OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# A-Z Luxemburger Illustrierte

L'A-Z Luxemburger Illustrierte fou un setmanari luxemburguès en llengua alemanya publicat entre 1933 i 1940.

## Referències

* ↑ «A-Z: Luxemburger illustrierte Wochenschrift» (en anglès). University Librarary of Illinois. [Consulta: 16 setembre 2014].
# Caffrocrambus

Caffrocrambus és un gènere d'arnes de la família Crambidae.

## Taxonomia

* Caffrocrambus albifascia Bassi, 2002
* Caffrocrambus albistrigatus Bassi, 2002
* Caffrocrambus alcibiades Bleszynski, 1961
* Caffrocrambus angulilinea (Warren, 1914)
* Caffrocrambus carneades Bassi, 2002
* Caffrocrambus chalcimerus (Hampson, 1919)
* Caffrocrambus decolorelloides Bleszynski, 1970
* Caffrocrambus decolorellus (Walker, 1863)
* Caffrocrambus democritus Bassi, 1994
* Caffrocrambus dichotomellus (Hampson, 1919)
* Caffrocrambus endoxantha (Hampson, 1919)
* Caffrocrambus fulvus Bassi, 2002
* Caffrocrambus fuscus Bassi, 2002
* Caffrocrambus galileii Bassi, 2002
* Caffrocrambus heraclitus Bassi, 1994
* Caffrocrambus homerus (Bleszynski, 1961)
* Caffrocrambus husserli Bassi, 2002
* Caffrocrambus jansei Bassi, 2002
* Caffrocrambus krooni Bassi, 2002
* Caffrocrambus leucippus Bassi, 1994
* Caffrocrambus leucofascialis (Janse, 1922)
* Caffrocrambus luteus Bassi, 2002
* Caffrocrambus machiavellii Bassi, 2002
* Caffrocrambus ochreus Bleszynski, 1970
* Caffrocrambus parmenides Bassi, 1994
* Caffrocrambus polyphemus Bassi, 2002
* Caffrocrambus savonarolae Bassi, 2002
* Caffrocrambus sordidella (Marion, 1957)
* Caffrocrambus szunyoghyi Bassi, 2002
* Caffrocrambus undilineatus (Hampson, 1919)

## Referències

* ↑ «GlobIZ search». Global Information System on Pyraloidea. [Consulta: 27 gener 2019].

## Bibliografia

* Bassi, G. 1994: Contributi allo studio delle Crambinae (Lepidoptera: Crambidae). VIII. Note sul genere Caffocrambus [sic] Bleszynski, con descrizione di nuove specie. – Bollettino del Museo Regionale di Scienze Naturali Torino 12 (2): 367–379.
* Bassi, G., 2002: Revision of the Afrotropical species of the genus Caffrocrambus I: the angulilinea and homerus species groups with the description of a new genus and new species (Lepidoptera Pyralidae Crambinae). Bollettino della Società Entomologica Italiana 134(2): 129-162.
* Bleszynski, S. 1970: New genera and species of tropical Crambinae (Studies on the Crambinae, Lepidoptera, Pyralidae, Part 48). Tijdschrift voor Entomologie, 's Gravenhage. 113: 1-26.
# Selenat

L'ió selenat és SeO2− 4.
Els selenats són anàlegs als sulfats i tenen una química similar. Són molt solubles en solucions aquoses a temperatura ambient.
Al contrari que el sulfat, el selenat és un poc oxidant; es pot reduir a ió selenit o a seleni.
En condicions molt àcides, es forma l'ió hidrogen selenat, HSeO− 4. Es correspon a l'àcid selènic, H₂SeO₄, el qual és un àcid fort i es pot concentrar per dissoldre l'or.
L'element seleni mostra diversos estats de valència. El selenat és la menys reduïda, seguida pel selenit, i el seleni elemental. L'estat de valència és un factor important per la toxicitat del seleni. Selenat és la forma requerida pels organismesque necessiten seleni com a micronutrient. Aquests organismes tenen la capacitat d'adquirir, metabolitzar i excretar el seleni. El nivell en què el seleni es torna tòxic varia d'espècies a espècies i està relacionat amb altres factors ambientals com pH i l'alcalinitat que influencia la concentració de selenit per sobre del selenat.
El selenat i altres formes de seleni són més altes en zones on els mars antics s'han evaporat. Aquestes zones estan enriquides en seleni i durant milers d'anys, l'adaptació biològica s'ha produït.
# Licí (llibert)

