OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Resolució 1176 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

La Resolució 1176 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides, adoptada per unanimitat el 24 de juny de 1998 després de reafirmar la resolució 696 (1991) i totes les resolucions posteriors sobre Angola, en particular la 1173, el Consell va suspendre la seva intenció d'imposar noves sancions contra UNITA per incompliment fins a l'1 de juliol de 1998.
Actuant en virtut del Capítol VII de la Carta de les Nacions Unides, el Consell de Seguretat va exigir a UNITA que complís incondicionalment les seves obligacions i va decidir que les restriccions entraran en vigor a les 00:01 EDT l'1 de juliol de 1998, tret que el Consell i el Secretari General de les Nacions Unides decideixin una altra cosa. El Comitè establert a la resolució 864 (1993) hauria d'informar abans del 7 d'agost de 1998 sobre com els països havien implementat les mesures especificades a la Resolució 1173. De manera similar, es va demanar als països que informessin sobre les mesures que havien pres per fer complir les sancions abans del 22 de juliol de 1998.

## Vegeu també

* Guerra Civil angolesa
* Llista de resolucions del Consell de Seguretat de les Nacions Unides 1101 a la 1200 (1997 – 1998)

## Referències

* ↑ «Council decides previously specified measures against UNITA shall come into force on 1 July, instead of 25 June». United Nations, 24-06-1998.
* ↑ United Nations, Office of Public Information. UN monthly chronicle, Volume 35. United Nations, Office of Public Information, 1998, p. 55.

## Enllaços externs

* PDF Text de la Resolució a UN.org
# Torre di Ruggiero

Torre di Ruggiero (en calabrès 'A Turri) és un municipi italià, situat a la regió de Calàbria i a la província de Catanzaro. L'any 2023 tenia 951 habitants.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1r gener 2017 | 1r gener 2018 | 1r gener 2023 |
| 1.015 | 995 | 951 |

## Administració

Llista d'alcaldes i alcaldesses :
| Dates mandat | Nom de l'alcalde/ssa | Causa finalització |

## Referències

* ↑ Dizionario Di Toponomastica: Storia E Significato Dei Nomi Geografici Italiani. Garzanti, 1990.
# Petuixkí

Petuixkí (en rus Петушки) és una ciutat de l'óblast de Vladímir, Rússia. Es troba a la vora esquerra del riu Kliazma], a 67 km a l'oest de Vladímir i a 120 km a l'est de Moscou. El 2010 tenia 14.523 habitants.

## Història

La ciutat es crea el 1678 com a Stàrie Petuixkí, prop d'on va construir-se l'estació de tren entre la línia Moscou-Vladímir el 1861. El nom de la ciutat correspon al plural de gall en rus. El 1926 va rebre el grau d'assentament de tipus urbà i el 1929 va esdevenir centre administratiu de la regió homònima. Fins a l'11 de novembre de 1965 la ciutat s'anomenava Nóvie Petuixkí, i a partir d'aleshores va rebre l'estatus de ciutat i el seu nom actual.

## Cultura i llocs d'interès

A Petuixkí es troba l'església de l'Ascensió de la Mare de Déu del 1910, d'estil modernista. També cal destacar la torre d'aigua de l'estació de tren, que és una de les vuit construccions hiperboloides de Vladímir Xúkhov que es conserven avui dia a Rússia.
La ciutat té des del 1997 un museu local i un museu dels galls dedicat sobretot a les representacions artístiques de galls en la pintura i en l'art folklòric.
El 2000 es va començar la construcció de l'església de fusta en homenatge al bisbe Afanassi de Kovrov, que va viure els seus últims anys de vida a Petuixkí. El temple va ser consagrat finalment el 26 d'octubre del 2002.
Prop de Petuixkí es troben les antigues hisendes de la família noble Voronzov-Daixkov, del segle xviii i del terratinent Karpova, del xix.
Petuixkí va guanyar fama quan va aparèixer el 1970 el samizdat de Venedikt Ieroféiev El viatge a Petuixkí que parla del viatge d'un bebedor amb una eletritxka de Moscou a Petuixkí, mostrant la realitat soviètica amb un humor sarcàstic, on Petuixkí simbolitza una jerarquia provincial perduda.

