OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Plectorhinchus celebicus

Plectorhinchus celebicus és una espècie de peix de la família dels hemúlids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 49 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba des de les Moluques fins a Papua Nova Guinea, les Illes Ryukyu, la Gran Barrera de Corall i Belau (Micronèsia).

## Referències

* ↑ BioLib
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Randall, J.E., G.R. Allen i R.C. Steene, 1990. Fishes of the Great Barrier Reef and Coral Sea. University of Hawaii Press, Honolulu, Hawaii. 506 p.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Plectorhinchus chubbi

Plectorhinchus chubbi és una espècie de peix de la família dels hemúlids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 75 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba des de Somàlia, Kenya i l'Índia fins a Port Alfred (Sud-àfrica). També a Indonèsia.

## Referències

* ↑ BioLib
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Regan, C. T. 1919. Fishes from Durban, Natal, collected by Messrs. H. W. Bell Marley and Romer Robinson. Annals of the Durban Museum v. 2 (pt 4): 197-204.
* Smith, M.M. i R.J. McKay, 1986. Haemulidae. p. 564-571. In M.M. Smith and P.C. Heemstra (editors) Smiths' sea fishes. Springer-Verlag, Berlín.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Monte Aloia

El Monte Aloia és una muntanya situada a la serra d'O Galiñeiro, al sud de Galícia, declarada parc natural el 4 de desembre de 1978. Es troba al municipi de Tui, a la província de Pontevedra, i té una extensió de 746 hectàrees. La seva vegetació està caracteritzada per espècies autòctones acompanyades per espècies de repoblació forestal. Té restes de la cultura dels castros i elements d'interès etnogràfic.
Té un relleu accidentat amb cotes que oscil·len entre els 80 i els 629 metres d'altitud a l'Alto de San Xiao, des d'on es domina un tram del riu Louro i del riu Miño fins a la seva desembocadura. Els seus sòls són àcids, de profunditat escassa o mitjana sobre substrat granític que afloren amb freqüència originant roques i pedregars, elements característics del paisatge d'O Baixo Miño.

## Enllaços externs

* Informació a la pàgina de la Xunta
# Mirta Miller

Mirta Jovita Bugni Chatard, més coneguda artísticament com a Mirta Miller (Buenos Aires, 16 d'agost de 1948) és una actriu argentina establerta a Espanya.

## Biografia

Es trasllada a Espanya des de la seva Argentina natal a la fi dels anys 60 i comença a treballar com model. Poc després debuta davant la càmera per a desenvolupar una prolífica carrera cinematogràfica condensada sobretot en la dècada dels setanta.
Una de les majors exponents del cinema espanyol dels anys 70. La seva filmografia està plagada de pel·lícules, tant comèdies com de terror. La seva principal marca d'identitat era mostrar el seu talent com a intèrpret femenina. Un dels seus últims papers va ser en la producció eròtica Bolero, al costat de Bo Derek i Ana García Obregón.
Participa en aquesta època també en espectacles de cafè-teatre com La fontana o Cantando se entiende la gente. Finalment es retira del món de l'espectacle a mitjan dècada dels vuitanta per a reaparèixer únicament de forma molt puntual en alguna pel·lícula.
Se li atribueix un sonat romanç amb l'aristòcrata espanyol Alfons de Borbó i Dampierre, descrit al llibre Mirta Miller: La mujer que no quiso ser Borbón (2004), d’Horacio Otheguy. Edit. Plaza & Janés. ISBN 9788401305290

## En la ficció

* Alfonso, el príncipe maldito (2010), interpretada per Guadalupe Lancho.

