OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Artocarpus rigidus

L'Artocarpus rigidus és una espècie de planta amb flors del gènere Artocarpus dins la família de les moràcies nativa d'Indoxina i la regió de Malèsia.

## Taxonomia

Aquest tàxon va ser publicat per primer cop l'any 1825 a l'obra Bijdragen tot de flora van Nederlandsch Indië per Carl Ludwig Blume.

### Sinònims

Els següents noms científics són sinònims d'Artocarpus rigidus:
* Artocarpus cuspidatus Griff.
* Artocarpus dimorphophyllus Miq.
* Artocarpus echinatus Roxb.
* Artocarpus muricatus W.Hunter
* Artocarpus rotundus (Houtt.) Panz.
* Artocarpus varians Miq.
* Saccus dimorphophyllus (Miq.) Kuntze
* Saccus kertau (Zoll. ex Miq.) Kuntze
* Saccus rigidus (Blume) Kuntze
* Saccus varians (Miq.) Kuntze

## Referències

* 1 2 3 «Artocarpus rigidus» (en anglès). Plants of the World Online. Royal Botanic Gardens. Kew. [Consulta: 22 juliol 2022].
* ↑ Blume, Carl Ludwig. Bijdragen tot de Flora van Nederlandsch Indie (en llatí), 1825, p. 481.

## Vegeu també

* Arbre del pa
# Francisco Javier Clos Orozco

Francisco Javier Clos Orozco, conegut com a Paco Clos, (Mataró, 8 d'agost de 1960) és un exfutbolista català de la dècada de 1980, que va destacar com a davanter centre del FC Barcelona.

## Trajectòria esportiva

Format en les categories inferiors del FC Barcelona, va jugar com a davanter centre i sempre va destacar pel seu olfacte golejador. Dotat d'una gran fortalesa física, va destacar especialment per la seva gran rematada de cap.
Les seves millors temporades van ser la 1984-1985, en la qual va marcar 6 gols en 16 partits en la Lliga i va participar directament al fet que el FC Barcelona es proclamés campió, i la 1985-1986, en la qual va marcar 3 gols en 20 partits en la Lliga i va col·laborar al fet que l'equip arribés a les finals de la Copa del Rei i de la Copa d'Europa 1985-86.
Tan sols va jugar tres partits amb la Selecció espanyola, encara que ha passat a la història per ser l'autor del gol que va classificar a Espanya per disputar el Mundial de Mèxic de 1986.

## Clubs

* FC Barcelona: 1982-1988
* Reial Múrcia: 1988-1991
* Oriola Esportiva: 1991-1992

## Palmarès

* 1 Lliga: 1984-1985
* 2 Copa del Rei: 1983, 1988
* 1 Supercopa d'Espanya: 1983
* 2 Copa de la Lliga: 1982 i 1986

## Referències

* 1 2 3 4 Toni Closa; Josep Pablo, José Alberto Salas i Jordi Mas. Gran diccionari de jugadors del Barça. Editorial Base, 2015. ISBN 978-84-16166-62-6.

## Enllaços externs

* Fitxa de la Selecció Espanyola Arxivat 2012-03-29 a Wayback Machine.
# Antena de Oro 2023

La llista de guardonats de la L edició dels premis Antena de Oro 2023 va ser anunciada el 18 d'octubre de 2023. L'entrega dels premis tindrà lloc el 25 de novembre al Gran Casino d'Aranjuez i serà presentada per la presentadora de TVE Ana Belén Roy. A continuació la llista de guardonats:

## Televisió

* El Hormiguero, d'Antena 3
* Emma García, de Telecinco
* Igor Gómez Maneiro, Telediario Fin de Semana de TVE
* Risto Mejide, de Cuatro
* Cristina Pardo, de La Sexta
* Documental En el valle de la luna del director Raúl Vaquero, produït per Eric Frattini.