Licí (en llatí Licinus) va ser un esclau d'origen gal de Juli Cèsar, que l'havia fet presoner de jovenet durant la guerra.
Es va guanyar la confiança del conqueridor fins al punt de convertir-se en el seu administrador. Cèsar li va donar la llibertat probablement per testament l'any 44 aC, ja que després és anomenat llibert d'August (August fou l'executor testamentari de Juli Cèsar).
Licini es va guanyar igualment el favor d'August i el 15 aC va ser nomenat governador de la Gàl·lia Transalpina, on va oprimir al poble i va saquejar el país en benefici propi. Els gals el van denunciar a l'emperador, que encara que el volia tractar durament, després va canviar de parer, ja que Licini li va mostrar les riqueses acumulades i les va oferir a August. Va quedar lliure i va poder conservar la seva propietat.
La seva fortuna era tan gran que el seu nom va esdevenir proverbial per indicar un home de gran riquesa, i se'l comparà amb Cras. Per honorar al seu patró va usar una part de la seva riquesa en l'erecció d'un edifici públic conegut per Basilica Julia (del nom de Juli Cèsar). Encara era viu quan Tiberi va iniciar el seu regnat l'any 14, però devia ser ja força vell.
La seva tomba de marbre a la via Salària era de les més esplèndides de Roma; el seu epitafi deia: "Marmoreo Licinus tumulo jacet, at Cato parvo, Pompeius nullo; quis putet esse deos ?".

## Referències

* ↑ [https://quod.lib.umich.edu/m/moa/acl3129.0002.001/794?page=root;rgn=full+text;size=100;view=image;q1=LicinusSmith,+William+(ed.).+Dictionary+of+Greek+and+Roman+Biography+and+Mythology.+Vol.+II.++Boston:+Little,+Brown,+&+Comp.,+1867,+p. 784. ]
# Periandre de Corint

Periandre (Periander, Περίανδρος) fill de Cípsel, fou tirà de Corint, succeint al seu pare vers el 625 aC.
El seu govern fou suau i beneficiós al començament, però amb el temps va esdevenir opressiu, encara que aquest punt resulta de les informacions del partit oligàrquic que el va enderrocar. Heròdot diu que va preguntar a Trasíbul de Milet, tirà de Milet, la forma de mantenir-se en el poder, i Periandre va interpretar la resposta com que havia de matar tots els nobles de l'estat cosa que va fer.
Diògenes Laerci diu que tenia mala consciència per l'incest amb la seva mare (en algunes versions l'incest es presenta com involuntari) i això va alterar el seu caràcter i el va fer tornar cruel.
Periandre es va dotar d'una guàrdia personal de mercenaris per la seva seguretat i va orientar la seva política a mantenir el poder; va impedir l'acumulació de riqueses per individus concrets i va crear una cort per jutjar els cossos; es diu que va estripar els vestits de les dones de Corint potser com a part d'una política de repressió del luxe o l'extravagància.
Dels seus fets exterior es coneix poca cosa, però se sap que va conquerir Epidaure, que va sotmetre Còrcira i que va ajudar a Pitac i a Mitilene en la seva guerra contra Atenes per la possessió de Sigeion (606 aC), i que finalment va fer de mediador en aquest conflicte; va estar aliat als tirans de Milet i Epidaure i a suposats bàrbars com el rei Aliates II de Lídia. Cap a l'oest va intentar dominar la zona costanera al sud d'Il·líria i connectar amb les nacions bàrbares de l'interior; a la costa de la mar Jònica va fundar Apol·lònia d'Il·líria; va planejar un canal a l'istme de Corint per connectar els dos mars i finalment va construir el Diolkos; el comerç que les seves possessions aportaven a Corint permetien a Periandre gaudir d'uns bons ingressos que va dedicar a la construcció d'obres dedicades als déus; fou patró de literats, filòsofs i artistes i Diògenes Laerci diu que va escriure un poema didàctic de 2.000 versos.
Fou inclòs generalment entre els set savis de Grècia, encara que per la seva condició de tirà alguns el van excloure. Va morir vers el 585 aC.

