OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Leiningen

Leiningen és una dinastia feudal alemanya que va governar inicialment la regió de Saargau i des del 1220 el comtat de Leiningen.
El primer ancestre conegut és Siegbert, comte de Sarebrugka (Saarbrucken, a la regió de Trèveris) documentat vers el 1080. El comte Simó II va heretar el comtat de Leiningen per matrimoni amb la comtessa hereva Lucarda, germana del darrer comte de Leiningen, Frederic (+1220). Simó II va morir el 1211 i va deixar els drets al comtat al seu segon fill Frederic (II), que va ser comte el 1220, el qual a més a més va adquirir el comtat de Dagsburg (prop de Saarburg a Lorena) vers el 1240. El 1317 va morir el comte Frederic V de Leiningen i Dagsburg i els seus hereus es van repartir l'herència sorgint les línies Leiningen-Leiningen i Leningen-Dagsburg (Alt Leiningen) després Leiningen-Hartenburg

## Comtes de Leiningen i des de 1235 de Leiningen i Dagsburg

* Emich I + 1117
* Emich II 1117-després de 1141 >
* Emich III després de 1141- v. 1159
* Emich IV v. 1159-1197
* Frederic I 1197-1220
* Lucarda (germana) 1220
* Simó (II de Saarbrucken) (marit +1211)
* Frederic II 120-1237 (comte de Dagsburg vers 1235)
* Emich V 1237-1276 (comte de Dagsburg)
* Frederic III 1276-1277 (comte de Dagsburg)
* Frederic IV 1277-1299 (comte de Dagsburg)
* Emich II 1281-1289 (associat)
* Frederic V 1292-1317 (associat 1289-1299)

## Segona casa comtal

La branca Leiningen-Leiningen va anar per matrimoni als comtes de Westerburg el 1449 i conjuntament es va formar el 1459 el comtat de Westerburg-Leiningen que el 1506 (en heretar més territoris d'una altra branca dels Leiningen, el comtat de Leiningen-Rickingen) va passar a dir-se Leiningen-Westerburg. Aquesta línia es va dividir el 1557 en tres línies, una de les quals va constituir el comtat o branca de Leiningen, que va heretar els dominis d'una de les altres branques (la de Westerburg) el 1597.
El 1622 es va dividir altre cop en tres branques comtals, de les quals una va conservar el nom de Leiningen fins al 1635 en què es va extingir i va passar a la branca comtal de Rickingen.

## Comtes de Leiningen

* Felip II 1557-1597
* Lluís 1597-1622
* Joan Casimir 1622-1635
# Garibaldina

La garibaldina o garibaldi és una mena de samarreta amb mànigues, generalment de colors llampants, oberta pel davant i amb botons per a cordar-la. A l'hivern es porta sobre la camisa o entre aquesta i la samarreta. Aquest mot prové del nom del polític italià G. Garibaldi, els partidaris del qual duien camises (de fet, bruses) vermelles, tot i que hi ha un possible influx del mot galavardina.

## Referències

* 1 2 "Garibaldi, blusa". Dins: Bandrés Oto, Maribel. El vestido y la moda. Barcelona: Larousse, cop. 1998. P. 171.
* ↑ "Garibaldi". Dins: O'Hara, Georgina. Enciclopedia de la moda: desde 1840 hasta nuestros días. Barcelona: Destino, 1989. P. 134.

## Vegeu també

* Gavardina
* Gavardina -teixit
# Aranyera de Borneo

L'aranyera de Borneo (Arachnothera everetti) és un ocell de la família dels nectarínids (Nectariniidae).

## Hàbitat i distribució

Habita els boscos de les muntanyes del nord i centre de Borneo.

## Taxonomia

Aquesta espècie és sovint considerada una subespècie de l'aranyera pitestriada (Arachnothera affinis) de la que ha estat separada recentment.

## Referències

* ↑ RG Moyle, SS Taylor, CH Oliveros, HC Lim, CL Haines, MA Rahman i FH Sheldon. 2011. Diversification of an endemic Southeast Asian genus: Phylogenetic relationships of the spiderhunters (Aves: Nectariniidae). Auk 128: 777–788.
# Barbus atkinsoni

Barbus atkinsoni és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 3,2 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àfrica.