## Ràdio

* Fran Sevilla, de RNE
* Carlos Alsina, d'Onda Cero
* Juanma Castaño, de COPE
* Mara Torres, de Cadena SER
* Luis Herrero, d'EsRadio
* Kiss Fm pel seu 20è Aniversari

## Trajectòria Professional

Eurocaja Rural, en la figura del seu president Javier López Martín i en María Li Bao, pel 50è aniversari de les relacions entre Espanya i la Xina.

## Extraordinari

Felip VI pel seu comportament amb els mitjans de comunicació.

## Especials

* Luis del Olmo
* Iñaki Gabilondo
* José María García
* Carmen García Vela
* Miguel de los Santos
* Alfredo Amestoy
* Natalia Figueroa

## Referències

* ↑ Las Antenas de Oro 2023 ya tienen dueño, Extradigital.com, 18 octubre 2023
* ↑ Carlos Alsina, premiado con la Antena de Oro 2023, Onda Cero, 17 de novembre de 2023
* ↑ 'El Hormiguero', Emma García, Risto Mejide y Cristina Pardo, entre los premiados de la Antenas de Oro 2023, FormulaTV, 28 d'octubre de 2023

## Vegeu també

* Premis Ondas 2023
# Iremel

Iremel (baixkir: Ирәмәл, rus: Иремель) és una serralada de muntanyes del sud dels Urals a la república de Baixkíria, Federació Russa (fronterer amb l'óblast de Txeliàbinsk al nord-oest). El cim més alt, Bolshoy Iremel (Gran Iremel), o senzillament Iremel, fa 1.589 metres d'alçada. El Maly Iremel (Petit Iremel), 6 quilòmetres al nord-est, fa 1.449 metres. És la font del riu Bélaia.
El cim més alt dels Urals del Sud, Mont Iamantau (1.638 metres) és troba a 53 quilòmetres al sud-oest del Bolshoy Iremel.

## Referències

* ↑ «Иремель» (en rus). Большая российская энциклопедия. Arxivat de l'original el 2020-02-05. [Consulta: 23 maig 2019].
* ↑ «Иремель» (en rus). Большая Советская Энциклопедия. [Consulta: 23 maig 2019].
# Sumaco

El Sumaco és un estratovolcà simètric i aïllat, que s'allunya de l'eix volcànic principal de l'Equador. El seu cim s'alça fins als 3.990 msnm. Les seves roques són molt diferents de les de la majoria de volcans andins per la manca d'andesita i presència de basanita i fonolita. És molt boscòs i té un petit con a l'ampli cràter de 300x400 metres. La darrera erupció confirmada va tenir lloc al voltant de l'any 1895.

## Ecologia

El Sumaco està separa de la Serralada Oriental per les valls dels rius Cosanga i Quijos. Hi ha més de 6.000 espècies de plantes vasculars, incloses més de 90 espècies endèmiques. També hi ha molts animals endèmics, com ara el gripau Osornophryne sumacoensis, que només viu als vessants orientals del volcà, i la granota Pristimantis ernesti.

## Referències

* ↑ «Global Volcanism Program | Sumaco» (en anglès). [Consulta: 19 abril 2024].
* ↑ Lee, T. E. «The mammals of the temperate forests of Volcán Sumaco, Ecuador». Occasional Papers, Museum of Texas Tech University, vol. 276, 2008, pàg. 1–10.
* ↑ «Parque nacional Sumaco». Ministerio del Ambiente. [Consulta: 8 febrer 2015].
* ↑ «The IUCN Red List of Threatened Species» (en anglès). International Union for Conservation of Nature and Natural Resources. [Consulta: 26 abril 2009].
* ↑ Coloma, L. A.. «Osornophryne sumacoensis». Ron, S. R., Guayasamin, J. M., Yanez-Muñoz, M. H., Merino-Viteri, A., Ortiz, D. A. y Nicolalde, D. A. 2014. AmphibiaWebEcuador. Version 2014.0. Museo de Zoología, Pontificia Universidad Católica del Ecuador (QCAZ), 2014. Arxivat de l'original el 3 February 2015. [Consulta: 8 febrer 2015].
* ↑ «The IUCN Red List of Threatened Species» (en anglès). International Union for Conservation of Nature and Natural Resources. [Consulta: 26 abril 2009].
* ↑ Frenkel, C.. «Pristimantis ernesti». Museo de Zoología, Pontificia Universidad Católica del Ecuador (QCAZ), 2013. Arxivat de l'original el 2015-02-11. [Consulta: 11 febrer 2015].
# Antichton

