OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Cementiri de Novodévitxi (Sant Petersburg)

* No s'ha de confondre amb el cementiri de Novodévitxi de Moscou.
El cementiri de Novodévitxi (en rus Новодевичье кладбище, Novodévitxie klàdbixtxe) de Sant Petersburg és un cementiri històric situat a la part sud-occidental de la ciutat russa, prop de l'arc de triomf de Moscou. El cementiri pren el nom del monestir de novícies de la Resurrecció (en rus Воскресенский Новодевичий монастырь, Voskrèsenski Novodévitxi monastir). Al segle xix era el segon cementiri més prestigiós de la ciutat, després del de Tikhvin, al monestir d'Alexandre Nevski.
El cementiri data del 1845, quan es va traslladar l'antic convent de Smolni. Els primers enterraments s'hi van fer el 1849 i van prosseguir fins a la dècada del 30. Després de la Revolució d'Octubre, les autoritats soviètiques en van demolir l'església i moltes tombes foren destruïdes, mentre que d'altres foren traslladades al cementiri de Tikhvin. El 1989 va ser objecte d'una important obra de restauració, i el 2004 es va nomenar une commissió municipal per a la conservació i rehabilitació del cementiri.
Va arribar a allotjar 13.000 cadàvers. Entre els personatges cèlebres enterrats originàriament al cementiri destaquen els poetes Nikolai Nekràsov, Fiódor Tiúttxev i Apollon Màikov, el pintor Mikhaïl Vrúbel, l'arquitecte Leonti Benois, el compositor Nikolai Rimski-Kórsakov, el metge Serguei Botkin, el filòleg Iàkov Grot, el publicista Adolf Marx, el jugador d'escacs Mikhaïl Txigorin, el polític Viatxeslav Plehve, l'explorador Guennadi Nevelskoi i els almiralls Nikolai Reitzenstein i Nikolai von Essen.

## Enllaços externs

             A Wikimedia Commons hi ha contingut multimèdia relatiu a: Cementiri de Novodévitxi
* Història del cementiri Arxivat 2004-12-09 a Wayback Machine. (rus)
# Idiota y Diminuto

Idiota y Diminuto va ser una revista de còmics a manera de fanzine editada entre 1997 i 2001 per l'Associació Cultural La Más Bella, els socis fundadors havien estat Pepe Murciego, Diego Ortiz i Juanjo el Rápido, dirigint aquest últim la publicació.
Tal com reconeixien els seus fundadors, es venia més a les botigues de museus com l'IVAM o el MACBA que a les llibreries de còmic.
El 1999 va obtenir el premi al millor fanzine al Saló Internacional del Còmic de Barcelona, sent nominada també a l'any següent. Juanjo el Rápido la deixaria per fundar "TOS", al costat de Nacho Casanova.

## Contingut

| Números | Títol | Autoria |
| 1 | Madrid 1978 | Javier Olivares |
| 1 | El aeroplano loco | Juanjo el rápido |
| 1 | Ciudad pañuelo | Juan Berrio |
| 1 | Los viejos recuerdos | Rubén Martínez |
| 1 | Yo os enseñaré la vida de la mente | Juanjo el rápido |
| 1 | Infierno | Jesús Gras/Javier Olivares |
| 1 | Blowmum - Amanda Mix - | Miguel Ángel Martín |
| 1 | Cabo Ferro | Manolo Hidalgo |
| 1 | ¡Qué extrañas son a veces las personas! | Luis Bustos |

## Referències

* 1 2 Serra, Catalina (05/05/2000). Del panfleto a la perla gráfica, "El País.

## Enllaços externs

* Idiota y Diminuto, Barcelona, II-1997 - IX-2001, "Tebeosfera".
# Drets humans a Espanya

Els drets humans a Espanya es caracteritzen per la referència explícita a la Declaració Universal de Drets Humans en l'article 10.2 de la Constitució espanyola de 1978.
La Declaració Universal de Drets Humans és una proclamació solemne, no un text vinculant. Els textos vinculants que desenvolupen el desenvolupen serien els pactes signats per l'estat espanyol.
El 1977 va signar el Pacte Internacional de Drets Civils i Polítics i el Pacte Internacional dels Drets Econòmics, Socials i Culturals. Aquests no disposen d'una garantia jurisdiccional internacional i guien la interpretació dels drets i llibertats constitucionals.
El Conveni Europeu de Drets Humans fou ratificat el 1979 i estableix un òrgan judicial, el Tribunal Europeu de Drets Humans, per a jutjar contra els estats signataris.

