: Сніжне, rus: Снежное, Snéjnoie) és un poble de la República Autònoma de Crimea a Ucraïna, que el 2014 tenia 83 habitants. Pertany al districte de Txornomórske. Fins al 1948 la vila es deia Karlav Russki.

## Referències

* ↑ «Приказ Минкомсвязи России «О внесении изменений в Российскую систему и план нумерации, утвержденные приказом Министерства информационных технологий и связи Российской Федерации от 17.11.2006 № 142»». Минкомсвязь России. Arxivat de l'original el 2017-07-05. [Consulta: 24 juliol 2016].
* ↑ «Расписание автобусов по автобусной остановке Хмелево, поворот». rasp.yandex.ru. [Consulta: 1r desembre 2016].
# Sphyraena borealis

Sphyraena borealis és un peix teleosti de la família dels esfirènids i de l'ordre dels perciformes.
Pot arribar als 46 cm de llargària total.
Menja peixos.
Es troba a les costes de l'Atlàntic occidental (des del Canadà i Massachusetts fins al sud de Florida i el Golf de Mèxic).

## Referències

* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 «Sphyraena borealis» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).
* ↑ «Sphyraena borealis (Northern barracuda)» (en anglès). ZipcodeZoo.com. Arxivat de l'original el 9 de juny 2012. [Consulta: 4 d’agost 2008].