Antichton és un planeta imaginari i invisible, també anomenat Antiterra o Contra-terra, que, segons el parer de Fileas (450 - 400 aC) i els pitagòrics, s'interposava entre la Terra i el foc central, protegint-ho d'aquest. Entenien que era invisible pel fet que no podia ser vist a causa que la Terra girava al seu voltant, oferint-li la mateixa cara sempre, que era l'hemisferi del planeta oposat on estava situada Grècia.

## Referències

* ↑ Diccionario de Filosofía (en castellà). Barcelona: SPES Editorial (edició especial per a RBA Editoriales), 2003, p. 9 (Biblioteca de Consulta Larousse). ISBN 84-8332-398-2.
# Artocarpus integer

L'Artocarpus integer és una espècie de planta amb flors del gènere Artocarpus dins la família de les moràcies nativa de la península de Malacca i de la regió de Malèsia.

## Taxonomia

Aquest tàxon va ser publicat per primer cop dins del gènere Artocarpus l'any 1917 a l'obra An Interpretation of Rumphius's Herbarium Amboinense pel botànic estatunidenc Elmer Drew Merrill.

### Sinònims

Els següents noms científics són sinònims d'Artocarpus integer:
* Artocarpus integrifolius L.f.
* Artocarpus polyphemus Pers.
* Radermachia integra Thunb.
* Sitodium cauliflorum Gaertn.
* Sitodium macrocarpon Thunb.
* Saccus integer (Thunb.) Kuntze

## Vegeu també

* Arbre del pa

## Referències

* 1 2 3 «Artocarpus integer» (en anglès). Plants of the World Online. Royal Botanic Gardens. Kew. [Consulta: 15 juliol 2022].
* ↑ Merrill, Elmer Drew. An Interpretation of Rumphius's Herbarium Amboinense (en anglès), 1917, p. 190.
# Francesc Domènech i Munté

Francesc Domènech i Munté (Falset, Tarragona, 22 de novembre de 1886- el Masnou, Barcelona ?) fou un barber i agitador polític català.
Nascut a Falset era fill de Josep Domènech i Gombau d'ofici cisteller i de Josefa Munté i Llebaria naturals de Falset. Treballava com a barber al Masnou, on s´havia casat l'any 1912 amb la filla del barber del poble Ignàsia Ramentol i Auladell. Militava en Francesc al Partit Republicà Radical. Quan esdevingueren els fets de la Setmana Tràgica de Barcelona, el 26 de juliol de 1909 acompanyà Francesc Ferrer i Guàrdia a Barcelona per tal d'entrevistar-se amb els líders del seu partit a la seu d'El Progreso, i van tornar plegats caminant cap al Maresme. Va divulgar el rumor que Ferrer pretenia unir en la revolta al Partit Republicà Radical i Solidaritat Obrera, i el seu testimoni fou determinant en la condemna a mort de Ferrer i Guàrdia.
Després dels esdeveniments va aconseguir diners de manera misteriosa, desaparegué i va marxar quatre mesos cap a Río de la Plata, de manera que no va poder tornar a declarar en el judici.

## Referències

* ↑ «Baptismes (1883-1887). Pàg.145. Imatge 291». A.H.A.T. Falset. Parròquia de Santa Maria, 24-11-1886. [Consulta: 30 setembre 2020].
* ↑ Martínez de Sas, María Teresa; Pagès i Blanch, Pelai. «Domenech Munté, Francesc». A: Diccionari biogràfic del moviment obrer als països catalans. Barcelona: Abadia de Montserrat, 2000, p. 470. ISBN 848415243X [Consulta: 3 gener 2015].
* ↑ Dalmau, Antoni. Set dies de fúria. Columna edicions, 2009, p. 123. ISBN 9788466410946.
https://www.armas.es/foros/viewtopic.php?f=52&t=1040737&start=180
# Alumotantita

L'alumotantita és un mineral de la classe dels òxids. Rep el seu nom de l'alumini i el tàntal, elements presents a la seva composició química.