## Economia i transport

A Petuixkí hi ha una fàbrica electrònica i una de tèxtil, a més de companyies dedicades al processament de la fusta i a la indústria alimentària (com una fàbrica de xocolata).
La ciutat es troba en la línia de ferrocarril Moscou-Nijni Nóvgorod (al kilòmetre 126) per la qual passa una gran part dels trens del Transsiberià a l'oest de Moscou. Petuixkí també és la terminal de la majoria dels trens suburbans que van de Moscou a Vladímir.
# Aalborg

Aalborg o Ålborg és una ciutat danesa de la península de Jutlàndia, és la capital de la regió de Jutlàndia Septentrional i del municipi d'Aalborg, creats l'1 de gener del 2007 com a part d'una reforma territorial. L'any 2009 tenia 122.461 habitants, essent la quarta ciutat del país després de Copenhaguen, Aarhus i Odense. Els primers assentaments daten de principis del segle viii, el seu emplaçament a la riba del Limfjord en feu un port important durant l'edat mitjana i un gran centre industrial i manufactuer més tard. Actualment està experimentant una transició i s'està passant d'una ciutat eminentment industrial a una altra que vol ser un centre el centre cultural i científic, en gran part gràcies a la presència i la influència de la Universitat d'Aalborg que va ser fundada l'any 1974.
La ciutat és la seu d'un bisbat de l'Església Nacional Danesa (en danès Den Danske Folkekirke o també Folkekirken, Església del poble), una església luterana encapçalada per la reina Margarida II de Dinamarca.

## Història

La història d'Aalborg va començar fa més de mil anys. La ciutat va ser fundada per servir com a centre d'intercanvi comercial, explotant la seva situació favorable al Limfjord. Les ruïnes de dos antics assentaments i un cementiri es troben a Lindholm Hoje, un turó que domina la ciutat. La mida d'aquests assentaments donen una idea de la importància d'aquest lloc.
La primera menció històrica d'Aalborg, sota el seu nom antic d'Alabu, és a una moneda datada el 1040. Una forma alternativa d'escriure el nom antic de la ciutat fou Alebu, una traducció aproximada podria ser el lloc (habitat) prop del riu.
Durant l'edat mitjana, Aalborg va prosperar i es va convertir en una de les ciutats més grans de Dinamarca. La seva riquesa i benestar va ser incrementada quan el 1516 va aconseguir el monopoli de la producció i venda de l'areng salat. La pesca de l'areng va lligar Aalborg amb la costa est d'Anglaterra a través del Mar del Nord per mitjà dels intercanvis comercials i culturals.
El 1342 Aalborg va rebre el privilegi de ciutat i el 1554 va esdevenir la seu d'un bisbat.
El 1940, durant la invasió alemanya de Dinamarca en el marc de l'Operació Weserübung, l'aeròdrom d'Aalborg va ser capturat ràpidament per paracaigudistes alemanys i es considera que Aalborg va ser la primera ciutat a ser conquerida per paracaigudistes. L'aeròdrom va ser crucial per a la força aèria nazi per a poder arribar a Noruega.
A la història més recent Aalborg ha adquirit una certa importància internacional quan del 24 al 27 de maig del 1994 va ser la seu de la primera Conferència Europea sobre Ciutats Sostenibles, que és coneguda com a Conferència d'Aalborg, de la qual va sortir la Carta d'Aalborg, també anomenada Carta de les ciutats europees per al desenvolupament durador i sostenible.

## Referències

* ↑ Statiskik om Folketal 2009. Aalborg kommune Arxivat 2010-03-23 a Wayback Machine. (danès)

## Vegeu també

* Llista de ciutats de Dinamarca
* Aalborg Boldspilklub
# A la mala

A la mala és una pel·lícula mexicana de comèdia romàntica del 2015 dirigida per Pedro Pablo Ibarra «Pitipol» i protagonitzada per Aislinn Derbez i Mauricio Ochmann, que es convertiren en parella fora de la pantalla, amb un guió escrit per Issa López i Ari Rosen. La pel·lícula va rebre crítiques mixtes, degut a les similituds del guió amb el de Notting Hill.

## Sinopsi

Mala és una actriu desencantada i frustrada de la indústria de la televisió perquè no li ofereixen papers de qualitat, i que s'ha fet famosa entre les dones en exposar nuvis infidels in fraganti per contracte. Un dia la contracta una productora important per fer una sèrie en la que ha d'enamorar a un antic xicot seu i després trencar-li el cor. Mala accepta sense saber que acabarà enamorada de Santiago, un reeixit empresari, i que la posarà en un dilema.