## Referències

* ↑ Cuvier G. 1816. Le Règne Animal distribué d'après son organisation pour servir de base à l'histoire naturelle des animaux et d'introduction à l'anatomie comparée. Les reptiles, les poissons, les mollusques et les annélides. Edition 1. Règne Animal (ed. 1) v. 2. i-xviii + 1-532.
* ↑ BioLib
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Lévêque, C.; Daget, J. «Cyprinidae». A: Daget, J.; Gosse, J.-P.; Thys van den Audenaerde, D. F. E.. Check-list of the freshwater fishes of Africa (CLOFFA) (en anglès). Volum 1. Institut de Recerca per al Desenvolupament (Orstom) i Museu Reial de l'Àfrica Central (MRAC), 1984, p. 217–342.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Takashi Mizuno

Takashi Mizuno (Japó, 28 d'abril de 1931), és un exfutbolista japonès.

## Selecció japonesa

Takashi Mizuno va disputar 1 partit amb la selecció japonesa.

## Enllaços externs

* Japan National Football Team Database
# Guineu pàl·lida

La guineu pàl·lida (Vulpes pallida) és una espècie de guineu que viu en zones àrides i semiàrides del Sàhara i Sahel africà des del Senegal al Sudan. Està estesa a tot el Sahel però manquen dades científiques sobre l'espècie. Té el cos llarg amb les potes relativament curtes i el morro estret. Les orelles són llargues i arrodonides a la punta. La cua és espessa i amb taques negres. La part del dors del cos és de color pàl·lid de la sorra i al part de sota és més blanquinosa. Un anell fosc li envolta els ulls.

## Referències

* 1 2 Wozencraft, W. C. Wilson, D. E.; Reeder, D. M. (editors). Mammal Species of the World (en anglès). 3a edició. Baltimore: Johns Hopkins University Press, 16 novembre 2005. ISBN 9780801882210.

## Bibliografia

* Walker's Mammals of the World, Fifth Edition, volume 1, Johns Hopkins University Press
Espècies vivents de carnívors :
Regne: Animalia  ·  Embrancament: Chordata  ·  Classe: Mammalia  ·  Infraclasse: Eutheria  ·  Superordre: Laurasiatheria :
Subordre Feliformia :
Família Felidae :
Família Viverridae (inclou les civetes) :
Família Eupleridae :
Subordre Caniformia (continua més avall) :
Subordre Caniformia (continua més amunt) :
Família Canidae :
Família Mustelidae :
# Cal Caus Petit (Sanaüja)

Cal Caus Petit és un edifici del municipi de Sanaüja (Segarra) que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És un habitatge unifamiliar, situat dins del nucli urbà, entre mitgeres de cases, i obert al carrer Morè de Sanaüja. L'edifici se'ns presenta de planta rectangular, distribuït a partir de planta baixa, primer i segon pis, ràfec de maó i teula, i coberta exterior a doble vessant. A la planta baixa trobem dues portes d'ingrés a l'habitatge. Per damunt se situa una cornisa de pedra motllurada per separar ambdós pisos superiors. Aquests dos pisos respectivament, presenten dues obertures motllurades emmarcades amb motius vegetals, i disposant un fris motllurat, també amb motius vegetals, amb presència d'un medalló central.
El primer pis presenta un balcó corregut amb dues obertures, decorades com ja hem explicat; i el segon pis, ens mostra dos balcons d'una obertura, també decorats com ja hem explicat més amunt. Destaquem també, la disposició de pilastres acanalades sobre podi, situades a cada extrem de la façana, a partir del primer pis. Finalment corona aquesta façana una cornisa dentada. L'edifici presenta un parament d'obra arrebossat i pintat, amb decoració motllurada en pedra i treball de forja. La coberta exterior està realitzada amb teula àrab.

## Història

Originàriament, aquest habitatge era del mateix propietari que Cal Caus, situat aquest últim a pocs metres d'aquest. A partir d'una donació testamentària va passar la propietat d'aquest habitatge a un familiar directe. Així doncs, tots dos habitatges prenen el mateix nom doncs corresponen a la mateixa família.