## Filmografia (selecció)

* Blockbuster (2013)
* Sucedió en España (2004)
* Pelotazo nacional (1993)
* Bolero (1984)
* Yo hice a Roque III (1980)
* Donde hay patrón... (1978)
* La oscura historia de la prima Montse (1978)
* Pepito Piscinas (1978)
* Niñas... al salón (1977)
* Cuentos de las sábanas blancas (1977)
* Alcalde por elección (1976)
* El erotismo y la informática (1976)
* Mauricio, mon amour (1976)
* A la Legión le gustan las mujeres (...y a las mujeres les gusta la Legión) (1976)
* Cría cuervos (1976)
* La lozana andaluza (1976)
* El señor está servido (1976)
* El extraño vicio del Dr. Hichcock (1975)
* Mi mujer es muy decente, dentro de lo que cabe (1975)
* Ligeramente viudas (1975)
* El gran amor del conde Drácula (1974)
* La curiosa (1973)
* La rebelión de las muertas (1973)
* Busco tonta para fin de semana (1973)
* Pisito de solteras (1973)
* Santo contra el doctor Muerte (1973)
* La chica del Molino Rojo (1973)
* Un casto varón español (1973)
* Dr. Jekyll y el Hombre Lobo (1972)
* El padre de la criatura (1972)
* ¡No firmes más letras, cielo! (1972)
* Ligue Story (1972)
* Vente a ligar al Oeste (1972)
* Los novios de mi mujer (1972)
* Los días de Cabirio (1971)
* Aunque la hormona se vista de seda (1971)
* Una chica casi decente (1971)
* Una señora llamada Andrés (1970)

## Referències

* ↑ Mirta Miller al diari Sur
* ↑ MIRTA MILLER: «No tengo nada de mujer fatal», La Razón, 26 de març de 2011
* ↑ 'Las reinas del destape' (II): Mirta Miller, el gran amor de Alfonso de Borbón-Dampierre, elcierredigital.com
* ↑ «La Verdad». Arxivat de l'original el 2007-08-23. [Consulta: 23 agost 2007].
# Mirta Plá

Mirta Esteny Plá Cabal (L'Havana, 1940 – Barcelona, 23 de setembre de 2003) fou una ballarina cubana i mestra de ballet. Juntament amb Loipa Araújo, Aurora Bosch i Josefina Méndez, és considerada com una de les "quatre joies del ballet cubà". Fou una artista principal amb el Ballet Nacional cubà.
Va començar els seus estudis al Conservatori Municipal de l'Havana i els va continuar sota la tutela de Fernando Alonso, rebent classes de mestres com León Fokin, Alexandra Fedorova, José Parés i Mary Skeaping. Va debutar professionalment el 1953, amb 13 anys, i el 1959 va ser ascendida a solista, adquirint la categoria de primera ballarina el 1962. El 1964 i 1966, va guanyar la medalla de plata del concurs de Varna de Bulgària quan era el més prestigiós del món per a nous talents del ballet.

## Referències

* ↑ «Las cuatro joyas del ballet cubano» (en castellà). Ballet Nacional de Cuba. Arxivat de l'original el 16 d’agost 2017. [Consulta: 27 febrer 2014].
* 1 2 Salas, Roger «Mirta Plá, primera bailarina y maestra de ballet» (en castellà). El País [Madrid], 24-09-2003. ISSN: 1134-6582.
* ↑ Estrada Betancourt, José Luís. «Mirta Plá, la joya que jamás le faltó a la compañía» (en castellà). Juventud Rebelde, 24-07-2010. [Consulta: 19 octubre 2019].
# Premi Hugo

Els Premis Hugo són una sèrie de guardons atorgats a obres de ciència-ficció o, en menor grau, de fantasia, així com a artistes gràfics, guionistes, editors, etc. Van tenir una gran rellevància en les dècades de 1960 i 1970.
Els Premis Hugo reben el seu nom en honor de Hugo Gernsback, fundador de la revista de ciència-ficció Amazing Stories i inventor del terme ciència-ficció.
Els premis es concedeixen anualment des de 1953 a la Convenció mundial de ciència-ficció (Worldcon). En cada edició es crea la Premi Hugo (WSFS), els membres participen en la selecció prèvia, una selecció de cinc candidats i un guanyador final en cada categoria. Normalment se celebra a l'estiu (agost o setembre) a les costes est o oest dels EUA. Els premis a obres són atorgats l'any següent de la publicació d'aquestes, i els premis a persones es concedeixen, igualment, per la tasca realitzada en l'any previ a la concessió del premi.
Durant la celebració de l'esdeveniment es reparteixen altres premis, com el Premi John W. Campbell al millor autor novell de l'any (no confondre amb el Premi John W. Campbell Memorial).
El disseny del premi va ser obra de Benedict Jablonski, que va basar el mateix en una petita nau espacial d'acer inoxidable que adornava el capó de l'Oldsmobile 88.