## Repartiment

* Aislinn Derbez - Maria Laura "Mala" Medina
* Mauricio Ochmann - Santiago
* Catherine Papile - Kika
* Luis Arrieta - Pablo
* Daniela Schmidt - Patricia
* Juan Diego Covarrubias - Alvaro
* José Ron - Jerónimo
* Iván Sánchez - Rafa
* Ignacio Casano - xicot def Dani
* Mane de la Parra - barman
* Altair Jarabo - Susana
* Eugenio Derbez - ell mateix
* Patricio Borghetti - ell mateix

## Recepció

Les crítiques d' A la mala han estat mixtes. The News Tribune va dir: «A la Mala comença amb la promesa i acaba prou bé per justificar la inversió a temps. Tot això és una fórmula tan avorrida de pel·lícula mitjana, que xucla la sal del got de tequila i el deixa aquest massa ranci per empassar.»

## Premis i nominacions

A la 45a edició de les Diosas de Plata va rebre onze nominacions però només va guanyar el premi al millor actor de quadre masculí (José Ron).

## Referències

* ↑ AISLINN DERBEZ Y LA AVENTURA DE VIDA QUE COMENZÓ CON A LA MALA Arxivat 2021-05-04 a Wayback Machine., Hola.mx, 30 de maig de 2015
* ↑ Crítica: "A la Mala", una comedia romántica llena de clichés, per Georgina Espinosa Gaubeca, noticine.com
* ↑ Moore, Roger. «Movie review: 'A La Mala' star isn't cruel enough to cut it in this Mexican romantic comedy». The News Tribune. The McClatchy Company, 24-02-2015. Arxivat de l'original el 27 febrer 2015. [Consulta: 26 febrer 2015].
* ↑ Nominados Diosas de Plata 2016, mastelenovelas.com
* ↑ Ganadores de las Diosas de Plata 2016, Revista Central

## Enllaços externs

* Tràiler de la pel·lícula a YouTube
# Makarochkinita

La makarochkinita és un mineral de la classe dels silicats, que pertany al grup de la rhönita. Rep el nom pel mineralogista rus Boris A. Makarochkin (1908-1988).

## Característiques

La makarochkinita és un silicat de fórmula química (Ca,Na)₄[Fe$^{2+}$₈Fe$^{3+}$₂Ti₂]O₄[Si₈Be₂Al₂O$_{36}$]. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 2003. Cristal·litza en el sistema triclínic. La seva duresa a l'escala de Mohs es troba entre 5,5 i 6.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la makarochkinita pertany a «09.DH - Inosilicats amb 4 cadenes senzilles periòdiques, Si₄O₁₂» juntament amb els següents minerals: leucofanita, ohmilita, haradaïta, suzukiïta, batisita, shcherbakovita, taikanita, krauskopfita, balangeroïta, gageïta, enigmatita, dorrita, høgtuvaïta, krinovita, rhönita, serendibita, welshita, wilkinsonita, safirina, khmaralita, surinamita, deerita, howieïta, taneyamalita, johninnesita i agrel·lita.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta al Pit Núm. 400, al districte d'Argayashsky, dins l'óblast de Txeliàbinsk (Rússia). També ha estat descrita a la propera Reserva Natural d'Ilmen. Aquests dos indrets són els únics de tot el planeta on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Makarochkinite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 19 gener 2020].
# Resolució 1178 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