## Característiques

L'alumotantita és un òxid de fórmula química AlTaO₄. Cristal·litza en el sistema ortoròmbic. Forma cristalls euèdrics i subèdrics, de fins a 1 mil·límetre, allargats amb secció transversal ròmbica a rectangular. La seva duresa a l'escala de Mohs és 7,5.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, l'alumotantita pertany a «04.DB - Metall:Oxigen = 1:2 i similars, amb cations de mida mitja; cadenes que comparteixen costats d'octàedres» juntament amb els següents minerals: argutita, cassiterita, plattnerita, pirolusita, rútil, tripuhyita, tugarinovita, varlamoffita, byströmita, tapiolita-(Fe), tapiolita-(Mn), ordoñezita, akhtenskita, nsutita, paramontroseïta, ramsdel·lita, scrutinyita, ishikawaïta, ixiolita, samarskita-(Y), srilankita, itriorocolumbita-(Y), calciosamarskita, samarskita-(Yb), ferberita, hübnerita, sanmartinita, krasnoselskita, heftetjernita, huanzalaïta, columbita-(Fe), tantalita-(Fe), columbita-(Mn), tantalita-(Mn), columbita-(Mg), qitianlingita, magnocolumbita, tantalita-(Mg), ferrowodginita, litiotantita, litiowodginita, titanowodginita, wodginita, ferrotitanowodginita, wolframowodginita, tivanita, carmichaelita i biehlita.

## Formació i jaciments

Es troba a les zones albititzades en pegmatites de granit altament fraccionades enriquides amb elements de terres rares. Es troba envoltant natrotantita i fent intercreixements amb la simpsonita. Va ser descoberta l'any 1981 al mont Vasin-Myl'k, a Voron'i Tundry (óblast de Múrmansk, Rússia).

## Referències

* ↑ «Alumotantite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 29 abril 2016].
* ↑ «Handbook of Mineralogy» (en anglès). Mindat. [Consulta: 29 abril 2016].
# Ireland

«Ireland» té aquests significats:
* Innes Ireland, enginyer, militar i pilot de Fórmula 1 escocès
* John Ireland (Bowdon, Cheshire, 1879 – 1962, Washington, Sussex), compositor britànic
* Kylie Ireland (Boulder, 1970), actriu, directora i productora porno estatunidenca
* Stephen James Ireland (Cobh, Comtat de Cork, 1986), futbolista irlandès
# Eloria noyesi

Eloria noyesi és una espècie de lepidòpter ditrisi de la família dels erèbids (Erebidae), subfamília Lymantriinae.

## Descripció

És de color beix. Fa uns 30 mm d'envergadura alar. Les larves s'alimenten de plantes de coca. Es troba sobretot al Perú i Colòmbia.

## Referències

* ↑ «Catalogue of Life: 2015 Annual Checklist» (en anglès). [Consulta: 8 març 2016].

## Enllaços externs

* Funetː Eloria noyesi Arxivat 2016-03-09 a Wayback Machine. (en)
# Anwil

Anwil és un municipi del cantó de Basilea-Camp (Suïssa), situat al districte de Sissach.

## Referències

* ↑ «Liste officielle des communes de la Suisse - 01.01.2021» (en francès). Oficina Federal d'Estadística. [Consulta: 8 gener 2021].

## Enllaços externs

* Anwil en Alemany, Francès o Italià al Diccionari històric de Suïssa.
# Small Isles

Les Small Isles (anglès per a «illes petites») o Na h-Eileanan Beaga en gaèlic és un petit arxipèlag pertanyent a les Hèbrides Interiors, al nord-oest d'Escòcia. S'estenen des de sud de l'illa de Skye fins al nord de l'illa de Mull. Aquestes illes formen part del comtat de Lochaber.