## Referències

* ↑ Williams, Charles K.; Bookidis, Nancy. Corinth, the Centenary, 1896-1996 (en anglès). ASCSA, 2003, p.137. ISBN 0876610203.
# Aeroport Internacional Jomo Kenyatta

Aeroport Internacional Jomo Kenyatta (IATA: NBO, l'OACI: HKJK) és un aeroport internacional a Nairobi, la capital de la ciutat més gran de Kenya.
Els altres tres aeroports internacionals importants de Kenya inclouen l'aeroport internacional de Kisumu, l'aeroport internacional de Moi i l'aeroport internacional d'Eldoret. JKIA es troba al suburbi d'Embakasi, a 18 quilòmetres al sud-est del districte central de negocis de Nairobi, l'aeroport programa vols a destinacions a més de 50 països. Originalment anomenat Aeroport d'Embakasi, el nom de l'aeroport es va canviar el 1978 per honrar a Jomo Kenyatta, primer president i primer ministre de Kenya. L'aeroport va donar servei a més de 7 milions de passatgers el 2016, convertint-lo en el setè aeroport més concorregut en trànsit de passatgers del continent.

## Referències

* 1 2 «AfroVisual Data "Africa's Top 10 Busiest Airports in 2016"».
* ↑ «Jomo Kenyatta, Nairobi (NBO) flight index». Arxivat de l'original el 14 agost 2011.
# Jeroni Hermosilla

Jerónimo Hermosilla y Aransay (30 de setembre de 1800, Santo Domingo de la Calzada, Espanya - 1 de novembre de 1861, Vietnam) fou un bisbe i màrtir dominic. És venerat com a sant per l'Església Catòlica.

## Vida

Fou el petit dels nou fills d'Agustín Julián Hermosilla i Catalina Aransay, una família humil. El seu pare va morir quan ell tenia 10 anys, i la seva mare va treballar de mestressa de claus d'un sacerdot, de qui ell també va ser ajudant. Viviría en la localidad de Cordovín entre 1809 y 1814.
Quan tenia 15 anys va viure a l'arquebisbat de València, on va servir el seu germà Millán, entrant al Seminari Diocesà de València, on es va interessar molt pels dominics, i va demanar el 1819 entrar al Convent de Sant Domènec de València.
El 1820 es va veure obligat a interrompre els seus estudis eclesiàstics per allistar-se a les tropes del monarca Ferran VII. El 1823 reprengué el noviciat amb els dominics.
El 1824 es va traslladar amb altres companys a Manila, capital de les Filipines. Allà va fer els estudis de teologia i va rebre el sagrament de prevere el 1828.
El 1829 va ser enviat a Tonkín, al nord de l'actual Vietnam, com a missioner, on va aprendre la llengua local i va realitzar una tasca docent amb els catequistes locals i una gran col·laboració amb les religioses dominiques. Allà, el 15 de maig d'aquell any, va viure la persecució i l'assassinat que l'emperador Minh Manh duia a terme contra els cristians. El 1841 fou nomenat bisbe de Tonkín, després de l'assassinat d'Ignasi Delgado. Jeroni va romandre al país treballant a la seva tasca evangelitzadora en llocs aparentment segurs. Des del 1858 s'amagava en coves perquè no el capturessin, des d'on va escriure les seves Cartes de captivitat dirigides als catòlics conversos, fins que va ser capturat juntament amb Valentí Berriotxoa i Pere Almató per les autoritats vietnamites després de la traïció d'un soldat apòstata, per la persecució que l'emperador Tu Duc havia decretat contra els cristians. Fou torturat en una gàbia i decapitat amb els seus companys a Hai-Duong el 1861.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 Santoral 31 d'octubre
* ↑ «Las Danzas de Cordovín». Arxivat de l'original el 2010-03-07. [Consulta: 12 juliol 2018].
# Brothers in Arms