## Referències

* 1 2 3 «Cal Caus Petit». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 4 febrer 2015].
# Leiningen-Hartenburg

Leiningen-Hartenburg fou el nom de tres línies comtals a Alemanya.
La primera línia comtal fou originada en la partició de la línia Leiningen-Dagsburg el 1343. La línia va heretar Aspremont (Mosa, França) per l'enllaç (1466) del comte Emich VII (+30 de març de 1495) amb Anna d'Autel.
El 1541 es va dividir en les línies segona de Leiningen-Hartenburg (II) i Leiningen-Falkenburg. El 1688 la línia segona de Leiningen-Hartenburg va comprar el comtat de Ricklingen i el 1722 es va tornar a dividir en les de Leiningen-Hartenburg (tercera) i de Leiningen-Bockenheim. La línia de Bockenheim es va extingir el 1747 i va tornar a la casa principal; la de Falkenburg es va dividir en les de Leiningen-Heidesheim, Leiningen-Guntersblum i Leiningen-Dagsburg. Aquesta darrera es va extingir i va passar a Leiningen-Guntersblum el 1709 però el 1774 fou assignada a Hartenburg (Leiningen-Guntersblun i Leiningen-Hildesheim, encara que el 1803 van canviar el nom, van existir fins al 1806)
Joan-Felip I (+ el 8 de setembre de 1562), fou el fundador de la segona línia d Leiningen-Hartenburg. Aquesta línia, tot i que dividida el 1722, va continuar com a tercera línia en la branca principal i Frederic Magnus, rebesnet de Joan Felip, fou reconegut príncep de l'Imperi el 26 de febrer de 1725 i confirmat el 22 de febrer de 1753; el seu successor carles Frederic Guillem va obtenir la ratificació de títol i blasó heraldic i la qualificació d'"Hochgeboren" el 3 de juliol de 1779. El 1801 va perdre les seves possessions a l'esquerra del Rin i fou compensat el 25 de febrer de 1803 amb Mosbach, Amorbach i Miltenberg. La línia fou mediatitzada el 1806. El darrer príncep sobirà Carles Frederic Guillem va morir el 1807.
Posteriorment els prínceps tingueren diversos càrrec hereditaris al regne de Baviera, el gran ducat de Hessen i el gran ducat de Baden

## Comtes de les tres línies successives de Leiningen-Hartenburg

* Emich IV 1343-1375
* Emich VI 1375-1442
* Emich VII 1442-1495 (senyor d'Aspemont des 1466)
* Bernat (associat) 1448-1495
* Emich VIII 1495-1528
* Emich IX 1528-1541
* Joan Felip I 1541-1562
* Emich XI 1562-1607
* Joan Felip II 1607-1643
* Frederic Emich 1643-1698
* Joan Frederic 1698-1722
* Frederic Magnus 1722-1756
* Carles Frederic Guillem (Príncep de l'Imperi 1779) 1756-1806
# Borsa del Col·leccionista de Reus

La Borsa del Col·leccionista de Reus es va crear el 1975 al local que ocupa la Llotja de Contractació de Reus. És una institució creada per la Cambra de Comerç als baixos de l'edifici de la Casa Beringola i al costat del Teatre Fortuny (a la Plaça de Prim), sota l'impuls d'Anton Maria Vidal Colominas. Els diumenges al matí en aquest lloc, els col·leccionistes locals canvien compren i venen monedes, segells, xapes, plaques, pins, etc. i en especial objectes relacionats amb Reus.
Forma part de l'activitat de la Cambra de Comerç, Indústria i Navegació de Reus. De forma habitual, els primers i tercers diumenges del mes, és punt de trobada dels col·leccionistes, s'hi afegeixen a més les exposicions quinzenals i les activitats de cap de setmana de certs col·lectius. Tot i que durant uns anys les Pescateries Velles acollien els dissabtes al matí les trobades d'antiquaris, brocanters i col·leccionistes, no interferien en les seves activitats. Actualment, el passeig de Prim és un punt de trobada, els dissabtes al matí, dels col·leccionistes d'antiguitats i elements diversos en el mercat de brocanters.

## Referències

* ↑ «Borsa del Col·leccionista de Reus». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «La Borsa del col·leccionista». Llotja de Reus, s.d. Arxivat de l'original el 2011-08-03. [Consulta: maig 2016].
* ↑ Trasobares, Antoni «Obituari: De Reus Reus Mor Anton Maria Vidal Colominas». Diari de Tarragona, 30-01-2016. Arxivat de l'original el 2016-01-31 [Consulta: 19 maig 2016].
* ↑ «Mor el reusenc Antoni Maria Vidal Colominas». El Punt Avui, 29-01-2016.
* ↑ «Llotja de Reus». Cambra de Comerç. Arxivat de l'original el 2015-02-04. [Consulta: 13-I-2015].