## Geografia

* L'illa més gran del conjunt és Rùm, amb una superfície de 105 km². Les altres tres illes principals són Eigg, Muck i Canna.
* D'altres illes més petites envolten les quatre de principals:
** Sanday
** Horse Island
* També hi ha sis illots:
** Hyskeir
** Garbh Sgeir
** Humla
** Eilean Chathastail
** Dubh Sgeir
** Eagamol
Existeixen enllaços marítims entre les quatre illes principals de les Small i Mallaig a Escòcia.
# Artocarpus hypargyreus

Artocarpus hypargyreus és una espècie de planta amb flors del gènere Artocarpus dins la família de les moràcies nativa del sud de la Xina. La Unió Internacional per a la Conservació de la Natura la va incloure l'any 1998 a la llista vermella de les espècies amenaçades com a espècie vulnerable.

## Taxonomia

Aquest tàxon va ser publicat per primer cop l'any 1861 a l'obra Flora Hongkongensis pel botànic anglès George Bentham. Abans havia estat utilitzat per Henry Fletcher Hance, però la seva descriopció no es considera vàlida, per això la referència sencera d'aquest tàxon és Artocarpus hypargyreus Hance ex Benth.

## Referències

* 1 2 «Artocarpus hypargyreus» (en anglès). Plants of the World Online. Royal Botanic Gardens. Kew. [Consulta: 13 juliol 2022].
* ↑ «Artocarpus hypargyreus» (en anglès). UICN. [Consulta: 13 juliol 2022].
* ↑ Bentham, George. Flora Hongkongensis: a description of the flowering plants and ferns of the Island of Hongkong (en anglès), 1861, p. 325-326.
# Francisco Villanueva Medina

Francisco Villanueva Medina (Marcilla, 27 de juliol de 1965) és un exfutbolista i entrenador navarrès, que jugava de porter.

## Trajectòria

La carrera de Patxi Villanueva ha estat estretament lligada al Celta de Vigo. Després de passar per les diferents categories del club, el 1985 arriba al primer equip, suplent de Maté. Eixa campanya, la 85/86, podria haver debutat quan aquest es va lesionar, però dissortadament, el navarrès es trobava al servei militar i la porteria va estar coberta pel tercer guardameta, Chuco.
No va tenir una nova oportunitat a la màxima categoria fins a la 87/88, en partit contra el Sevilla, i no va tornar a sortir al camp fins a la temporada 91/92, quan Maté va deixar el club. Eixa campanya, amb el Celta en Segona, va ser titular, tot jugant fins a 38 partits.
De nou a la màxima categoria, la temporada 92/93 no va tenir la continuïtat i va passar a la suplència de Santiago Cañizares durant dues temporades, fins que la marxa d'aquest al Reial Madrid li va tornar a obrir les portes de nou, tot jugant 27 partits la temporada 94/95. La incorporació d'Antoni Prats el va relegar una altra volta a la banqueta, només disputant dos partits fins a la seua sortida del Celta a l'estiu de 1997.
La temporada 97/98 fitxa amb el Llevant UE. Seria el porter titular, però els granotes baixarien eixe any a Segona B. Posteriorment, Villanueva va jugar en altres equips menors com el Peña Sport o el Gondomar, fins a retirar-se el 2002.
Després de la seua retirada, ha continuat vinculat al món del futbol com a entrenador de porters del Celta de Vigo.
# Jack Bicknell

Jack Bicknell (North Plainfield, Nova Jersey, 20 de febrer de 1938) és un entrenador estatunidenc de futbol americà, ja retirat, conegut per la seva llarga trajectòria a la Lliga Mundial de futbol americà i NFL Europa.
Debutà com a entrenador principal a la Universitat de Maine (1976-80) i després el Boston College (1981-90), aconseguint un registre universitari de 77-90-2. El 1991 es creà la Lliga Mundial de futbol americà (WLAF) i va ser nomenat entrenador principal dels Barcelona Dragons. En la seva primera temporada arribà a la primera final de la World Bowl. Després de la represa de la competició el 1995, amb el nom de NFL Europa, tornà a dirigir l'equip barcelonès. En aquesta segona etapa, arribà a tres final de la World Bowl (V, VII, IX) i va proclamar-se campió el 1997. Amb el trasllat de la franquícia al final de la temporada de 2003, va exercir com a entrenador dels Scottish Claymores (2004) i els Hamburg Sea Devils (2005-06). Té un rècord històric a la WLAF/NFL Europa de 71-74-1.