La Resolució 1178 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides fou adoptada per unanimitat el 29 de juny de 1998. Després de reafirmar totes les resolucions passades sobre la situació a Xipre, el Consell va ampliar el mandat de la Força de les Nacions Unides pel Manteniment de la Pau a Xipre (UNFICYP) durant sis mesos més fins al 31 de desembre de 1998.
El Govern de Xipre va tornar a acceptar la presència contínua de la UNFICYP a l'illa. Les tensions al llarg de la línia d'alto el foc es van mantenir fortes i hi va haver restriccions a la llibertat de moviment de la UNFICYP.
El mandat de la UNFICYP es va ampliar fins al 31 de desembre de 1998 i es va recordar a les autoritats de Xipre i Xipre del Nord que havien de garantir la seguretat del personal de la UNFICYP i posar fi a la violència contra ella. Es va instar a les autoritats militars d'ambdues parts a abstenir-se d'accions que podrien agreujar les tensions i que era important que Xipre adoptés les mesures proposades per la UNFICYP per reduir la tensió, cosa acceptada pel nord. També era preocupat per l'enfortiment de les armes militars al sud de Xipre i la manca de progrés en la disminució del nombre de tropes estrangeres. En aquest sentit, el Consell va instar a la República de Xipre a retallar les despeses de defensa i retirar tropes estrangeres, amb una visió general de la desmilitarització de tota l'illa.
El Consell de Seguretat va acollir amb beneplàcit la intenció de la UNFICYP d'aplicar el seu mandat humanitari. Es va instar a ambdues parts a reprendre els debats sobre qüestions de seguretat que havien començat al setembre de 1997.
Finalment, es va demanar al secretari general Kofi Annan que informés al Consell el 10 de desembre de 1998 sobre l'aplicació de la resolució actual. LaResolució 1179 adoptada el mateix dia va debatre de manera més profunda el procés de pau a l'illa.

## Referències

* ↑ «Security Council extends mandate of Cyprus Peacekeeping Force, urges parties to avoid actions increasing tension and resume direct dialogue». United Nations, 29-06-1998.
* ↑ «UN Security Council renews UNFICYP's mandate». Cyprus News Agency, 30-06-1998.

## Vegeu també

* Llista de resolucions del Consell de Seguretat de les Nacions Unides 1101 a la 1200 (1997 - 1998)
* Conflicte de Xipre
* Línia Verda (Xipre)

## Enllaços externs

* PDF Text de la Resolució a UN.org
# Pere Jaume Esteve

Pere Jaume Esteve (Sant Mateu del Maestrat, ? - València, 1556) va ser un metge, botànic i humanista valencià.

## Biografia

Procedia d'una família instal·lada a Morella, on potser nasqué. Va fer els seus estudis a València, París i Montpeller, on va adquirir una bona formació en història natural i anatomia. Exercí la seva professió de metge a la ciutat de València. Junt amb el seu amic Miquel Jeroni Ledesma, va ser un dels protagonistes del moviment humanista enfrontat a la tradició medieval, cosa que li ocasionà problemes com l'expulsió durant un any (1548) del claustre universitari. A la Universitat de València va ser catedràtic de medicina i matemàtiques.

## Treballs

Edità el text grec del llibre segon de les Epidèmies d'Hipòcrates (1551), il·lustrat i amb la traducció llatina, obra fonamental de l'humanisme mèdic hispànic. També va fer una edició crítica (1552) de la Theriaca i l'Alexipharmaca de Nicandro Colofonio, que són dos poemes en hexàmetres en què, entre altres coses, es tracta dels medicaments que lluitaven contra els verins. En la seva versió en hexàmetres llatins, afegí breus comentaris que fixaven la nomenclatura llatina i catalana, i la classificació d'algunes plantes del País Valencià. Del seu diccionari de plantes del País Valencià (Diccionario de las yerbas y plantas medicinales que se hallan en el Reino de Valencia), només es conserven fragments recollits per Gaspar Escolano (1610) en la seva obra Décadas de la historia de Valencia.
Pel que fa a la botànica mèdica, es considerava deixeble de Guillaume Rondelet.
Va investigar per primera vegada l'estèvia que es fa servir com a edulcorant natural, entre altres plantes que arribaren d'Amèrica a València, com per exemple l'atzavara. Del seu cognom llatinitzat (Petrus Jacobus Stevus, nom amb què signava a les seves obres en llatí) prové la paraula llatinitzada stevia.
Antoni Josep Cavanilles i Palop li dedicà el gènere neotropical Stevia.

## Vegeu també

* Francesc Franco.
* Francesc Micó.
* Nicolás Monardes.