## Referències

* 1 2 3 4 López Guerra, 2019, p. 56.
* 1 2 López Guerra, 2019, p. 57.

## Bibliografia

* López Guerra, Luis. La Constitución de España. València: Tirant Lo Blanc, 2019. ISBN 9788413134017.
# Comerç just

El comerç just és una forma alternativa de comerç que té com a objectiu canviar les relacions comercials entre els països rics industrialitzats (els consumidors) i els països en via de desenvolupament (els productors). La xarxa de comerç just està formada per associacions, ONG's, cooperatives, empreses, artesans… i es basa en les normes següents:
* Assegurar als treballadors uns doblers justos per la feina que fan.
* No acceptar que els nens facin feina, rebuig a l'explotació infantil.
* Igualtat entre homes i dones.
* Afavorir la realització de projectes de desenvolupament solidari en benefici de la comunitat.
* Ser respectuosos amb el medi ambient.
* No privilegiar els cultius d'exportació en perjudici dels cultius de consum local necessaris per a la població.
* Estructures democràtiques.
Segons Intermón Oxfam, per cada paquet de cafè d'una marca convencional venut a un preu de 1,95 € en preus de 2010, el productor de cafè a Etiòpia guanya uns 19 cèntims d'euro. Quan aquest mateix paquet és de comerç just, el productor guanya 48 cèntims i, a més a més, es beneficia de dividends, primes socials, formació i crèdits.

## Història

Les primeres organitzacions de comerç just neixen a meitat dels anys seixanta del segle xx amb les primeres organitzacions a Bèlgica i als Països Baixos. En els anys setanta aquests primers grups es van seguir desenvolupant al mateix temps que venien productes elaborats pels camperols i artesans dels països del sud denunciaven les injustícies del model comercial internacional. Als anys vuitanta es consoliden les organitzacions importadores i augmenten les botigues de comerç just com a canal habitual de distribució. L'any 1989 es va crear la Federació Internacional de Comerç Alternatiu (IFAT) amb la voluntat de reunir a organitzacions del nord i grups productors del Sud sota una mateixa coordinadora. Als anys noranta la pràctica del comerç just es va estendre i es va configurar com un moviment que integra ONG, botigues, importadores i distribuïdores. N'és un exemple la xarxa d'Intermón Oxfam, amb més de trenta botigues a Espanya.

## Vegeu també

* Microcrèdit
* Consum responsable
* S'Altra Senalla

## Referències

* ↑ «Comerç just». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Què és el Comerç Just». Som Comerç Just i la Banca Ètica, 04-02-2013. Arxivat de l'original el 2019-07-09. [Consulta: 9 juliol 2019].
* ↑ «El cafè que no treu la son». Revista IO, núm.19, 01-09-2010, pàg. 24.
* ↑ «Comerç just». Intermón Oxfam. [Consulta: 28 febrer 2012].

## Bibliografia

* Montagut, Xavier; Vivas, Esther. Cap on va el comerç just? Models i experiències. Icaria, 2006. ISBN 84-7426-883-4.
* El comerç just: un altre camí per construir un món millor (pdf). Barcelona: Universitat Pompeu Fabre.

## Enllaços externs

* Jornades sobre Comerç Just
* Eticpèdia
* Oloblog
* Canal Solidari Arxivat 2011-11-18 a Wayback Machine.
# Pieve Tesino

Pieve Tesino és un municipi italià, dins de la província de Trento. L'any 2007 tenia 740 habitants. Limita amb els municipis de Bieno, Canal San Bovo, Castello-Molina di Fiemme, Castello Tesino, Cavalese, Cinte Tesino, Ivano-Fracena, Ospedaletto, Panchià, Scurelle, Strigno, Telve, Tesero i Ziano di Fiemme.

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2005- | Selvino Roman | Llista cívica |

## Personatges il·lustres

* Alcide de Gasperi, polític
# Uxbridge (Massachusetts)

Uxbridge és una població del comtat de Worcester (Massachusetts), als Estats Units d'Amèrica. L'any 2009 tenia 13.247 habitants. Es va establir l'any 1662.
Uxbridge és conegut per:
* 140 anys de fabricació de caixmir i uniformes militars
* Blackstone River Valley, parc històric nacional
* 1731, primera església Congregacional del Primer Gran Despertar.
* Primera dona a votar als Estats Units, Lydia Taft, 1756.

