OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Segunda piel

Segunda piel és una pel·lícula espanyola de l'any 1999 dirigida per Gerardo Vera. El guió està escrit pel mateix Vera i Ángeles González Sinde.

## Trama

La pel·lícula narra la història d'Alberto (Jordi Mollà), casat amb Elena (Ariadna Gil). Tots dos estan junts des de l'institut i tenen un fill, però la seva relació no passa pels seus millors moments. Alhora, Alberto manté una relació amb Diego (Javier Bardem), un metge homosexual i desenfadat.
Elena descobreix que Alberto l'enganya, però en principi no sap que aquesta infidelitat és amb un altre home, fet que després el descobrirà i li causarà profunda depressió i sobresalt. Est, al seu torn, no sap què fer: vol a la seva dona però és incapaç de controlar els seus sentiments per Diego, viu aquest estereotipat conflicte del casat amb fortes inclinacions homoeròtiques.
El final és tràgic, però també porta un profund missatge d'amor i tolerància, quan la traïda esposa i l'amant s'allunyen junts i pròxims després del funeral d'Alberto.
La cinta conté escenes d'alt contingut eròtic.

## Repartiment

* Javier Bardem - Diego
* Jordi Mollà - Alberto García
* Ariadna Gil - Elena
* Cecilia Roth - Eva
* Mercè Sampietro - María Elena
* Javier Albalá - Rafael

## Premis

* Nominada al Goya al millor actor (Javier Bardem)
* Fotogramas de Plata 2000 Millor actor de cinema per Javier Bardem
* Premi Glitter a la millor pel·lícula (2002)

## Referències

* ↑ «Segunda piel», de Gerardo Vera, elcultural.com, 9 de gener de 2000
* ↑ Segunda piel a Fotogramas
* ↑ Segunda piel a semana.com
* ↑ Segunda piel al web dels Goya
* ↑ Javier Bardem y Carmen Maura, los más votados de 'Fotogramas', El País, 27 de febrer de 2001

## Enllaços externs

* Segunda piel a "Versión española", rtve.es
# Segula

Segula (en anglès Segula Island, en aleutià Chiĝulax̂) és una petita illa d'entre sis i set quilòmetres de diàmetre que es troba a uns 24 km a l'est de Kiska, a les illes Rat, un subgrup de les illes Aleutianes d'Alaska, Estats Units. L'illa està formada per un estratovolcà de l'Holocè que duu el mateix nom. En ella hi viu una colònia d'àlcids.

## Clima

Juntament amb les altres illes Rat, Segula té un clima humit i fresc. Sovint neva d'octubre a maig. Les Illes Rat es troben en el camí de les grans tempestes del Pacífic amb vents que poden arribar fins als 160 km per hora.

## Referències

* ↑ Bergsland, K. Aleut Dictionary. Fairbanks: Alaska Native Language Center, 1994.
* ↑ «Segula - Introduction». Alaska Volcano Observatory. United States Geological Survey, 2009. Arxivat de l'original el 8 de desembre 2019. [Consulta: 19 desembre 2009].
# Seguici

Un seguici és un cos de persones al servei o que "segueix" (acompanya) a un noble o personatge reial, (seguici significa literalment: que segueix).
De vegades s'utilitza en un context que significa els seguidors d'un cavaller medieval.

## Etimologia

La paraula, registrada en català circa 1375, equivalent en castellà a "séquito", deriva del llatí sequitur: el que segueix.. i al seu torn de "seguir" amb la terminació -ici presa per analogia de mots procedents de verbs substantivats com servici, sacrifici, ofici...

## Ocupació

La gent del seguici no estaven necessàriament en el servei domèstic o almenys proper a la presència del seu senyor, sinó que també incloïa altres que portaven una lliurea (una classe d'uniforme, en colors distintius) sota la seva protecció, com músics i mestres privats.
Alguns eren una font de problemes i abusos en el s.XVI i principis del s.XVI. Sovint la seva importància real era molt diferent de la seva posició: per una banda, cites supernumeràries van permetre gaudir de beneficis sense actuar en ple servei. D'altra banda, només 'parant l'orella' podia permetre actuar com a confident de manera informal; o en alguns casos, fins i tot com a espia, sota la disfressa de músic innocent.