## Bibliografia

* Solé i Gasull, Domènec. Borsa del col·leccionista : 25è aniversari. Grup Filatèlic de Reus, 2000, p. 30 p. (Quaderns biogràfics 6).

## Enllaços externs

* Llotja de Reus Arxivat 2014-10-06 a Wayback Machine.
# Aranyera de Palawan

El aranyera de Palawan (Arachnothera dilutior) és un ocell de la família dels nectarínids (Nectariniidae).

## Hàbitat i distribució

Habita boscos, vegetació secundària i terres de conreu l'illa de Palawan, a les Filipines.

## Taxonomia

Fins fa poc s'ha considerat aquesta espècie part de l'aranyera menuda (Arachnothera longirostra). Avui es consideren espècies diferents.

## Referències

* ↑ «Aranyera de Palawan». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 15/12/2021(català)
* ↑ DJ Lohman, KK Ingram, DM Prawiradilaga, K Winker, FH Sheldon, RG Moyle, PKL Ng, PS Ong, LK Wang, TM Braile, D Astut i R Meier. 2010. Cryptic genetic diversity in “widespread” Southeast Asian bird species suggests that Philippine avian endemism is gravely underestimated. Biological Conservation 143: 1885–1890.
# Barbus atromaculatus

Barbus atromaculatus és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 6,8 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba al riu Congo i al sud del Camerun.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Lévêque, C.; Daget, J. «Cyprinidae». A: Daget, J.; Gosse, J.-P.; Thys van den Audenaerde, D. F. E.. Check-list of the freshwater fishes of Africa (CLOFFA) (en anglès). Volum 1. Institut de Recerca per al Desenvolupament (Orstom) i Museu Reial de l'Àfrica Central (MRAC), 1984, p. 217–342.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Immitància

Immitància és un terme utilitzat en l'enginyeria elèctrica i l'acústica, específicament la bioacústica i l'oïda interna, per descriure la mesura combinada de l'admissió elèctrica o acústica i la impedància elèctrica o acústica. La immittància va ser encunyada inicialment per H. W. Bode el 1945, i es va utilitzar per primera vegada per descriure l'admissió o la impedància elèctrica d'una xarxa nodal o de malla. Bode també va suggerir el nom "adpedence", però el nom actual es va adoptar més àmpliament. En bioacústica, la immittància s'utilitza normalment per ajudar a definir les característiques de la reverberació del soroll dins de l'oïda mitjana i ajudar amb el diagnòstic diferencial de la malaltia de l'oïda mitjana. La immittància és típicament un nombre complex que pot representar la impedància i l'admitència (relació de tensió a corrent o viceversa en circuits elèctrics, o velocitat de volum a pressió sonora o viceversa en sistemes acústics) d'un sistema. La immittància no té una unitat associada perquè s'aplica tant a la impedància, que es mesura en ohms (Ω) o en ohms acústics, com a l'admitència, que es mesura habitualment en siemens (S) i històricament també s'ha mesurat en mhos (℧), el recíproc dels ohms.

## Ús notable
### Bioacústica

En audiologia, la timpanometria de vegades es coneix com a prova d'immitància . La timpanometria és especialment eficaç quan es tenen en compte tant la impedància com l'admissió de l'oïda interna. La immittància permet l'anàlisi de tots dos i, per tant, és crucial per a la timpanometria de múltiples components i freqüències múltiples. Clínicament, pocs casos requereixen l'ús d'aquesta tècnica per a un diagnòstic precís; però per als menys del 20% dels casos que ho requereixen, la tècnica és una necessitat. La timpanometria de múltiples components i freqüències múltiples és molt valuosa per al diagnòstic diferencial de la fixació de la cadena ossicular lateral a partir de la fixació de l'estil, les pèrdues auditives mixtes profundes, l'otosclerosi clínica per la ruptura de la cadena ossicular, la hipermobilitat de l'articulació incudostapedial i la fixació ossicular congènita en nens.

### Enginyeria elèctrica

En electrònica, es pot crear un gràfic d'imitància Smith superposant tant la impedància com la graella d'admissió, la qual cosa és útil per connectar en cascada en sèrie amb circuits elèctrics connectats en paral·lel. Això permet visualitzar els canvis en la impedància o l'admissió en el sistema causats per components del circuit en sèrie o en paral·lel.