## Referències

* ↑ Chapin, Judge Henry. Charles Hamilton Press (Harvard Library; from Google Books). "Address Delivered at the Unitarian Church in Uxbridge, 1864", 1881, p. 172.

## Enllaços externs

* Pàgina web de l'ajuntament d'Uxbridge (anglès)
# Nyengo

El nyengo (o nhengo) és una llengua que es parla a l'extrem sud-oest d'Angola per unes 9.380 persones (2000). que forma part de les llengües Chokwe-Luchazis, que són llengües bantus centrals. La llengua té diverses varietats que són anomenades amb el terme genèric Ngangela que són intel·ligibles.

## Família lingüística

Forma part de les llengües Chokwe-Luchazis que són llengües bantus del grup K, juntament amb el chokwe, luvale, mbunda, el nyemba, el luimbi, el mbwela, el nkangala, el yauma i el lucazi. Totes elles són llengües bantus centrals.

## Sociolingüística i ús de la llengua

El Nyengo és una llengua vigorosa (EGIDS 6a). No té forma estàndard, tot i que s'utilitza per persones de totes les generacions. És parlada per unes 10.000 persones. No s'escriu en la llengua nyengo.
Amb la mixtura d'aquesta amb les altres llengües chokwe-luchazis, es va crear la llengua ngangela, que és una de les llengües nacionals d'Angola.

## Referències

* 1 2 «Nyengo». ethnologue.org. [Consulta: 10 gener 2015].
* ↑ «Nyemba». ethnologue.com. [Consulta: 10 gener 2015].
* ↑ «Mbwela» (en anglès). glottolog. [Consulta: 9 gener 2015].
* ↑ «K». ethnologue. [Consulta: 22 gener 2015].
* ↑ «Nyengo in the Language Cloud». ethnologue. [Consulta: 10 gener 2015].

## Enllaços externs

* Nyengo al glottolog
* K.16 al Guthrie Arxivat 2018-02-03 a Wayback Machine.
# Igantzi

Igantzi (oficialment en basc, en castellà Yanci) és un municipi de Navarra, a la comarca de Bortziri, dins la merindad de Pamplona.

## Demografia

Evolució demàgrafica :
| 1996 | 1998 | 1999 | 2000 | 2001 | 2002 | 2003 | 2004 | 2005 | 2006 | 2007 |
| 595 | 587 | 593 | 588 | 598 | 604 | 604 | 615 | 617 | 607 | 606 |
| Fonts: Igantzi i institut d'estadística de Navarra |||||||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| 2007- | Iñaki Goienetxe |
| 2003-2007 | Jesús María Begino Garro |
| 1999-2003 | |
| 1995-1999 | |
# Dubové (Banská Bystrica)

* No s'ha de confondre amb Dubové (Žilina).
Dubové és un poble i municipi d'Eslovàquia que es troba a la regió de Banská Bystrica.

## Història

La primera menció escrita de la vila es remunta al 1255.
# Consell Comarcal del Bages

El Consell Comarcal del Bages és una administració pública situada en aquesta comarca amb seu a Manresa al carrer de la Muralla de Sant Domènec, 24. Els membres que en constituiran el ple surten escollits a partir de les eleccions municipals, actualment la composició del ple és aquesta:

## Referències

* ↑ «Pàgina web Consell Comarcal Bages», 06-11-2020. [Consulta: 6 novembre 2020].
# Pieve di Bono

Pieve di Bono és un antic municipi italià, dins de la província de Trento. L'any 2007 tenia 1.385 habitants. Limitava amb els municipis de Bersone, Bezzecca, Castel Condino, Cimego, Concei, Lardaro, Praso, Prezzo, Tiarno di Sotto i Tione di Trento.
L'1 de gener 2016 es va fusionar amb el municipi de Prezzo creant així el nou municipi de Pieve di Bono-Prezzo, del qual actualment és una frazione.