## Contrast

El terme seguici s'assimila sovint amb comitiva, que de fet és un òrgan menys estable de persones que acompanyen a una persona prominent..
Per exemple, el seguici d'un príncep podia incloure no només cortesans professionals, sinó també bisbes, clergues i altres empleats, membres sèniors de l'aristocràcia i altres assessors més ocasionals, traductors etcètera, que sovint no formaven part del seguici permanent del sobirà tot i que aquest podia comprendre una varietat sorprenent de funcions.
El Cohors amicorum dels romans era força similar, i aquest ús de la paraula cohort (derivat d'una battalion-mida unitat militar) per als 'amics' d'un dignitari va ser l'arrel de la paraula italiana "corte", que a través del francès "cortège" va donar lloc al terme anglès "cortege" i al castellà "cortejo", que també pot significar un grup de seguidors.

## Vegeu també

* Druzhina a Rússia
* Manrent, un vincle de clan escocès
* Svita

## Referències

* ↑ «Seguici». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia.
* ↑ seguici a Optimot
* ↑ «séquito». Diccionario de la lengua española. Real Academia Española (castellà).
* ↑ Etymology-OnLine: sequitur
* ↑ DCVB: seguici

## Bibliografia

* Aquest article incorpora material de la Encyclopædia Britannica edició de 1911, que es troba en el domini públic.

## Enllaços externs

* EtymologyOnLine
# Castell d'Almourol

El castell d'Almourol es troba a Vila Nova da Barquinha, Portugal, aixecat en un illot enmig del riu Tejo. S'hi desenvolupen les aventures fictícies de la novel·la de cavalleries Palmeirim de Inglaterra. Els orígens de l'ocupació d'aquest lloc són molt antics i enigmàtics, però la veritat és que el 1129, data de la conquesta d'aquest punt per les tropes portugueses, ja existien les ruïnes d'una fortalesa romana, que tanmateix podrien assentar-se sobre d'altres de fenícies, que rebien el nom d'Almorolan. Entre 1169 i 1171, aprofitant-les, va ser construït el castell per ordre del mestre de l'Orde del Temple Gualdim Pais. Va servir per a controlar el tràfic de mercaderies, utilitzant el riu Tejo com a duana entre nord i sud. En el segle xx, el castell va ser adaptat per ser residència oficial de la República Portuguesa. Com a tal, va ser escenari d'importants esdeveniments de l'Estado Novo. El procés reinventiu, iniciat un segle abans, va ser definitivament consumat per aquesta intervenció dels anys 1940 i 50, culminat per la fascinació que Almourol va provocar al llarg del romanticisme cultural i polític portuguès.

## Referències

* ↑ Alarcón Herrera, Rafael. La huella de los templarios: tradiciones populares del Temple en España (en castellà). American Bar Association, 2004, p. 148-150. ISBN 978-84-7927-722-2.
* ↑ Barroso Lopez, Julio. Famosos al Descubierto: 45 Perfiles inéditos de grandes profesionales (en castellà). Ediciones Nowtilus, 2005, p. 49-50. ISBN 978-84-9763-145-7.
# Castell d'Altenklingen

El Castell d'Altenklingen és un castell d'estil Renaixement tardà situat al cantó suís de Turgòvia, al municipi de Wigoltingen.
Forma part de l'inventari suís de béns culturals d'interès nacional. Des de 1595, el castell i l'àrea que l'envolta és propietat de la família Zollikofer.

## Referències

* ↑ «Swiss inventory of cultural property of national and regional significance». A-Objects. Federal Office for Cultural Protection (BABS), 01-01-2018. Arxivat de l'original el 2 September 2016. [Consulta: 30 setembre 2019].
* ↑ «Thurgau: Schloss Altenklingen».
# Ephraim (Wisconsin)