«Brothers in Arms» té aquests significats:
* Brothers in Arms: Hell's Highway, 3r videojoc de la saga Brothers in Arms
* Brothers in Arms DS, videojoc per a Nintendo DS desenvolupat per Gearbox Software i Gameloft i publicat per Ubisoft
* Justícia i venjança (Brothers in Arms), western dirigit per Jean-Claude La Marre el 2005
* Brothers in Arms (Dire Straits), disc del 1985 dels Dire Straits
# Herodor de Mègara

Herodor de Mègara (grec antic: Ἡρόδωρος ὁ Μεγαρεύς, llatí: Herodorus) va ser un músic grec nascut a Mègara que va obtenir deu victòries seguides als Jocs Olímpics, en el concurs de trompetes. Va destacar per la mida, voracitat i sonoritat de la seva trompeta.

## Referències

* ↑ Ateneu de Nàucratis. x. p. 414, f, 415, e.)
* ↑ Juli Pòl·lux Onom. IV II
* ↑ Curiosities of Music - Rare facts about the music traditions of many nations & cultures Enllaç
* ↑ Smith, William; Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology, London (1873). "Herodo'rus"
# Isidre Ballester i Tormo

Isidre Ballester i Tormo (Nerpio, província d'Albacete, 12 d'agost de 1876 - València, 13 d'agost de 1950) fou un arqueòleg i advocat valencià. Nasqué a Albacete per la professió de notari de son pare, però la seua família era originària de la Vall d'Albaida, on hi fou dirigent del Partit Conservador, però la seua vocació fou l'arqueologia. Entre 1906 i 1928 dirigí les excavacions de La Covalta, a la Serra del Benicadell, a càrrec del Servei d'Investigació Prehistòrica de la Diputació de València i el 1927 va promoure la fundació del Museu de Prehistòria de València. També va fundar la revista Archivo de Prehistoria Levantina. Degut al seu prestigi, el 1937 fou nomenat cap de la secció d'arqueologia de l'Institut d'Estudis Valencians. En acabar la guerra civil espanyola va romandre a l'interior i el 1948 fou nomenat vocal de la Institució Alfons el Magnànim.

## Referències

* ↑ de Pedro 2006, p. 49
* ↑ Las Provincias, octubre de 2007
* ↑ de Pedro 2006, p. 55
* ↑ Santi Cortés Carreres València sota el règim franquista (1939-1951) Publicacions de l'Abadia de Montserrat, 1995 pp. 258-259

## Bibliografia

* M. Jesús de Pedro, "Isidre Ballester i Tormo (1876-1950)" en La nissaga catalana del món clàssic, Barcelona, Auriga, 2011, p. 222-226
* de Pedro Michó, Maria Jesús. «Isidro Ballester Tormo i la creació del Servei d'Investigació Prehistòrica». A: Arqueologia en blanc i negre: la labor del SIP 1927-1950. València: Museu de Prehistòria de València, 2006, p. 47-66. ISBN 978-84-7795-439-2.
# Petroica de capell negre

La petroica de capell negre (Heteromyias armiti) és un ocell de la família dels petròicids (Petroicidae).