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2005- | Attilio Maestri | Llista cívica |
# Sant Esteve

«Sant Esteve» té aquests significats:
* Festivitat: Diada de Sant Esteve, celebrada el 26 de desembre
* Hagiografies:
** Sant Esteve màrtir, considerat el primer màrtir cristià
** Papa Sant Esteve I
** Sant Esteve d'Hongria o Esteve I d'Hongria (s. XI), rei d'Hongria
** Sant Esteve de Cardeña, abat de San Pedro de Cardeña, mort amb 200 monjos més en 953
** Sant Esteve Harding monjo, cofundador de l'Orde Cistercenc al segle XII
** Sant Esteve de Moldàvia, Esteve III, príncep de Moldàvia al segle XV
** Sant Esteve Nemanja, sobirà de Sèrbia al segle XII
** Sant Esteve de Perm, primer bisbe de Perm, al segle XIV
* Topònims:
** Sant Esteve (Castellciutat), partida del municipi de la Seu d'Urgell
** Municipis:
*** Sant Esteve d'Arberoa, municipi de la Baixa Navarra
*** Sant Esteve de Lió, municipi del Lionès
*** Sant Esteve de Llitera, municipi de la Llitera
*** Sant Esteve del Monestir, municipi del Rosselló
*** Sant Esteve de Palautordera, municipi del Vallès Oriental
*** Sant Esteve de la Sarga, municipi del Pallars Jussà
*** Sant Esteve Sesrovires, municipi del Baix Llobregat
*** Sant Esteve d'en Bas, antic municipi, agregat el 1968 al de la Vall d'en Bas
** Entitats de població:
*** Sant Esteve (Balsareny), colònia fabril de Balsareny (Bages)
*** Sant Esteve de Guialbes, poble del municipi de Vilademuls (Pla de l'Estany)
*** Sant Esteve de Llémena, poble del municipi de Sant Aniol de Finestres (Garrotxa)
* Edificis: Església de Sant Esteve, diversos temples
* Miscel·lània:
** Orde de Sant Esteve diverses organitzacions
** Arqueta de sant Esteve, conservada al MNAC
# Bob Drake

Bob Drake (San Francisco, 14 de desembre de 1919 — Woodland Hills, Califòrnia, 18 d'abril del 1990) va ser un pilot de curses automobilístiques estatunidenc que va debutar a la desena i última cursa de la temporada 1960 de Fórmula 1 (l'onzena temporada de la història) del campionat del món de la Fórmula 1, disputant el 20 de novembre del 1960 el GP dels Estats Units al Circuit de Riverside. Bob Drake va participar en una única prova puntuable pel campionat de la F1, aconseguint finalitzar la cursa en vuitena posició i no assolí cap punt pel campionat del món de pilots.
| Any | Equip | Xassís | Motor | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | Posició | Punts |
| 1960 | Bob Drake | Maserati | Maserati | ARG | MON | 500 | HOL | BEL | FRA | GBR | POR | ITA | USA 13 | - | 0 |

## Referències

* ↑ «Bob Drake». F1 Rejects. Arxivat de l'original el 30 maig 2014. [Consulta: 30 gener 2016].
# Nyctophilus nebulosus

Nyctophilus nebulosus és una espècie de ratpenat de la família dels vespertiliònids. Viu a Nova Caledònia. El seu hàbitat natural són la selva tropical d'altura, tots trobats en la foscor. Una possible amenaça significativa per a la supervivència d'aquesta espècie seria l'expansió urbana i els incendis forestals procedents dels assentaments humans.

## Referències

* ↑ Parnaby, H. Nyctophilus nebulosus. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 9 març 2014.
Espècies vivents de vespertiliònids :
Regne: Animalia · Embrancament: Chordata · Classe: Mammalia · Infraclasse: Eutheria · Superordre: Laurasiatheria · Ordre: Chiroptera · Superfamília: Vespertilionoidea :
Subfamília Antrozoinae :
Subfamília Kerivoulinae :
Subfamília Murininae :
Subfamília Myotinae :
Subfamília Vespertilioninae :
# Igaal Niddam

Igaal Niddam (Fes, Marroc, 16 de novembre de 1938) és un guionista i director de cinema i de fotografia suís.

## Biografia

Membre d'una família de jueus marroquins, entre 1948 i 1959 va viure a un quibuts d'Israel, va treballar com a càmera a Tel-Aviv abans de marxar a Suïssa el 1964 per exercir la seva professió a la Télévision suisse romande. Des de 1968 va treballar per la productora Telvetia i després va tornar a la TSR el 1985.
Igaal Niddam es va iniciar en la direcció amb Le Troisième cri estrenada el 1974. La pel·lícula, coescrita amb Yves Navarre i Marguerite Cassan, va rebre el premi al millor guió al Festival Internacional de Cinema Fantàstic de Sitges. Durant la dècada del 1990 va dirigir una dotzena de telefilms de ficció per televisió, així com episodis de les sèries Docteur Sylvestre, L'Instit i Sauvetage. El 2008 tornaria al cinema amb Dan et Aaron (Frères).