## Palmarès

* 1 National Football League Europe: 1997

## Referències

* ↑ «Jack Bicknell». Enciclopèdia de l'esport català. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Gildea, William. «Bicknell Found His Place--Boston College» (en anglès). Los Angeles Times, 15-09-1985. [Consulta: 24 març 2021].
* ↑ «Barcelona Dragons». Enciclopèdia de l'esport català. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Ernesto Galán Íñigo

Ernesto Galán Íñigo (Madrid, 17 de juny de 1986) és un futbolista professional madrileny que ocupa la posició de defensa. Actualment milita a les files del CF Rayo Majadahonda.

## Trajectòria

Format a les categories inferiors del Club Deportivo Móstoles, l'any 2007 va fitxar per la Unió Esportiva Lleida després d'un breu pas pel Puertollano. Després de 3 temporades a Segona B, el RCD Espanyol el va fitxar per posteriorment cedir-lo al Girona FC a la Segona A. La temporada 2010-11 retorna al RCD Espanyol on debuta a la Primera Divisió en un partit davant el Getafe CF. En el mercat d'hivern de 2013, rescindeix el seu contracte amb el club periquito i firma pel Xerez CD.

## Palmarès

| Títol | Club | País | Any |
| Copa Catalunya | RCD Espanyol | Catalunya | 2010 |
| Copa Catalunya | RCD Espanyol | Catalunya | 2011 |

## Enllaços externs

* Ernesto Galán Íñigo a BDFutbol
* Ernesto Galán Íñigo, Fitxa a Soccerway
# Anxi

Anxi fou una fortalesa a l'oest de l'actual província de Gansu, a la República Popular de la Xina.
Fou una ciutat militar de la dinastia Tang i hi queden les restes del castell de Suoyang. Des d'Anxi sortien dues rutes, l'una pel nord i l'altra pel sud, per creuar el desert de Taklamakan dins la ruta de la Seda.
A uns 70 km al sud, hi ha les grutes de Yunlin excavades als penya-segats a les dues vores del riu Yulin. El penya-segat oriental té trenta grutes i el de l'oest en té onze, amb una distància entre cadascuna de més d'uns cent metres.
# Ala al-Din Ahmad II

Ala al-Din Ahmad II fou sultà bahmànida del Dècan (1436-1458). El seu nom abans de pujar al tron era Zafar Khan.
El seu pare Shihab al-Din Ahmad I va morir de malaltia el 17 d'abril de 1436 i el seu fill (que ja governava de fet feia un temps) el va succeir. El seu govern va estar dominat pels "estrangers", molts turcs, en contra del partit nacional o dekhani, el que va produir tensions entre els dos grups. Es va casar amb la filla del raja de Sangmeswar a la qual va donar el títol de Zeba Chehra, i amb la filla del farúquida de Khandesh Nasir Khan (1399-1437) de nom Agha Zainab.
Va morir el 1458 a causa d'una ferida a la cama. El va succeir el seu fill Ala al-Din Humayun.

## Referències

* Cambridge History of India, volum III, 1937.
* Dinastia Bahmànida Arxivat 2006-10-19 a Wayback Machine. (anglès)
# Societat Arqueològica Lul·liana