## Hàbitat i distribució

Viu entre la malesa del bosc i zones més clares, a les muntanyes orientals i occidentals de Nova Guinea.

## Referències

* ↑ «Petroica de capell negre». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 10/10/2023(català)
# Adromischus umbraticola

Adromischus umbraticola és una espècie de planta suculenta del gènere Adromischus, pertanyent a la família Crassulaceae.

## Taxonomia

Adromischus umbraticola C.A.Sm. va ser descrita per Christo Albertyn Smith i la subespècie ramosus per Toelken.

## Referències

* ↑ «Adromischus umbraticola». Tropicos.org. Missouri Botanical Garden.

## Bibliografia

* Pilbeam, John; Rodgerson, Chris; Tribble, Derek. Adromischus. The cactus file handbook 3 (en anglès). Christchurch, Dorset: Cirio Publishing Services Ltd, 01-05-1998, p. 107. ISBN 0 9520382 3 X.
# Jeroni Fito i Cantó

Jeroni Fito i Cantó (Artà, 9 de setembre de 1933 - Ciutat de Mallorca, 15 d'abril de 1995).
Els seus pares eren José fitó Pérez, nascut a Zafra (Badajoz) i Antònia Cantó Planisi, descendent de sa Colònia de Sant Pere. Després de fer els estudis primaris a Artà va passar al seminari menor. El 1961 va cantar missa nova a Artà. Després de pocs anys es va secularitzar. Va començar les seves col·laboracions en periodisme i va participar en a modernització de Ràdio Popular. Va passar a Mèxic, on es va casa amb Maria Isabel Muntaner Salvat. D'aquest matrimoni en nasqueren dos fills, n'Alex i en Daniel. Va donar classes de periodisme i radiocomunicació a la Universitat de Mèxic. Exercí de corresponsal de l'agència EFE. Retornat a Mallorca es va dedicar al periodisme. Va ser gerent i copropietari de la Revista Cort. Entre altre coses va ser president del consell assessor de RTVE a les Balears.
Va escriure el llibre de poemes El vent somia barques i després Juan Palabra. Va ser president del setmanari editat a Ciutat de Mallorca, "La Nau". Va estar molt lligat a la revista Bellpuig d'Artà. Va fundar l'editorial "Bec de Ferrutx". Va ser un enamorat d'Artà i de sa Colònia de Sant Pere, on celebrava les "Fites", encontres a Can Rai, deixa de la seva padrina coloniera.

## Obra

* El vent somia barques. Palma: Editorial Cap Farrutx, 1984.- (Terra Roja).
* Juan Palabra. Palma: Los Iconos de Feron, 1994. (Coberta dissenyada per Alex Fito).

## Referències

* ↑ MANRESA, Andreu. Jeroni Fito, promotor cultural. "El País" 18 d'abril de 1995.
* ↑ J.B. En Jeroni Fito ha mort. "Bellpuig" 518 (abril, 1995)24.
# Selva de Vanuatu

La selva plujosa de Vanuatu són ecoregions de boscos humits tropicals i subtropicals de fulla ampla que inclou les illes de Vanuatu, així com el grup de les illes Santa Cruz de les illes veïnes Salomó. Forma part del regne d'Australàsia, que inclou les veïnes Nova Caledònia i les Illes Salomó, així com Austràlia, Nova Guinea i Nova Zelanda.
Hi ha unes 79 espècies d'ocells, una trentena endèmiques d'aus i diverses de mamífers.

## Geografia

El clima és tropical humit amb una estació seca que va d'abril a novembre. El punt més alt és a 1.879 metres a l'illa Espiritu Santo. Són illes volcàniques.

## Vegetació

En la part no agrícola la vegetació predominant és de selva plujosa de terra baixa. S'hi troben espècies com Metrosideros ornata, Gmelina solomoensis (Verbenaceae), Parinari corymbosa (Rosaceae), Paraserianthes (Albizia) falcataria, i Pterocarpus indicus (Fabaceae).