## Categories premiades

Els premis Hugo vigents són:
* Premi Hugo a la millor novel·la
* Premi Hugo a la millor novel·la curta (entre 17500 i 40000 paraules)
* Premi Hugo al millor relat
* Premi Hugo al millor relat curt (menys de 7500 paraules)
* Premi Hugo al millor llibre de no ficció
* Premi Hugo al millor editor professional (format llarg)
* Premi Hugo al millor editor professional (format curt)
* Premi Hugo al millor artista professional
* Premi Hugo a la millor història gràfica
* Premi Hugo al millor fanzine
* Premi Hugo al millor fanzine semiprofessional
* Premi Hugo a la millor representació dramàtica (format llarg)
* Premi Hugo a la millor representació dramàtica (format curt)
* Premi Hugo al millor artista amateur
* Premi Hugo al millor escriptor amateur
Anteriorment es van atorgar premis en altres categories, com el millor autor novell de ciència-ficció, el millor il·lustrador de pàgines interiors, el millor ressenyador o el millor web temàtic, entre d'altres.

## Enllaços externs

* Pàgina oficial dels Premis Hugo (anglès)
# Mode bulb

El mode bulb és una forma de controlar manualment les velocitats lentes, obrint i tancant l'obturador. La velocitat d'obturació és un dels paràmetres que podem establir a l'hora de fer una fotografia, amb la idea de regular la quantitat de llum que entra al sensor. Si la velocitat és ràpida entrarà poca llum al sensor, mentre que si és lenta entrarà molta. Un cop passats els 30 segons arriba un moment en què la càmera apareix la lletra B (mode Bulb).
El mode bulb permet obrir i tancar l'obturador de forma manual, deixant passar la llum el temps que s'indiqui. Pot funcionar de dues maneres:
* Per una banda, es prem un cop perquè s'obri l'obturador i un altre cop per tancar-lo, finalitzant així la captura.
* Per altra banda, això obliga a mantenir l'obturador premut manualment el temps que estiguis exposant i finalitza la captura quan es deixa anar.
Aquest mode s'utilitza a l'hora de fer fotografies en entorns obscurs. En aquests casos l'obturador trigarà bastant a tancar-se. Això és perquè intenta compensar la falta de llum tenint més temps l'obturador obert.

## Fotografia de llarga exposició

Aquest és un tipus de fotografia en què l'obturador queda obert més temps de "l'habitual". El trípode és un element fonamental per dur a terme aquestes imatges juntament amb el disparador remot. L'ISO ha d'estar el més baix possible per conservar qualitat d'imatge i permet treballar amb velocitats lentes. Els entorns nocturns són els més adequats per no cremar la imatge. Cal destacar que el mode bulb gasta molta bateria. Un dels resultats que genera aquest mode són les sendes d'estrelles o també les cascades amb efecte sedós i els focs artificials.

### Disparador remot

Un disparador remot és ideal per fotografia de llarga exposició, per fer autoretrats, fotografies de grup i fotografia nocturna. També serveix per realitzar altres tècniques com l'HDR o el bràqueting.
Existeixen tres tipus de disparador remot:
* Disparador amb cable: consta simplement d'un botó que funciona igual que el botó de dispar de la càmera.
* Disparador sense fils: igual que el disparador amb cable però funciona amb rajos infrarojos, típicament.
* Disparador amb cable amb intervalòmetre: compta amb el botó de disparament i, a més, té una petita pantalla on es pot programar la càmera perquè dispari automàticament en intervals de temps. És útil per fer fotografies circumpolars o time lapses.
L'ús d'un disparador remot permet evitar les vibracions que es produeixen en la càmera quan es prem el botó de disparament i també per poder disparar la càmera a distància.