## Referències

* ↑ J. M Lopez Piñero et al 1983, a Diccionario Histórico de la Ciencia Moderna en España
* ↑ Humanismo y pervivencia del mundo clásico en el humanismo médico valenciano: Pedro Jaime Esteve traductor de los Theriaca. Maria Teresa Santamaría Hernández. http://books.google.cat/books?id=cg15gBSDlf4C&printsec=frontcover&hl=ca#v=onepage&q=Esteve&f=false
* ↑ Definició de Stevia. Merriam Webster.
* ↑ Parsons, WT; Cuthbertson, EG. Noxious Weeds of Australia, 2nd ed.. Collingswood, Australia: CSIRO Publishing, 2001. ISBN 9780643065147. Aquesta cita es refereix concretament a Stevia eupatoria, l'herba relacionada amb l'origen de la nomenclatura
* ↑ Bolòs i Vigo. Flora dels Països Catalans

## Bibliografia

* Gran Enciclopèdia Catalana.
* Enciclopèdia Espasa.

## Enllaços externs

* http://www.uv.es/IHCD/Farmacologia/bioesteve.html
# Pedra Blanca (la Torre d'Eroles)

La Pedra Blanca és una formació rocosa situada a 1.140 metres d'altitud en el terme d'Abella de la Conca, a la comarca del Pallars Jussà.
És a llevant de la vila d'Abella de la Conca, en el límit nord del Bosc d'Abella. Situada al sud-est de la Torre i al peu -nord- de la Drecera, al nord-est del lloc on arrenca la Pista de la Torre. És poc visible des de lluny perquè està del tot integrada en el Bosc d'Abella.

## Etimologia

Es tracta d'un topònim modern, descriptiu de la seva característica de color, a causa de la formació calissa del terreny.
# Abd-as-Samí (nom)

Abd-as-Samí és un nom masculí teòfor àrab islàmic (àrab: عبد السميع, ʿAbd as-Samīʿ) que literalment significa ‘Servidor de l'Oïdor’ o ‘Servidor del Qui ho sent tot’, essent «l'Oïdor» o «el Qui ho sent tot» un dels epítets de Déu. Si bé Abd-as-Sami és la transcripció normativa en català del nom en àrab clàssic, també se'l pot trobar transcrit ‘Abdul Samie'... normalment per influència de la pronunciació dialectal o seguint altres criteris de transliteració. Com a teòfor, també el duen molts musulmans no arabòfons que l'han adaptat a les característiques fòniques i gràfiques de la seva llengua.

## Notes

* ↑ Castells Criballes, Margarida; Cinca Pinós, Dolors. Diccionari Àrab-Català. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 2007, p. s.v. «سمع». ISBN 978-84-412-1546-7.
* ↑ Corriente, Federico. Diccionario árabe-español. Madrid: Instituto Hispano-Árabe de Cultura, 1977, p. s.v. «سمع». ISBN 8460008428.
* ↑ Cortés, Julio. Diccionario de árabe culto moderno: Árabe-español. Madrid: Gredos, 1996, p. s.v. «سمع» (Biblioteca Románica Hispánica). ISBN 8424917944.
* ↑ Vegeu aquí les normes de transcripció simplificada dels mots àrabs.
* ↑ Excepte en el cas de personalitats àrabs contemporànies que hagin usat personalment transcripcions específiques i singulars del seu nom, es recomana, sobretot per als personatges històrics, emprar sempre la forma catalana normativa.
# Juriens

Juriens és un municipi de Suïssa del cantó de Vaud, està situat al districte del Jura-Nord vaudois.

## Referències

* ↑ «Liste officielle des communes de la Suisse - 01.01.2021» (en francès). Oficina Federal d'Estadística. [Consulta: 8 gener 2021].
# Abstinència

L'abstinència és la moderació voluntària en caure en activitats corporals que donen plaer. Molt freqüentment es refereix a l'abstinència sexual o abstenir-se de prendre alcohol o aliments. L'abstinència pot sorgir de prohibicions religioses o de consideracions pràctiques.
L'abstinència també es pot referir a les drogues. Per exemple abstenir-se de fumar.
L'abstinència pot adoptar formes diverses. De manera comuna es refereix a l'abstinència temporal o parcial d'aliments com en el dejuni. En ser una actitud voluntària es diferencia l'abstinència del mecanisme psicològic de la repressió que és inconscient i de conseqüències no saludables.