## Referències

* ↑ Scanlan, J. O. «Immittance» (en anglès). McGraw Hill's AccessScience, 2020. [Consulta: 20 maig 2023].
* ↑ «What is an Immittance? (with pictures)» (en anglès americà). http://www.allthescience.org,+28-06-2023.+[Consulta: 7 agost 2023].
* ↑ Sacramento, Sacramento ENT 1111 Exposition Blvd. «Immittance Testing» (en anglès americà). Sacramento ENT. [Consulta: 20 maig 2023].
* ↑ «The Immittance Smith Chart - Impedance Matching with only L and C» (en anglès). www.antenna-theory.com. [Consulta: 20 maig 2023].
# Servi Octavi Lenat Poncià

Servi Octavi Lenat Poncià (llatí: Servius Octavius Laenas Pontianus) va ser un magistrat romà del segle ii. Formava part de la gens Octàvia.
Era descendent de l'emperador Tiberi i estava emparentat amb l'emperador Nerva. Segons els Fasti va ser cònsol de Roma l'any 131 juntament amb Marc Antoni Rufí, durant el govern d'Hadrià.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Volum III. Londres: John Murray, 1876, p. 10.
# Cal Cava

Cal Cava és una casa del poble dels Arcs, al municipi de Bellvís (Pla d'Urgell) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Casa de tipus senyorial, de pedra, fusta i ferro. A la façana es veu el carreuat.
L'accés principal es realitza per una porta allindada, al primer pis hi ha un únic balcó, al centre de la façana i al segon pis hi ha dos balcons i un escut central. La cornisa superior és motllurada.

## Història

Cal Cava és una casa de tipus senyorial construïda durant el segle xviii. Sempre ha estat utilitzada com a habitatge familiar.
Segons consta documentalment, la façana d'aquesta casa fou feta amb pedres procedents de la devastació del Santuari de les Sogues. Si tenim en compte que aquest estava en ruïnes cap al 1840, després de l'exclaustració, la façana de Cal Cava seria de mitjans del segle xix. La resta de l'edifici potser sí que és del segle xviii.

## Referències

* 1 2 3 4 «Cal Cava». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 13 març 2019].
# Borsalino

El borsalino, o barret borsalino, és un barret tou o semirígid, generalment de feltre, que quant a la forma es caracteritza per l'ala perimetral tova i bastant ampla i per la copa lleugerament inclinada, pinçada a cada costat i amb una arruga profunda tot al llarg de la part superior; normalment va ornat amb una cinta.
El mot borsalino, adoptat per la majoria de llengües romàniques, és substantivació antonomàstica de la marca Borsalino, l'empresa que creà aquesta tipologia de barret. Cal distingir, doncs, entre el substantiu borsalino, que designa aquesta tipologia de barret, independentment de la marca, i, d'altra banda, la capelleria homònima d'Alessandria, que confecciona tota mena de barrets amb la marca registrada Borsalino. En anglès aquesta mena de barret es coneix com a fedora, pel títol del drama Fédora (1882) de Victorien Sardou, en què Sarah Bernhardt es cofava amb un borsalino (el nom s'introduí en anglès arran de l'estrena estatunidenca de l'obra, el 1889).
El borsalino fou dissenyat per l'empresa homònima el 1857, i obtingué premis en diverses fires internacionals. Fou barret de dona entre la dècada de 1890 i la Primera Guerra Mundial, aproximadament. En canvi, fou el barret d'home més popular entre els anys vint (en què arracona, si no reemplaça, el similar homburg) i els anys seixanta, quan dur barret deixà d'ésser habitual. És per aquesta raó que el borsalino apareix molt sovint en la iconografia de l'època, incloent-hi el cinema (així com en les reconstruccions històriques, per fidelitat documental); de fet, per a moltes generacions la primera imatge mental que suscita el mot barret és la d'un borsalino.
Val la pena puntualitzar que en anglès s'anomena trilby un tipus de borsalino d'ala estreta i girada per la banda posterior. També aquest nom procedeix del títol d'una obra de teatre en què apareixia el model: Trilby, adaptació escènica de la novel·la homònima (1894) de George du Maurier. Al món anglosaxó el trilby, en ús des de la dècada de 1890, es considera de tradició britànica, mentre que el borsalino més típic (el fedora de l'anglès) s'introduí al Regne Unit procedent dels EUA. Ha esdevingut un tòpic representar els inspectors de policia britànics cofats amb trilby.