Societat Arqueològica Lul·liana és una entitat fundada el desembre de 1880 a Palma per Bartomeu Ferrà i Perelló amb el patrocini del bisbe Mateu Jaume, i que tenia com a objectius honrar la memòria de Ramon Llull i recollir objectes artístics i religiosos retirats del culte, per tal d'evitar llur destrucció. Amb aquests materials formaren el Museu Arqueològic Lul·lià que tenia la seu al Col·legi de la Sapiència. Des del 1885 edita el Bolletí de la Societat Arqueològica Lul·liana, referència important per a conèixer la història de Mallorca. Ha estat digitalitzada des de 2007.
El 1916 totes les col·leccions passaren al Museu Diocesà de Palma, però unes diferències amb la cúria provocaren una divisió entre els objectes de propietat eclesiàstica i els propis de la Societat, que el 1927 els oferí en dipòsit a la Direcció General de Belles Arts, oferiment que no fou acceptat fins al 1961, quan es va fundar el Museu de Mallorca. A través de donatius i llegats ha arribat a reunir una nombrosa biblioteca, on destaquen el fons lul·lià i la Biblioteca Aguiló, i una de les hemeroteques més rellevants de Mallorca. La seva presidenta actual és Maria Barceló Crespí.
Ha donat suport a diverses iniciatives de caràcter cultural, com la publicació del Diccionari català-valencià-balear (1926-62), el IV Congrés d'Història de la Corona d'Aragó (1955), sol·licità infructuosament que la Diputació Provincial de Balears adquirís els Caps de Toro de Costitx (1895), protestà contra l'enderrocament de la Porta de Santa Margalida de les muralles de Palma, intervengué en la compra per part de la Conselleria de Cultura d'un tresoret almohade (1990) i denuncià la destrucció d'un jaciment arqueològic a can Partit (Eivissa). El 2001 va rebre la Medalla d'Or de la Comunitat Autònoma de les Illes Balears.

## Referències

* ↑ «Societat Arqueològica Lul·liana». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ La col·lecció completa del Butlletí de la Societat Arqueològica Lul·liana serà digitalitzada per facilitar-ne l'accés, vilaweb, 6 de juliol de 2007
* ↑ 2001 Societat Arqueològica Lul·liana al web del govern de les Illes Balears

## Enllaços externs

* Web de la Societat Arqueològica Lul·liana
«Obra de Bolletí de la Societat Arqueològica Lul·liana» a Dialnet.
# Artocarpus tamaran

L'Artocarpus tamaran és una espècie d'Artocarpus nadiua del sud-est d'Àsia i distribuïda per Malàisia i Indonèsia. És una espècie similar al kathal.

## Vegeu també

* Arbre del pa
# Antisti Vet (cònsol any 116)

Antisti Vet (en llatí Antistius Vetus) va ser un magistrat romà que va viure a finals del segle i i a inicis del segle ii. Formava part de la gens Antístia i era de la família dels Vet.
Va ser cònsol en el regnat de Trajà l'any 116, amb Luci Fundani Làmia Elià. La notícia la donen els Fasti.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Volum III. Londres: John Murray, 1876, p. 1252.
# Jesús Hernández Blázquez

Jesús Alberto Hernández Blázquez (Àvila, 28 de setembre de 1981) és un ciclista espanyol, ja retirat, professional entre el 2004 i el 2017. Bona part de la seva carrera la va córrer al costat d'Alberto Contador, exercint de gregari en les etapes de muntanya. En el seu palmarès no compta amb cap victòria. Un cop retirat, el 2018, passà a exercir tasques de director esportiu a l'equip Polartec-Kometa.

## Palmarès
### Resultats al Tour de França

* 2010. 140è de la classificació general
* 2011. 92è de la classificació general
* 2013. 43è de la classificació general
* 2014. Abandona (6a etapa)

### Resultats al Giro d'Itàlia

* 2011. 28è de la classificació general
* 2016. 59è de la classificació general
* 2017. 49è de la classificació general

### Resultats a la Volta a Espanya

* 2006. Abandona (16a etapa)
* 2007. Abandona (14a etapa)
* 2009. 19è de la classificació general
* 2012. 43è de la classificació general
* 2014. 21è de la classificació general
* 2016. 43è de la classificació general
* 2017. 64è de la classificació general

## Referències

* 1 2 «Jesús Hernández y Zandio retirados y lesionados en la sexta etapa». El Mundo Deportivo, 10-07-2014 [Consulta: 11 juliol 2014].
* ↑ «El 'once' de Contador y Basso echa a rodar» (en castellà), 04-12-2018. [Consulta: 22 febrer 2021].

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net