## L'abstinència en la religió

L'abstinència pot sorgir de l'ascetisme, present en moltes creences religioses, o d'una necessitat de disciplina espiritual.
Per al judaisme, el principal dia d'abstinència és el Yom Kippur. Per l'Islam ho és el període del Ramadà. Tant en l'Islam com en el cristianisme està prohibit el sexe abans del matrimoni igual com en algunes altres religions. En el catolicisme hi ha un breu període d'abstinència de menjar i beure abans de combregar i molts catòlics tradicionals tenen un període d'abstinència els divendres de tot l'any. En l'església ortodoxa l'abstinència abans de combregar és més llarga i dura des de la mitjanit abans de la comunió. També hi ha períodes d'abstinència en el protestantisme, els mormons i l'Església del Setè Dia o adventistes.
Al budisme, l'hinduisme i el jainisme de l'Índia hi ha abstinència de menjar carn i peix com a actitud de reverència cap a totes les formes de vida. Els bhikkhus mantenen a més un vot de castedat.

## En la medicina

En la medicina, l'abstinència és deixar de prendre una droga després d'haver-ne estat adicte i això es pot mostrar sota una síndrome d'abstinència. s recomana l'abstinència de la nicotina del tabac pels que hagin tingut una cirurgia cosmètica o cirurgia plàstica.

## Vegeu també

* Abstèmia

## Referències

* ↑ «Fundamental Beliefs», 2005. Arxivat de l'original el 2006-03-10. [Consulta: 7 març 2006].
* ↑ Jewell, M.D., Mark L. «Smoking and Plastic Surgery». ASPS Patient Consultation Resource Book. ASPS, 01-02-2007. Arxivat de l'original el 2008-09-10 [Consulta: 13 juliol 2008]. Arxivat 2008-09-10 a Wayback Machine.
# Peter Binsfeld

Peter Binsfeld (1545-1598) va ser un teòleg alemany famós per la seva classificació dels dimonis i la seva persecució de la bruixeria, que creia molt present a la via quotidiana. Va intentar fixar els límits per a la condemna de bruixes, així acceptava la tortura però no els penats infantils; acceptava els encanteris i el vol màgic com a prova però no les metamorfosis en monstres al·legades pels vilatans.
En demonologia, associava cada dimoni a un pecat capital, indicant així que eren la personificació del mal i els inductors principals dels mals instints. Tot i tenir un diable amb nom propi per a cada pecat, admetia que altres dimonis poguessin influir en els actes pecaminosos de les persones, ja que els servidors malèfics eren molt nombrosos.
Nomenat bisbe de Trier i Azotus, va destacar per la defensa del catolicisme en un entorn creixentment protestant.
# Medalla commemorativa de Síria–Cilícia

La medalla commemorativa de Síria-Cilícia (francès: Médaille commémorative de Syrie-Cilicie) és una medalla commemorativa francesa.

## Descripció

Va ser creada després de la presa d'Aintab el 9 de febrer de 1921 als turcs. El general de Castelnau proposà a la Cambra dels Diputats la creació d'una medalla commemorativa. Va ser instituïda per llei el 18 de juliol de 1922. La seva concessió, molt selectiva, serà per a unes participacions als combats enumerats per una llarga llista de decrets (24 en total) del període entre 1922 i 1941.
La medalla colonial no va ser mai concedida per la campanya del Llevant. Només la medalla d'Ultramar seria atribuïda amb el fermall vermell "Líban", i per a les operacions realitzades en aquest territori a partir de 1979.
Pels dramàtics esdeveniments del Llevant que van tenir lloc el 1941, es va crear un nou fermall amb la inscripció "Levant 1941".

## Disseny

La medalla de bronze de 30mm. D'un model anàlog a la medalla del Marroc, porta a l'anvers l'efígie de la República, obra del gravador Georges Lemaire, i al revers apareixen els atributs militars cridant a la col·laboració de les tropes de l'exèrcit i la marina amb el mot "Llevant" i a les banderes "Honor i Pàtria" i "Síria-Cilícia".
La medalla penja d'una cinta per un fermall en forma de mitja lluna. La cinta és blanca amb petites ratlles horitzontals en blau cel de 3mm d'alçada. Sobre el galó hi ha un fermall d'estil oriental amb la menció "Levant".
La fabricació està reservada exclusivament a la monnaie de Paris. Malgrat tot, existeix una variant de 36mm de diàmetre realitzada per maison Arthus-Bertrand.

## Enllaços externs

* Site traitant des décorations militaires et civiles françaises (francès)