## Referències

* ↑ Cult. Iconos de una generación (paper) (en castellà). Madrid: Edimat libros, 2008, p.16-17. ISBN 978-84-9794-079-5 [Consulta: 28 octubre 2014].
# Gelson Fernandes

Gelson Fernandes (Praia, Cap Verd, 2 de setembre de 1986) és un futbolista suís centrecampista nascut a les illes Cap Verd que juga a l'AS Saint-Etienne de la primera divisió francesa, i també com a jugador de l'equip nacional suís.

## Vida personal

Segons el seu company del Manchester City Micah Richards, és fluid en cinc idiomes.

## Palmarès

* Swiss Cup 2006

## Referències

* ↑ Fernandes at footballdatabase.com
* ↑ Micah Richard's talks about his teammates

## Enllaços externs

* Dades estadístiques sobre Gelson Fernandes a soccerbase.com
* Perfil a 4thegame.com Arxivat 2009-01-22 a Wayback Machine.
Gelson Fernandes - Plantilles de navegació :
Selecció de futbol de Suïssa – Eurocopa 2008
1 Benaglio •
2 Djourou •
3 Magnin •
4 Senderos •
5 Lichtsteiner •
6 Huggel •
7 Cabanas •
8 Inler •
9 Frei •
10 Hakan Yakin •
11 Streller •
12 Derdiyok •
13 Grichting •
14 Gygax •
15 G. Fernandes •
16 Barnetta •
17 Spycher •
18 Zuberbühler •
19 Behrami •
20 Müller •
21 Jakupović •
22 Vonlanthen •
23 P. Degen •
Entrenador: Kuhn
Selecció de futbol de Suïssa – Eurocopa 2016
1 Sommer •
2 Lichtsteiner (c) •
3 Moubandje •
4 Elvedi •
5 Von Bergen •
6 Lang •
7 Embolo •
8 Frei •
9 Seferović •
10 Xhaka •
11 Behrami •
12 Hitz •
13 Rodríguez •
14 Zakaria •
15 Džemaili •
16 Fernandes •
17 Tarashaj •
18 Mehmedi •
19 Derdiyok •
20 Djourou •
21 Bürki •
22 Schär •
23 Shaqiri •
Entrenador: Petković
Selecció de futbol de Suïssa – Copa del Món de Futbol 2010
1 Benaglio •
2 Lichtsteiner •
3 Magnin •
4 Senderos •
5 von Bergen •
6 Huggel •
7 Barnetta •
8 Inler •
9 Frei •
10 Nkufo •
11 Behrami •
12 Wölfli •
13 Grichting •
14 Padalino •
15 Yakin •
16 G. Fernandes •
17 Ziegler •
18 Bunjaku •
19 Derdiyok •
20 Schwegler •
21 Leoni •
22 Eggimann •
23 Shaqiri •
Entrenador: Hitzfeld
Selecció de futbol de Suïssa – Copa del Món de Futbol 2014
1 Benaglio •
2 Lichtsteiner •
3 Ziegler •
4 Senderos •
5 von Bergen •
6 Lang •
7 Barnetta •
8 Inler  •
9 Seferović •
10 Xhaka •
11 Behrami •
12 Sommer •
13 Rodríguez •
14 Stocker •
15 Džemaili •
16 G. Fernandes •
17 Gavranović •
18 Mehmedi •
19 Drmić •
20 Djourou •
21 Bürki •
22 Schär •
23 Shaqiri •
Entrenador: Hitzfeld
Selecció de futbol de Suïssa – Copa del Món de Futbol 2018
1 Sommer •
2 Lichtsteiner  •
3 Moubandje •
4 Elvedi •
5 Akanji •
6 Lang •
7 Embolo •
8 Freuler •
9 Seferović •
10 Xhaka •
11 Behrami •
12 Mvogo •
13 Ricardo Rodríguez •
14 Zuber •
15 Džemaili •
16 Gelson Fernandes •
17 Zakaria •
18 Gavranović •
19 Drmić •
20 Djourou •
21 Bürki •
22 Schär •
23 Shaqiri •
Entrenador: Vladimir Petković :
# Artavardiya (oficial)

Artavardiya fou un oficial persa. Formava part de l'equip de l'economia reial del rei Darios I el Gran de Pèrsia. És esmentat a les tauletes del tresor i fortificacions de Persèpolis.

## Bibliografia

* R. T. Hallock, Persepolis Fortification Tablets, Chicago, 1969