## Filmografia
### Càmera

* 1973: Un grand peintre, episodi de la sèrie Témoignages, dirigida per Raymond Barrat, fotografia de Roger Fellous
* 1974: Le Dessous du ciel, sèrie de televisió, dirigida per Roger Gillioz, fotografia de Roger Fellous i Jean-Jacques Guyard

### Director de fotografia

* 1974: Le Troisième Cri, d'Igaal Niddam
* 1977: Nous sommes des Juifs arabes en Israël, d'Igaal Niddam
* 1978: Docteur Erika Werner, minisèrie de Paul Siegrist
* 1980: La Grotte aux loups, telefilm de Bernard Toublanc-Michel
* 1981: Guerre en pays neutre, minisèrie de Philippe Lefebvre

### Director

* 1974: Le Troisième Cri, llargmetratge amb Jacques Denis, Christine Fersen i Myriam Mézières
* 1977: Nous sommes des Juifs arabes en Israël, documental
* 1990: La Vierge noire,minisèrie coproduïda per Antenne 2, la TSR, la Rai, la TVE, la ZDF i l'ORF amb Micheline Dieye i Jérôme Anger
* 1992: 2 bis, rue de la Combine, telefilm amb Clémentine Célarié, Yves Afonso i Jean-Pierre Bisson
* 1993: La Voyageuse du soir, telefilm amb Sophie Broustal i Andrea Occhipinti
* 1994: Passé sous silence, telefilm amb Marie-Sophie L., Jean-Claude Dreyfus i Aurore Clément
* 1995: Fils de flic, telefilm amb Bernard Verley, Sébastien Roch i Cécile Bois
* 1996: La Dame du cirque, telefilm amb Jan Niklas, Christèle Tual i Julie Debazac
* 1997: Rideau de feu, telefilm amb Corinne Touzet, Mathieu Carrière i Paul Crauchet
* 1997: Un esprit clairvoyant, episodi de la sèrie Docteur Sylvestre, amb Jérôme Anger i Maria Pacôme
* 1998: Le trésor de l'anse du bout, episodi de la sèrie L'Instit, amb Gérard Klein, Mélissa Germe i Nina Gibert
* 2000: Sauvetage, sèrie de televisió amb Pascale Rocard, Maxime Leroux i Laurent Deshusses
* 2008: Dan et Aaron / Frères, llargmetratge amb Baruch Brener, Micha Celektar i Orna Pitussi

## Referències

* 1 2 Igaal Niddam a Internet Movie Database (anglès)
* ↑ «Niddam Igaal». fiff.ch. [Consulta: 8 juny 2009].
* ↑ «Rencontre avec Igaal Niddam». akadem.org. Arxivat de l'original el 3 de març 2016. [Consulta: 29 gener 2015].
* ↑ «Igaal Niddam». swissfilms.ch. Arxivat de l'original el 27 d’octubre 2014. [Consulta: 8 juny 2009].
* ↑ «Palmarès 1974». Arxivat de l'original el 30 de novembre 2016. [Consulta: 3 juliol 2013].
# Pratapgarh

«Pratabgarh o Partabgarh» té aquests significats:
* Principat de Pratabgarh, principat de l'Índia, a la residència de Mewar a la Rajputana
* Pratabgarh (Rajasthan), ciutat i municipi de Rajasthan, Índia, capital del districte de Pratapgarh (Rajasthan)
* Districte de Pratabgarh (Rajasthan), divisió administrativa de Rajasthan, amb capital a la ciutat de Pratabgarh (Rajasthan).
* Pratabgarh (Uttar Pradesh), ciutat i municipalitat d'Uttar Pradesh, capital del districte de Pratapgarh
* Districte de Pratabgarh (Uttar Pradesh), divisió administrativa d'Uttar Pradesh amb capital a Pratabgarh a la divisió d'Allahabad
* Pratapgarh (taluka) a les Províncies Unides.
* Pratapgarh (zamindari) a les Províncies Centrals
* Partabgarh, Pratabgarh o Partabgad, antiga fortalesa de Maharashtra al districte de Satara a uns 12 km al sud-oest de Mahabaleshwar
# OAG

OAG té els següents significats:
* Observatori Astronòmic del Garraf, observatori astronòmic situat al terme d'Olivella, al Garraf
* Official Airline Guide, servei d'informació sobre vols, aerolínies i aeroports d'arreu, amb seu al Regne Unit
# Txussovaia