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «Vanuatu rain forests». Terrestrial Ecoregions. World Wildlife Fund.
* ↑ «Map of Ecoregions 2017» (en anglès). Resolve. [Consulta: August 20, 2021].
* ↑ «Vanuatu rain forests» (en anglès). Digital Observatory for Protected Areas. [Consulta: August 20, 2021].
* ↑ «Vanuatu rain forests» (en anglès). The Encyclopedia of Earth. [Consulta: August 20, 2021].

## Enllaços externs

* Vanuatu rain forests (World Wildlife Fund)
# Petroica de les Salomó

El petroica de les Salomó (Petroica polymorpha) és un ocell de la família dels petròicids (Petroicidae).

## Hàbitat i distribució

Habita boscos de les muntanyes de les illes Salomó, a Bougainville, Kolombangara, Guadalcanal i Makira.

## Referències

* ↑ «Petroica de les Salomó». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 10/10/2023(català)
# Aceitunilla

Aceitunilla és una alqueria del concejo de Nuñomoral, mancomunitat de Las Hurdes, a la província de Càceres. A Aceitunilla es pot accedir per la carretera EX-204 tant en el sentit que ve de Còria com accedir per Salamanca. Una vegada arribats a Vegas de Còria prendre adreça Nuñomoral, poc abans d'arribar ens trobem el desviament cap a l'alqueria.
El topònim deriva de l'àrab الزيتومنة (az-Zaītūna), «el olivar», al que s'ha aplicat el sufix diminutivo espanyol -illa.

## Patrimoni artístic
### Art rupestre

En el terme de l'alqueria existeixen jaciments d'art rupestre: petròglifs característics d'aquesta zona i un santuari prerromà descobert per l'arqueòleg, de la Universitat Complutense de Madrid, Saúl Martín González.
Aceitunilla conserva bones mostres de les cases hurdanes que van ser construïdes enterament amb pedra de pissarra i cobertes amb llesques de pissarra. Aquests habitatges estan emparentats amb la palloza del nord-oest peninsular. El seu origen és prerromà, segurament cèltic amb similituds en les edificacions de la cultura castrenya. Són molts els que advoquen perquè es conserven aquestes construccions tan característiques i no es destrueixin, de manera que siguin declarats aquests nuclis antics com Bé d'Interès Cultural.

### Monuments

Església parroquial catòlica sota l'advocació de Sant Antonio de Pàdua, a càrrec del rector de Nuñomoral, en la diòcesi de Còria.

## Festes patronals

En Aceitunilla se celebren dues festes al llarg de l'any.
* Festes de San Antonio: Aquestes festes, en honor del patró del poble, Sant Antoni de Pàdua, se celebren el cap de setmana més proper al dia 13 de juny (dia de Sant Antoni). Al llarg del cap de setmana se succeeixen diferents actes (espectacles, degustació de pinchos, cercaviles amb tamborí...); sent el seu punt àlgid el dissabte al matí amb la missa, i posterior processó, dedicada al sant patró.
* Festa de La nostra Señorina ("Robo de la Albehaca") o (robatori de l'alfàbega): El dia 14 d'agost a la nit té lloc aquesta antiga tradició. Al llarg de la nit, els joves del poble es pugen a les balconades de les cases i busquen per tot el poble tests d'«albehaca», agafant els millors ramellets per lluir-los en les camises o darrere de l'orella. També té lloc un cercaviles al ritme de tamborí on es poden veure els balls tradicionals de les hurdes: la jota i el "picao" hurdano.