Ephraim és una població dels Estats Units a l'estat de Wisconsin. Segons el cens del 2000 tenia 353 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Ephraim tenia 353 habitants, 161 habitatges, i 112 famílies. La densitat de població era de 34,9 habitants per km².
Dels 161 habitatges en un 18% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 63,4% hi vivien parelles casades, en un 3,1% dones solteres, i en un 30,4% no eren unitats familiars. En el 27,3% dels habitatges hi vivien persones soles el 14,3% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,19 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,62.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 19% tenia menys de 18 anys, un 2,5% entre 18 i 24, un 17,6% entre 25 i 44, un 32,9% de 45 a 60 i un 28% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 53 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 81 homes.
La renda mediana per habitatge era de 52.500 $ i la renda mediana per família de 60.227 $. Els homes tenien una renda mediana de 37.813 $ mentre que les dones 31.875 $. La renda per capita de la població era de 30.579 $. Aproximadament el 2,7% de les famílies i el 5,2% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Ephraim» (en anglès). American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 14 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Ephraim». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Ephraim Chambers

Ephraim Chambers (Kendal, 1680 - Londres, 15 de maig de 1740) va ser un escriptor anglès famós per haver creat la Cyclopaedia, una enciclopèdia de referència a la seva època i va inspirar el moviment enciclopedista francès. Va col·laborar en revistes literàries fent ressenyes i traduccions mentre es dedicava al seu gran projecte, que es mantenia gràcies a les subscripcions dels lectors. Pertanyent a la Royal Society, està enterrat a l'Abadia de Westminster.

## Referències

* ↑ «Ephraim Chambers». Encyclopædia Britannica [Consulta: 2 febrer 2017].
# Ephormotris

Ephormotris és un gènere d'arnes de la família Crambidae.

## Taxonomia

* Ephormotris cataclystalis (Hampson, 1897)
* Ephormotris dilucidalis (Guérin-Méneville, 1832)

## Espècies desconegudes

* Ephormotris nyasalis (Hampson, 1917)

## Referències

* ↑ «GlobIZ search». Global Information System on Pyraloidea.

## Bibliografia

* Speidel, W. & W. Mey, 1999: Catalogue of the Oriental Acentropinae (Lepidoptera: Crambidae). Tijdschrift voor Entomologie 142 (1): 125-142. Full article: .
# Santa Ninfa

Santa Ninfa (sicilià Santa Ninfa) és un municipi italià, dins de la província de Trapani. L'any 2007 tenia 5.213 habitants. Limita amb els municipis de Calatafimi Segesta, Castelvetrano, Gibellina, Partanna, Salaparuta i Salemi.

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2008- | Paolo Pellicane | Llista cívica |
# Santa Mònica

«Santa Mònica» té aquests significats:
* Biografia: Santa Mònica d'Hipona, vídua canonitzada pel cristianisme i mare de Sant Agustí
* Toponímia:
** Santa Monica, ciutat de l'estat de Califòrnia (Estats Units)
** Santa Mónica (Uruguai), població del departament de San José (Uruguai)
* Art: Centre d'Arts Santa Mònica, centre barceloní dedicat a la divulgació i estudi de projectes que relacionen l'art, la ciència i la tècnica
# Santa Monica College

El Santa Monica College (SMC) és un col·legi universitari públic que imparteix carreres universitàries de dos anys de durada a Santa Mònica, Califòrnia. Més de 34.000 estudiants hi assisteixen. Aproximadament uns 3.300 són estudiants estrangers, provinents de 100 països del món. SMC va ser fundat el 1929 amb el nom de Santa Monica Junior College.

## Referències

* ↑ «Santa Monica College». Arxivat de l'original el 2017-11-13. [Consulta: 13 novembre 2017].

## Enllaços externs

* Santa Monica College Arxivat 2017-11-12 a Wayback Machine. (anglès)
# Santa Màxima

* Aquest article tracta sobre la santa cristiana. Si cerqueu la localitat francesa, vegeu «Santa Maxima».
Santa Màxima i Sant Ansà foren dos ciutadans romans cristians romans martiritzats l'any 302 durant les persecució de Dioclecià. Ansà fou batejat i instruït en el cristianisme per Sant Protasi i que Màxima li feu de padrina. Poc temps després Màxima i Ansà foren delatats a l'emperador Dioclecià, que en manà que els agafessin i els apallissessin a bastonades. Quan se'ls enduien per a fer-ho es diu que van causar el miracle de retornar la vista d'un home cec. Ambdós són celebrats al si de l'església catòlica el dia 2 de setembre i Santa Màxima és patrona de la vila marinera de l'Escala on se'n conserven unes relíquies a l'església de Sant Pere.

## Notes

* ↑ Palau, José. La leyenda de oro para cada día del año. Vol. III (en castellà), 1845, p. 397 [Consulta: 28 maig 2019].
* ↑ La recuperació de les relíquies de santa Màxima, patrona de l'Escala
# Andalo

Andalo és un municipi italià de la província de Trento, situat a una altitud de 1.042 metres sobre el nivell del mar. L'any 2021 tenia 1.268 habitants. Limita amb els municipis de Cavedago, Fai della Paganella, Molveno, San Lorenzo in Banale, Terlago i Zambana.
El seu origen remunta al segle xii, quan va establir-se en una zona de pastura alpina. L'any 2017 es va trobar un document de 1623, l'anomenada Carta di Regola di Andalo, que és el primer reglament de funcionament del municipi, que establia normes de convivència cívica i regulava les propietats públiques i les vies de comunicació.
Actualment, la principal activitat econòmica és el turisme de muntanya, en ser un lloc d'on surten moltes excursions al Parc Natural Adamello-Brenta.

## Referències

* 1 2 3 «Àndalo su Enciclopedia» (en italià). [Consulta: 18 juny 2022].
* ↑ «Popolazione residente al 1° Gennaio 2022 per età, sesso e stato civile» (en italià). Geodemo - Demografia in cifre, 2022. [Consulta: 18 juny 2022].
* ↑ Zeni, Alessia «La fortuita scoperta della Carta di Regola di Andalo» (en italià). La Voce del Trentino, 23-02-2018 [Consulta: 18 juny 2022].
# William Henry Harrison

William Henry Harrison (9 de febrer del 1773 - 4 d'abril del 1841), també conegut com a Old Tippecanoe) va ser un soldat, un polític i el novè president dels Estats Units. Va ser el primer president dels Estats Units en morir durant el seu mandat, que va durar només trenta dies; el mandat més curt d'un president dels Estats Units.
Va ser governador del Territori d'Indiana del 1800 al 1812, any en què ho va deixar per a continuar la seva carrera militar durant la Guerra de 1812.
# Sordarial

Sordariales és un ordre de fongs dins la classe Sordariomycetes (també coneguda com a Pyrenomycetes).
La majoria dels Sordariales són sapròfits, es troben comunament en la femta o matèria vegetal en descomposició.

## Famílies

Segons Huhndorf et al. (2004):
* Chaetomiaceae
* Lasiosphaeriaceae
* Sordariaceae

## Referències

* ↑ Kendrick, Bryce. The Fifth Kingdom. 3rd. Focus Publishing, 2000, p. 59. ISBN 978-1-58510-022-4.
# Carnonaques

* No s'ha de confondre amb Carns o Carnuts.
Els carnonaques (llatí Carnonacae) van ser un poble celta de Britànnia que vivien entre els creons i els cerens, segons diu Claudi Ptolemeu, a la regió que avui és el nord-oest del Sutherland.

## Referències

* ↑ Ferrarius, Philippus. Lexicon geographicvm (en llatí). Typis I. de Cadorinis, 1679, p. 289.
* ↑ Smith, William (ed.). «Carnonacae». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 7 agost 2022].
# Andrés Rodríguez Serrano

Andrés Rodríguez Serrano, conegut com a Rodri II, (Barcelona, 18 d'agost de 1941) és un antic futbolista català de la dècada de 1960.

## Trajectòria

Nascut al carrer Alegre de Dalt del barri de Gràcia, fou conegut com a Rodri II, per distingir-lo de Francesc Rodríguez, Rodri I, que també jugava al FC Barcelona. Va començar a jugar al CARSA (Club d'Aprenents de la RENFE de Sant Andreu), on estava estudiant. En aquest passà del juvenil a Primera Regional. L'any 1958 fitxà pel FC Barcelona, on fou campió d'Espanya amb l'equip juvenil, i internacional amb les seleccions catalana i espanyola de la categoria. El 1959 pujà a l'Amateur, que el cedí al CE Sabadell de Segona Divisió. La temporada 1960-61 ingressà al primer equip del Barça, però la presència d'Antoni Ramallets va fer que disposés de molt pocs minuts, amb només 5 partits de lliga disputats. Davant la manca de possibilitats decidí provar nous reptes. La temporada 1961-62 fou cedit al Racing de Santander i al CF Igualada, i el 1962, ja amb la carta de llibertat a la butxaca fitxà pel Llevant UE, club on jugà tres temporades i mitja, i on assolí un ascens a Primera i un descens a Segona. Des del gener de 1966 jugà amb el Reial Saragossa a Primera. Els seus següents equips foren el Reial Valladolid, a Segona, el Xerez Deportivo, amb el qual aconseguí ascendir a aquesta mateixa categoria, i la UD Barbastre, on penjà el guants l'any 1972.

## Palmarès

* Copa espanyola:
** 1965-66

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 8 «Rodri II: Fitxa de Rodri II». Agrupació Barça Veterans. [Consulta: 1r febrer 2015].
* 1 2 3 4 5 6 7 8 «Rodri II: Nacido para jugar de portero». Diari Sport, 15-11-2012. [Consulta: 1r febrer 2015].
* ↑ «RODRI II». Mundo Deportivo, 03-01-1962. [Consulta: 1r febrer 2015].

## Enllaços externs

* Perfil a BDFutbol
# Placid Lakes

Placid Lakes és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Florida. Segons el cens del 2000 tenia 3.054 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Placid Lakes tenia 3.054 habitants, 1.344 habitatges, i 990 famílies. La densitat de població era de 64,5 habitants/km².
Dels 1.344 habitatges en un 21,1% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 62,6% hi vivien parelles casades, en un 8,6% dones solteres, i en un 26,3% no eren unitats familiars. En el 21,9% dels habitatges hi vivien persones soles el 15,1% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,27 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,59.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 19% tenia menys de 18 anys, un 4,4% entre 18 i 24, un 18,6% entre 25 i 44, un 22,9% de 45 a 60 i un 35,2% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 53 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 90,7 homes.
La renda mediana per habitatge era de 31.914 $ i la renda mediana per família de 36.925 $. Els homes tenien una renda mediana de 27.222 $ mentre que les dones 17.813 $. La renda per capita de la població era de 18.287 $. Entorn del 4,4% de les famílies i el 6% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Placid Lakes». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 2 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Placid Lakes». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Metro de Marsella

El Metro de Marsella és una xarxa de ferrocarril metropolità de Marsella, a França. Aquest és un metro que funciona amb neumàtics, derivat de la tecnologia desenvolupada per la RATP al Metro de París i va ser obert el 26 de novembre de 1977. Està format per dues línies, en gran part soterrades, amb una longitud total de 19 km.
Actualment hi ha dues prolongacions en marxa: la primera, a la línia 1, està en construcció; la segona, a la línia 2, està en fase d'estudi.
El Metro de Marsella és un servei públic municipal administrat i controlat per la Régie des transports de Marseille (RTM).

## Línies

| Línia | Color | Trajecte | Inauguració | Longitud | Estacions |
| Línia 1 | Blava | La Fourragère - La Rose | 1977 | 12,7 | 18 |
| Línia 2 | Vermella | Bougainville - Sainte-Marguerite | 1984 | 8,9 | 12 |

### Línia 1

La línia 1 va ser oberta el 1977 des de Castellane fins La Rose (9.4 km i 10 estacions) i va ser perllongada el 1992 fins a La Timone. Actualment està sent prolongada cap a La Fourragère.

### Línia 2

La línia 2 va ser oberta el 1984 entre Castellane i Joillette, posteriorment entre el 1986 i 1987 va ser perllongada per ambdues bandes cap a Sainte-Marguerite Dromel i Bougainville. Una prolongació des de Sainte-Marguerite cap a St-Loup està sent estudiada.

## Vegeu també

* Llista de metros per països

## Enllaços externs

* RTM, web oficial (en francés)
* El metro de Marsella Urbanrail.net (en anglès)
# Picaflors sagnant

El picaflors sagnant (Dicaeum sanguinolentum) és un ocell de la família dels diceids (Dicaeidae).

## Hàbitat i distribució

Habita els boscos de les terres baixes i muntanyes de Java i Bali, Sumba, Flores i Timor, a les Illes Petites de la Sonda.

## Taxonomia

Alguns autors consideren que es tracta en realitat de 3 espècies:
* Dicaeum sanguinolentum (sensu stricto) - picaflors sagnant.
* Dicaeum hanieli Hellmayr, 1912 - picaflors de Timor.
* Dicaeum wilhelminae Büttikofer, 1892 - picaflors de Sumba.

## Referències

* ↑ «Picaflors sagnant». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/01/2022(català)
* ↑ J del Hoyo, NJ Collar, DA Christie, A Elliott, LDC Fishpool, P Boesman i GM Kirwan.2016. HBW and BirdLife International Illustrated Checklist of the Birds of the World. Volum 2: Passerines. Lynx Edicions and BirdLife International, Barcelona i Cambridge.
* ↑ picaflors de Timor «Picaflors sagnant». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/01/2022(català)
* ↑ picaflors de Sumba «Picaflors sagnant». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/01/2022(català)
# Picaflors pit de foc

El picaflors pit de foc (Dicaeum ignipectus) és un ocell de la família dels diceids (Dicaeidae).

## Hàbitat i distribució

Habita els boscos del nord i est de l'Índia, Caixmir, sud-est del Tibet, sud de la Xina, Taiwan, Myanmar, (excepte el centre) nord de Tailàndia, Laos, Vietnam, Península Malaia, sud-est de Tailàndia, Cambodja. Nord de Sumatra i Luzon, Samar, Negros i Mindanao, a les illes Filipines.

## Taxonomia

Alguns autors consideren que es tracta en realitat de 4 espècies:
* Dicaeum ignipectus (sensu stricto) - picaflors pit de foc.
* Dicaeum beccarii Robinson et Kloss, 1916 - picaflors de Sumatra.
* Dicaeum cambodianum Delacour et Jabouille, 1928 - picaflors de Cambodja.
* Dicaeum luzoniense Ogilvie-Grant, 1894 - picaflors de Luzon.
La llista mundial d'ocells del Congrés Ornitològic Internacional en la seva versió 14.1 (gener 2024) reconegué aquests darrers tres tàxons com a espècies de ple dret, segmentant-los del picaflors pit de foc (Dicaeum ignipectus) en base a diferències substancials no clíniques en el plomatge. Tanmateix, altres obres taxonòmiques, com el Handook of the Birds of the World i la quarta versió de la BirdLife International Checklist of the birds of the world (Desembre 2019), ja consideraven aleshores que aquestes tres tenien la categoria d'espècie.

## Referències

* ↑ «Picaflors pit de foc». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/01/2022(català)
* ↑ Gill, Frank; Donsker, David; Rasmussen, Pamela. «Dippers, leafbirds, flowerpeckers, sunbirds» (en anglès). IOC World Bird List v14.1. Congrés Ornitològic Internacional, 2024. [Consulta: 13 juliol 2024].
* 1 2 del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 719. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ J del Hoyo, NJ Collar, DA Christie, A Elliott, LDC Fishpool, P Boesman i GM Kirwan.2016. HBW and BirdLife International Illustrated Checklist of the Birds of the World. Volum 2: Passerines. Lynx Edicions and BirdLife International, Barcelona i Cambridge.
* ↑ picaflors de Sumatra «Picaflors pit de foc». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/01/2022(català)
* ↑ picaflors de Cambodja «Picaflors pit de foc». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/01/2022(català)
* ↑ picaflors de Luzon «Picaflors pit de foc». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/01/2022(català)
* ↑ Gill, Frank; Donsker, David; Rasmussen, Pamela. «Species Updates IOC Version 14.1» (en anglès). IOC World Bird List v14.1. Congrés Ornitològic Internacional, 2024. [Consulta: 13 juliol 2024].
# Piedrahíta

Piedrahíta és un municipi de la província d'Àvila, a la comunitat autònoma de Castella i Lleó.

## Referències

* ↑ «Provincia de Ávila (España): Municipios & Localidades» (en castellà), 22-01-2021. [Consulta: 13 agost 2021].