El Txussovaia - Чусовая (rus) - és un tributari del riu Kama, a la Rússia europea. Té una llargària de 592 km i s'estén per una conca de més de 23.000 km². Passa pel krai de Perm, per l'óblast de Sverdlovsk i de Txeliàbinsk.
El Txussovaia flueix cap a l'embassament del Kama. Les seves crescudes normalment són de mitjans d'abril a mitjans de juny. Es glaça entre finals d'octubre a principis de desembre, i està sota el gel fins a mitjan abril o les primeres setmanes de maig.
Els seus afluents principals són el Mejevaia Utka, el Serebrianka, el Koiva, l'Usva, el Revdà i el Lisva. Les ciutats més importants a la vora del Txussovaia són Perm i Txussovoi.
El Txussovaia és famós per les roques gegantesques al llarg de les seves ribes; poden arribar a ser perilloses per als vaixells en les crescudes de primavera i la gent local les anomena boitsí (lluitadors).

## Referències

* 1 2 «Чусовая» (en rus). Gran Enciclopèdia Soviètica. [Consulta: 19 desembre 2021].
* ↑ Описание Чусовой (Description Chusovaya) (in Russian). Первоуральский район. История и география. These sources are largely based on the book E. Postonogov, Yu Postonogov. On Chusovaya. Guide, 1980 [Consulta: 14 octubre 2010]. Arxivat 2012-03-13 a Wayback Machine.
* ↑ «Государственный водный реестр: река ЧУСОВАЯ» (en rus). Registre estatal d'aigües de Rússia. [Consulta: 19 desembre 2021].
* ↑ Ordinance governor of Perm Oblast No 163 from 26.06.2001, the " Refinement of the status, category, borders and protection of specially protected natural areas" Arxivat 2011-07-20 a Wayback Machine.
# Pernod Ricard

Pernod Ricard (Euronext RI) és una empresa francesa especialitzada en la fabricació i distribució de vins i licors. Pernod Ricard, líder mundial en el seu sector, se situa per darrere de Diageo i per davant de Bacardí-Martini. Per a l'exercici 2019-2020, la facturació del Grup va arribar als 8.448 milions d’euros.

## Referències

* ↑ (francès)PERNOD RICARD : LE POINT DE VUE DES ANALYSTES SUR LES COMPTES ANNUELS DE PERNOD RICARD

## Enllaços externs

* pernod-ricard.com
# Sant Ermengol de l'Aldosa

Sant Ermengol de l'Aldosa és una església dels segles XVIII al XIX del llogaret de l'Aldosa de la Massana dins la parròquia de La Massana a Andorra.
És un edifici de planta rectangular amb un absis quadrangular i coberta a dues vessants sobre encavallades de fusta. El campanar és d'espadanya. En el seu interior es guarda un retaule que combina una taula barroca amb pintures sobre tela datades al segle xix i atribuïdes al pintor Josep Oromí de la Seu d'Urgell.

## Referències

* «Sant Ermengol de l'Aldosa». Cultura. Govern d'Andorra [Consulta: 15 agost 2017].

## Vegeu també

* Llista d'esglésies catòliques d'Andorra
# Nur Luke

Nur Luke va ser un traductor de la bíblia al uigur que es va convertir al cristianisme. Va fugir de Xinjiang en la dècada del 1930, juntament amb Gustaf Ahlbert i Oskar Hermannson va acabar de traduir la bíblia al uigur a l'Índia. Aquesta va ser publicada per la Societat Bíblica Britànica i Estrangera el 1946. Luke també va escriure sobre la societat Uigur, afirmant que el percentatge d'analfabets era d'entre un 97 i un 98 per cent de la població. Així mateix es posicionava en contra dels costums uigurs, especialment els relacionats amb el matrimoni, i creia que els matrimonis concertats eren la principal forma d'opressió cap a la dona, remarcant que molts d'aquestes unions eren entre homes grans (40-50 anys) i noies molt joves.

## Referències

* ↑ Ildikó Bellér-Hann. Community Matters in Xinjiang, 1880-1949: Towards a Historical Anthropology of the Uyghur. BRILL, 2008, p. 238–. ISBN 978-90-04-16675-2.
* ↑ Community Matters in Xinjiang, 1880-1949: Towards a Historical Anthropology of the Uyghur, Ildikó Bellér-Hann, BRILL, 2008, p. 327