## Referències

* ↑ Asín Palacios, Miguel. Contribución a la toponimia árabe de España. Madrid: Consejo Superior de Investigaciones Científicas, 1940, p. 42.
* ↑ «Guía para conocer y visitar el arte rupestre de Las Hurdes, Diputación de Cáceres, Junta de Extremadura». Arxivat de l'original el 2016-03-04. [Consulta: 14 juny 2020].
* ↑ Martín González, Saúl Revista de Estudios Extremeños, 2012, Tomo LXVIII, Número I, pp. 11-42 "El santuario prerromano de El Huerto del Cura (Aceitunilla, Cáceres), en el contexto de las “peñas sacras” del Poniente ibérico
* ↑ Domínguez Moreno, José María, "Casa Hurdana" Revista de Folklore número: 034 Año: 1983 Págs: 111-119
* ↑ Arquitectura tradicional hurdana. Celtiberia
* ↑ Parroquias Arxivat 2020-05-29 a Wayback Machine. Diócesis de Coria-Cáceres
# Jordi Valentí Martínez Juan

Jordi Valentí Martínez Juan (Alcoi, 14 de febrer de 1967) és un polític valencià, diputat a les Corts Valencianes en la VIII legislatura.
Ha treballat com a funcionari de Correus i Telègrafs. Militant del PSPV-PSOE, després de les eleccions municipals espanyoles de 2011 és regidor de Festes, Seguretat i Mobilitat i portaveu del grup municipal socialista a l'ajuntament d'Alcoi. En novembre de 2012 va substituir en el seu escó Ferran Verdú Monllor, escollit a les eleccions a les Corts Valencianes de 2011 i que no podia compatibilitzar el càrrec amb el d'alcalde de Xixona i la docència a la Universitat d'Alacant.
A les eleccions municipals de 2015, 2019 i 2023 fou reelegit regidor a la Corporació Municipal d'Alcoi. De 2021 a 2023 és Vicealcalde d'Alcoi.
Des de 2018 és Secretari General de l'Agrupació Socialista d'Alcoi.

## Referències

* ↑ Jordi Valentí Martínez (PSPV) promete su cargo como diputado en las Corts Valencianes, La Vanguardia, 20 de novembre de 2012
* ↑ «Fitxa de les Corts Valencianes». Arxivat de l'original el 2015-09-23. [Consulta: 24 agost 2015].
# Boban Marković

Boban Marković (en serbi: Бобан Марковић), és un conegut trompetista serbi. Nascut a Vladicin Han, en una família de musics. Fundador de la Boban Marković Orkestar, que va dirigir fins al 2006, ha guanyat nombrosos premis al Festival de Guča (Dragačevski sabor), important punt de trobada dels trompetistes serbis. Fou conegut arreu d'Europa a través de la seva participació en els films Underground i El somni d'Arizona, ambdós del director Emir Kusturica. Des d'aleshores, ha produït nombrosos discs, reflectint la seva capacitat de revisitar la música tradicional i dissenyar arranjaments innovadors, amb la participació de músics com Félix Lajkó o Frank London. El 2002 Boban Marković va incloure com a membre de la seva orquestra el seu fill de 14 anys, Marko Marković, i un any més tard publicà amb ell l'àlbum Boban i Marko. El 2006, Marko passa formalment a dirigir l'orquestra.

## Discografia

* "Hani Rumba" (1997)
* "Zlatna Truba" (1998)
* "Srce Cigansko" (2000)
* "Millennium" (2000)
* "Bistra Reka" (2002)
* "Live in Belgrade" (2002)
* "Boban i Marko" (2003)
* "The Promise (Balkan Mix)" (2006)
* "The Promise (International Mix)" (2006)
* "Go Marko Go! Brass Madness" (2007)

## Enllaços externs

* Boban Marković a MySpace
* Documental Guča
* Boban Markovic duu la música dels Balcans a Girona, Diari de Girona, 11 de juliol de 2008.
# Serra de Coguls

La Serra de Coguls és una serra situada al municipi de Vilobí d'Onyar (Selva), amb una elevació màxima de 156,0 metres.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya