OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# TRS-80 Color Computer

El RadioShack TRS-80 Color Computer (també denominat Tandy Color Computer o CoCo) va ser un microordinador llançat el 1980. Malgrat el nom, el «Color Computer» va representar un canvi radical en relació als primers models TRS-80 - particularment quant al seu processador, un Motorola 6809, en comptes del Zilog Z80 usat pels altres TRS-80.
El 6809 era un processador molt avançat en la seva època, però tenia un preu corresponentment elevat. Màquines concurrents com el Commodore 64 i l'Atari 400, van ser projectades amb base en el MOS Technology 6502, molt més barat, combinat amb xips dedicats de so i gràfics, i comercialment van ser molt més exitosos.
Va ser succeït pel TRS-80 Color Computer 2 el 1982 i va tenir alguns clons, sent el principal d'ells el Dragon 32 gal·lès. Al Brasil, seu clònic més reeixit va ser el CP 400.

## Versions

La primera versió del Coco posseïa carcassa grisa, teclat xiclet i 4 o 16 KiB de RAM. La segona versió era pràcticament idèntica a la primera, però contenia 32 KiB de RAM. La tercera i última versió va presentar una carcassa blanca i teclat mecànic, transformats en estàndard en el Coco 2.

## Especificacions tècniques

| Parts | Especificacions |
| UCP | Motorola 6809 a 0,895 MHz (o 1,79 MHz) |
| RAM | 4 KiB - 64 KiB (màx.) |
| ROM | 8 KiB |
| Teclat | «xiclet», 53 tecles |
| Monitor | televisor; mode text: 32 x 16; mode gràfic: 256 x 192 pixels; 9 colors |
| So | un canal |
| Ports | 1 port sèrie RS232, 2 ports de joystick, port de casset |
| Emmagatzematge | casset (1500 bauds) o 1-4 disqueteres (5,25", 156 KiB) |

## Referències

* ↑ CP-400 Arxivat 2010-02-11 a Wayback Machine.(anglès)
* 1 2 TRS-80 Color Computer 1 Arxivat 2009-03-01 a Wayback Machine.(anglès)

## Vegeu també

* Motorola 6847
* TRS-80 MC-10

## Enllaços externs

* Tandy TRS-80 Color Computer Arxivat 2017-07-30 a Wayback Machine.(anglès)
* CoCo 1 Arxivat 2008-12-04 a Wayback Machine.(anglès)
# Francesc Xavier Vila i Blanche

Francesc Xavier Vila i Blanche, fou el primer alcalde democràtic de Sant Boi de Llobregat posterior a la dictadura de Francisco Franco, ocupant el càrrec entre 1979 i 1997. El 19 d'abril de 2004 va rebre la Medalla d'Or de Sant Boi.
Xavier Vila fa ser militant del Partit dels Socialistes de Catalunya, partit del qual formava part mentre era alcalde, però a finals del 2012, el dirigent eco-socialista Joan Herrera va afirmar que Vila, juntament amb Gibert, havien decidit donar suport a ICV de cara a les eleccions del 25 de novembre següent.

## Referències

* ↑ «L'exalcalde Xavier Vila rep la Medalla d'Or de Sant Boi durant un emotiu acte». Viure Sant Boi, 01-05-2004. Arxivat de l'original el 2015-09-28. [Consulta: 27 setembre 2015].
* ↑ «Dos exalcaldes del PSC de Sant Boi de Llobregat ara donen suport a Iniciativa». Ara, 16-11-2012. [Consulta: 27 setembre 2015].
# Eviota melasma

Eviota melasma és una espècie de peix de la família dels gòbids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 3 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a l'oest del Pacífic.

## Referències

* ↑ Jenkins O. P. 1903. Report on collections of fishes made in the Hawaiian Islands, with descriptions of new species. Bull. U. S. Fish Comm. v. 22 [1902]. 415-511.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Kuiter, R.H. i T. Tonozuka 2001. Pictorial guide to Indonesian reef fishes. Part 3. Jawfishes - Sunfishes, Opistognathidae - Molidae. Zoonetics, Austràlia. 623 - 893.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Hoese, D.F. 1986: Gobiidae. p. 774-807. A M.M. Smith i P.C. Heemstra (eds.) Smiths' sea fishes. Springer-Verlag, Berlín, Alemanya.
* Lachner, E. A. & Karnella, S. J. 1980. Fishes of the Indo-Pacific genus Eviota with descriptions of eight new species (Teleostei: Gobiidae). Smithsonian Contributions to Zoology Núm. 315: i-iii + 1-127.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Santa Maria de Plandogau

Santa Maria de Plandogau és l'església parroquial del poble de Plandogau, situat a l'est del terme municipal d'Oliola (Noguera) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Història

No es disposa de notícies històriques documentals del passat medieval de Plandogau ni de la seva església parroquial; tanmateix, se sap que en època moderna, al segle xvii, el lloc de Plandogau estava inclòs a la vegueria d'Agramunt i que pertanyia al comte de Santa Coloma.

## Arquitectura

Edifici romànic molt transformat per addicions i decoracions tardanes, però que conserva l'estructura original d'una sola nau, coberta amb volta de canó de perfil semicircular i capçada per un absis semicircular a llevant obert directament a la nau i ara tancat per un envà, en el punt d'obertura. Aquesta estructura bàsica fou ampliada i modificada posteriorment. En els murs nord i sud es van afegir unes capelles laterals a manera de creuer. Aquestes capelles són de planta rectangular i estan cobertes per voltes de creueria. A l'exterior tenen teulada a tres vessants i amb ràfecs disposats en tres nivells de teula i maó. L'aparell de totes dues naus és de carreus de mida gran ben escairats i polits. D'altra banda, el segle xix la nau es va allargar cap a ponent.
La nova façana té la portalada d'accés, que consisteix en una porta d'arc de mig punt de dovelles (amb la data '1861' inscrita a la clau), a sobre hi ha una fornícula amb una imatge de la Mare de Déu i, remata la façana un rosetó de quatre dovelles de quart de cercle. Al mur nord, a l'angle de ponent de la capella afegida, es va dreçar un campanar de torre de base quadrada, amb quatre ulls d'arc de mig punt i coronament piramidal. L'aparell de la prolongació de la nau i del campanar és de carreuons de pedra poc desbastada lligats amb abundant morter de calç (avui consolidats amb ciment).
L'aparell constructiu original, que només és visible en una part de la façana nord i en la façana de l'absis, és d'aparell de carreus rectangulars de pedra sorrenca, molt erosionats, disposats en filades uniformes i regulars, que posen en evidència les formes constructives de l'arquitectura del segle xii.
D'aquesta església prové una escultura d'una marededéu sedent amb el nen. L'any 1928 formava part de la col·lecció d'Oleguer Junyent i des de 1946 es guarda al Museu Marès de Barcelona, amb el número d'inventari 655. Fou inclosa en l'exposició «Treva de Déu i Catalunya» que va tenir lloc a Perpinyà l'any 1966. Feta amb plom sobre ànima de fusta presenta un bon estat de conservació, i datada en el primer quart del segle xiii. Cal datar aquesta imatge al primer quart del segle xiii.

## Referències

* 1 2 3 4 Adell i Gisbert, Joan-Albert; Ramos i Martínez, Maria-Lluïsa. «Santa Maria de Plandogau». A: La Noguera. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 1994, p. 375-376 (Catalunya Romànica, XVII). ISBN 84-7739-811-9.
* 1 2 «ESGLÉSIA DE SANTA MARIA DE PLANDOGAU». Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya.
# Berg en Dal

Berg en Dal és un municipi del Gelderland, al centre-oest dels Països Baixos.
Es va crear l'1 de gener de 2015 amb la fusió de Groesbeek, Millingen aan de Rijn i Ubbergen. En un principi el municipi s'anomenà "Groesbeek" però l'1 de gener de 2016 canvià al nom actual després d'un referèndum.

## Referències

* ↑ «Naam Berg en Dal toch op kombord Groesbeek». de Gelderlander, 24-10-2015. [Consulta: 8 gener 2016].

## Enllaços externs

* Berg en Dal - Lloc web oficial
# Cementiri de Wolvercote

El cementiri de Wolvercote és un cementiri situat a la parròquia de Wolvercote, s Oxford (Anglaterra). La seva entrada principal es troba a Banbury Road, i també disposa d'una entrada lateral per Five Mile Drive. Està equipat amb una capella, lavabos públics i un nombre limitat de places d'aparcament.
El cementiri es va obrir el 1889, i actualment conté més de 15.000 enterraments.

## Persones enterrades destacades

Hi ha moltes persones de renom enterrades al cementiri de Wolvercote, entre els quals destaquen diversos acadèmics de la Universitat d'Oxford.
* Sir Ernest Bennett (1865–1947), company d'Oxford, polític, explorador i escriptor
* Sir Isaiah Berlin (1909–97), filòsof, amb la seva muller, Aline
* E. J. Bowen (1898–1980), químic
* Włodzimierz Brus (1921–2007), economista, amb la seva muller, la Tinenr-Coronel Helena Wolińska-Brus (1919–2008)
* Sir Thomas Chapman, 7th Baronet (1846–1919) i Sarah Junner, pares de T. E. Lawrence
* T. Lawrence Dale (1884–1959), arquitecte i vigilant de la diòcesi d'Oxford
* Elizabeth Edmondson (1948-2016), autora
* Bill Ferrar (1893-1990), matemàtic
* H. L. A. Hart (1907–92), filòsof legal i professor de jurisprudència
* Albert Hourani (1915–93), acadèmic en història de l'Orient mitjà
* Elizabeth Jennings (1926–2001), poeta
* Coronel Adam Koc (1891–1969), polític, soldat i periodista
* Peter Laslett (1915–2001), historiador
* James Legge (1815–97), expert en cultura xinesa escocès i professor de xinès
* Eleanor Constance Lodge (1869–1936), historiadora i promotora de l'educació secundària per les dones
* Paul Maas (1880-1964), filòleg
* James Murray (1837–1915), lexicògraf escocès i filòleg, primer editor de l'Oxford English Dictionary
* Dimitri Obolensky (1918–2001), príncep rus i professor d'història russa i dels balcans
* Professor David Patterson (1922–2005), expert en el món hebreu
* Franz Baermann Steiner (1909–52), etnòleg
* John Stokes (1915–1990), rector del Queen's College (Hong Kong)
* J. R. R. Tolkien ("Beren", 1892–1973), autor i acadèmic, amb la seva muller, Edith ("Lúthien", 1889–1971), i el seu fill gran, John Francis Reuel Tolkien (1917–2003)
* Dino Toso (1969–2008), enginyer automotiu
* Brian Tovey (1926–2015), antic cap del GCHQ
* Francis Fortescue Urquhart (1868–1934), primer company del Balliol College d'època moderna
* Mike Woodin (1965–2004), polític
* E. M. Wright (1906–2005), matemàtic
A més, el cementiri també inclou la tomba de 44 membres del personal de la Commonwealth: 21 de la Primera Guerra Mundial i 23 de la Segona Guerra Mundial.

## Referències

* ↑ «Wolvercote Cemetery». Cemetery Details. Commonwealth War Graves Commission. Breakdown of figures obtained from casualties record

## Enllaços externs

* Pàgina web oficial
# Querolus

Querolus és el títol d'una comèdia llatina anònima datada al segle v. El seu valor rau en el fet que és una de les poques peces conservades de la comèdia tardana, posterior als textos canònics de Terenci i Plaute.

## Argument

Un home pretén riure's del seu veí, Querolus, fingint que és un mag que el pot ajudar a trobar un tresor. Per una sèrie de circumstàncies, acaba apareixent or de veritat a la casa, però quan ja el mag ha renunciat a la seva intriga. Finalment Querolus es compadeix i l'ajuda.

## Anàlisi

L'obra està inspirada en Aulularia, de Plaute, on es retrata els mals que esdevenen als avariciosos, una figura típica del teatre crític de caràcter satíric. L'oposició entre l'engayador i el ximple però de bon cor també és clàssica de les comèdies, i el final feliç exigit per la preceptiva aristotèlica provoca que el protagonista rebi una recompensa. El llibre consta de cinc actes escrits en prosa poètica imitant els metres de la peça que la inspira. La llengua barreja arcaismes propis d'aquest model amb construccions vulgar del llatí tardà contemporani a l'autor. Sembla que la intenció era que fos teatre llegit i no representat.

## Referències

* ↑ Küppers, J., ‘Die spätantike Prosakomödie “Querolus sive Aulularia” und das Problem ihrer Vorlagen', Philologus 133, 1989
# Torre Bermeja (Benalmádena)

Torre Bermeja és una de les tres torres de guaita situades a la costa del municipi de Benalmàdena, (Màlaga, Espanya). Aquesta torre que domina una gran extensió de platja, deu el seu nom al color vermell de la terra sobre la qual descansa. Torre Quebrada i Torre del Muelle, són les altres dues torres BIC del municipi.

## Situació

Es localitza a l'entrada del Port Esportiu, a 16 quilòmetres a l'oest de Màlaga. Les ordenances de 1497 citen la Torre Bermeja encara que segurament es tracta d'una construcció musulmana del segle XIV.

## Descripció

La torre es construeix amb fàbrica de maçoneria; presenta un diàmetre aproximat de 3,33 metres i una altura de 10 metres. Es cobreix amb volta esfèrica de maó, i en el costat dret es cobreix amb escala per a pujar al terrat. La doble imposta de coronació i el revellí de la base, característics d'aquesta torre, són d'època cristiana.
L'obertura d'ingrés i bona part de la seva maçoneria van sofrir greus danys, arribant a presentar la torre un estat de conservació deficient, per la qual cosa va haver de ser reparada. La torre sofria de vibracions causades pel vent pel que, per a reduir notablement la vibració, compensar l'embranzida ocasionada pel fort vent de la zona i dotar-la de major estabilitat, Pedro de la Noia (el mateix paleta que va reconstruir la Torre Quebrada), va agregar el 1567 un revellí o reforç cònic. Actualment l'estat de conservació vist des del punt de la seva estabilitat és bo. En la cara nord, a uns 7 metres d'altura presenta una finestra estreta, pseudo medieval, a manera de tronera.
Es creu que va ser construïda a la fi del segle xv pels musulmans sobre un promontori rocós a la punta Saltillo. El seu emplaçament estratègic permetia visualitzar la costa de la mar d'Alborán i comunicar-se mitjançant foc i fum amb altres torres i poblacions pròximes davant la presència de naus enemigues enfront de les costes del regne nassarita de Granada.
La seva estança interior roman actualment inaccessible.
Després de la construcció del Port Esportiu de Benalmàdena (inaugurat en 1982) la torre va perdre la posició que tenia enfront de la mar, ja que el recinte portuari es troba enfront d'aquesta, de fet avui es troba en la plaça enjardinada que li dona entrada (molt pròxima al parc submarí Sea Life Benalmàdena).

## Referències

* 1 2 Temboury Álvarez, Juan. Torres almenaras (costa occidental) (en castellà). Màlaga: Diputación Provincial de Málaga, Instituto de Cultura, 1975. ISBN 84-500-6685-9.

## Bibliografia

* Inventario artístico de Málaga y su provincia. Tomos I-II (en castellà). Ministeri de Cultura i Esport, 1985, p. 1022. ISBN 978-84-505-1506-0.
* Falcón Márquez, Teodoro. Torres de Almenara del Reino de Granada en tiempos de Carlos III (en castellà). Dirección General de Ordenación del Territorio y Urbanismo. Junta de Andalucía, 1989, p. 75. ISBN 84-87001-17-3.
* Gil Albarracín, Antonio. Documentos sobre la defensa de la costa del Reino de Granada (1497-1857). Almería; Barcelona : G.B.G., 2004. ISBN 84-88538-21-9.
# Eviota pardalota

Eviota pardalota és una espècie de peix de la família dels gòbids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 2,2 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba des del Mar Roig fins al Golf Pèrsic.

## Referències

* ↑ Jenkins O. P. 1903. Report on collections of fishes made in the Hawaiian Islands, with descriptions of new species. Bull. U. S. Fish Comm. v. 22 [1902]. 415-511.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Hoese, D.F. 1986: Gobiidae. p. 774-807. A M.M. Smith i P.C. Heemstra (eds.) Smiths' sea fishes. Springer-Verlag, Berlín, Alemanya.
* Lachner, E. A. & Karnella, S. J. 1980. Fishes of the Indo-Pacific genus Eviota with descriptions of eight new species (Teleostei: Gobiidae). Smithsonian Contributions to Zoology Núm. 315: i-iii + 1-127.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Sants Just i Pastor de la Cellera

Sants Just i Pastor de la Cellera és una església romànica de la Cellera de Ter (Selva) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici d'una sola nau de planta rectangular amb absis semicircular i sagristia afegida al vessant sud. La coberta és de doble vessant a laterals i l'interior és de volta de canó apuntada reforçada amb un arc toral.
El conjunt està format per un recinte murat que conté, a la part nord, una paret alta que forma part d'un antic porxo ja desaparegut. Entre mitjorn i ponent un mur delimita el que fou el cementiri i l'atri porxat d'accés al temple. Tota l'edificació està sostinguda, al vessant nord, per un aterrassament i per un seguit de tres contraforts.
L'entrada està a ponent i compta amb un portal adovellat de mig punt i una finestra a la seva dreta.
Destaca de l'ermita el gran campanar de cadireta format per dos ulls amb arc de mig punt i coberta de teula a doble vessant. Al campanar s'hi accedeix per un contrafort que hi ha al costat meridional.
A l'interior hi ha dos bancs de pedra que ressegueixen els murs laterals. A l'exterior, a la façana principal, també hi ha bancs.

## Història

Es tracta d'una església romànica, probablement del segle xii, amb una construcció rural senzilla relacionada amb el monestir d'Amer.
Tot i que les primeres referències escrites són de 1364, pel tipus de construcció es pot datar d'uns segles anteriors. Reforça aquesta idea l'anàlisi de l'advocació als sants Just i Pastor, màrtirs del segle IV i de tradició visigòtica.
Durant el segle xv, amb els famosos terretrèmols de 1427, va quedar malmesa i fou reconstruïda parcialment. L'existència dels contraforts de la seva part nord poden estar relacionats amb els desperfectes dels terretrèmols del segle xv. El 1480 sembla que s'inaugurà un nou altar dedicat a Sant Sebastià.
Durant el segle xix es va afegir una sagristia al costat meridional. En una de les finestres hi ha una llinda de pedra sorrenca datada de 1801. L'ermita va servir, durant la Guerra del Francés (1809-1814), com a cementiri.
Sembla que l'entrada original era a la banda sud, com es pot observar a l'interior de la nau a l'alçada del contrafort exterior de la part meridional.
El poble la tenia en gran estima i els seus sants eren advocats en temps de greus sequeres. S'hi anava en processó per demanar el do de la pluja i, durant l'any, en temps de la Pasqua, s'hi anava en representació dels diferents sectors socials del poble. El dia de l'aplec s'hi ballaven sardanes. Actualment l'aplec se celebra el dilluns de Pasqua al matí i s'acaba amb una truitada popular. També s'hi fa una trobada, anomenada l'Aplec de Tardor, el dia 6 de desembre.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 «Sants Just i Pastor de la Cellera». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 23 setembre 2017].
# Berg Encyclopedia of World Dress and Fashion

La Berg Encyclopedia of World Dress and Fashion (en català, Enciclopèdia Berg de la indumentària i la moda al món) és una enciclopèdia escrita en anglès i composta per set-cents seixanta articles dedicats a l'àmbit del cos humà vestit i a l'ornament en diferents cultures i al llarg de la història, tot explorant temes d'identitat personal i social relacionada amb l'activitat de vestir-se. Els seus deu volums estan dedicats a descriure i interpretar el vestit i la moda en diferents indrets del món, i estan organitzats per criteris geogràfics. L'últim volum revisa les perspectives globals d'estudi del vestit i de la moda en l'actualitat i de cara al futur.

## Descripció

L'obra, composta per 760 articles i escrita per més de 600 experts internacionals, parteix de perspectives multidisciplinàries i pluriculturals que permeten entendre la riquesa i la complexitat del vestit en totes les seves manifestacions.
Les definicions de vestit, indumentària i moda són el punt de partida i també l'enfocament principal de les diferents contribucions: el vestit s'analitza com una modificació del cos, la indumentària es relaciona amb la història o l'exhibició en un museu, i la moda correspon als canvis, relacionats amb les alteracions del cos i dels ornaments, en curts períodes.

## Premis i reconeixements

La Berg Encyclopedia of World Dress and Fashion va ser guardonada amb la Medalla de Dartmouth de referència excepcional del 2011. Aquest és un premi atorgat a les obres de consulta (com diccionaris, enciclopèdies o bancs d'imatges) per l'American Library Association i és el primer cop, des de la seva creació, que el premi s'ha concedit a una obra del sector del disseny.
D'altra banda, també ha estat guardonada amb el Premi del Llibre de la Fira Digital de Frankfurt 2011 i Premi al Millor lloc web 2011 per la llibreria FutureBook.

## A Catalunya

A Catalunya es pot consultar al Centre de Documentació del Museu del Disseny de Barcelona.

## Referències

* ↑ Berg Encyclopedia of World Dress and Fashion Arxivat 2012-05-05 a Wayback Machine. al Museu del Disseny de Barcelona
* ↑ Berg encyclopedia of world dress and fashion. Oxford: Berg, 2010. ISBN 9781847881045.

## Bibliografia

* Joanne B. Eicher (directora), Berg Encyclopedia of World Dress and Fashion, editorial Berg, Oxford, 2010. (anglès)
# Lemie

Lemie (arpità Leimia) és un municipi italià, situat a la ciutat metropolitana de Torí, a la regió del Piemont. L'any 2007 tenia 218 habitants. Està situat a la Vall de Viù (Valls de Lanzo), una de les Valls arpitanes del Piemont. Limita amb els municipis d'Ala di Stura, Balme, Condove, Mezzenile, Usseglio i Viù.

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2000- | Giuseppe Davy | Llista cívica |