## Vegeu també

* Velocitat d'obturació
* Star Trail
* HDR
* Bràqueting

## Referències

* ↑ «Qué Es el Modo BULB y Cómo Sacarle Partido». [Consulta: 11 desembre 2020].
* 1 2 «¿QUÉ ES EL MODO BULB?». Blog del Fotógrafo. [Consulta: 11 desembre 2020].
* ↑ «Todo lo que Necesitas Saber sobre Disparadores Remotos». [Consulta: 11 desembre 2020].
# Programa Nimbus

El programa Nimbus constituí una sèrie de 7 satèl·lits artificials de la NASA llençats entre l'agost del 1964 i l'octubre del 1978. Foren col·locats a l'òrbita polar a un miler de km de la Terra. Foren usats com a laboratori d'equips meteorològics. També es coneix com a nimbus una mena de núvol.
Els satèl·lits van ser dissenyats per servir com estabilitzat, plataformes orientes cap a la Terra per provar sistemes avançats per detectar i recollir dades científiques de l'atmosfera. Set naus espacials Nimbus han estat llançades a òrbita gairebé polar, òrbita heliosíncrona, començant amb la que es va enlairar el 28 d'agost de 1964. A bord dels satèl·lits Nimbus anaven diversos instruments per obtenir imatges, so, i altres estudis en diferents regions espectrals. Els satèl·lits van ser llançats a bord de coets Thor-Agena (Nimbus 1-4) i coets Delta (Nimbus 5-7).
Durant un període de 20 anys des del llançament del primer satèl·lit de la sèrie Nimbus va ser la principal plataforma de desenvolupament i investigació de les missions dels Estats Units per la tele-observació de la Terra. Els set satèl·lits Nimbus, llançats en un període de catorze anys, van enviar les seves observacions espacials del planeta durant un total trenta anys. La NASA va transferir la tecnologia provada i millorada per les missions Nimbus per l'Administració Nacional Oceànica i Atmosfèrica (NOAA, de les seves inicials angleses National Oceanic and Atmospheric Administration) per als seus instruments de satèl·lits operatius. La tecnologia i les lliçons apreses en les missions Nimbus van ser patrimoni de la majoria dels satèl·lits d'observació terrestre de la NASA i la NOAA llançat en les dues últimes dècades del segle XX i la primera del XXI.

## Historial dels Nimbus

| satèl·lit | Llançament | Decaïment |
| Nimbus 1 | 28 d'agost 1964 | 16 de maig 1974 |
| Nimbus 2 | 15 de maig 1966 | 17 de gener 1969 |
| Nimbus B | 18 de maig 1968 | Sortida nul·la |
| Nimbus 3 | 14 d'abril 1969 | 22 de gener 1972 |
| Nimbus 4 | 8 d'abril 1970 | 30 de setembre 1980 |
| Nimbus 5 | 11 de desembre 1972 | |
| Nimbus 6 | 12 de juny 1975 | |
| Nimbus 7 | 24 d'octubre 1978 | 1994 |

## Referències

* Lindsey, Rebecca. «Nimbus: 40th Anniversary» (en anglès). NASA Earth Observatory. [Consulta: 16 maig 2006].
# Museu Nacional d’Alexandria

El Museu Nacional d'Alexandria (àrab: متحف الإسكندرية القومي, Matḥaf al-Iskandariyya al-Qawmī) és un museu situat a la ciutat d'Alexandria, Egipte. Va ser inaugurat el 31 de desembre de 2003 pel president egipci Hosni Mubarak i està situat en un palau restaurat d'estil italià, proper al centre de la ciutat, al carrer Tariq al-Horreya, l'antiga rue Fuad.

## Història

El museu s'allotja en el vell palau del paixà Al-Saad Bassili, que va ser un dels més rics mercaders de fusta a Alexandria. La construcció de l'edifici data de 1926 com una mansió blanca d'estil italià, localitzada al voltant d'un gran jardí, a més d'albergar un soterrani utilitzat durant els atacs aeris de la Segona Guerra Mundial. El projecte de construcció va ser realitzat per un arquitecte francès que utilitzava estils italians en les seves construccions. El palau de tres plantes era un lloc de trobada per a persones de classe alta de la societat egípcia a Alexandria.
La vila va ser venuda als Estats Units el 1960 per instaurar el seu consolat, i posteriorment va passar a titularitat estatal quan va ser comprat pel Ministeri de Cultura el 1997.

## Col·lecció

Alberga al voltant de 1.800 objectes, que descriuen la història d'Alexandria i Egipte. Moltes peces provenen d'altres museus egipcis. El museu conté peces de les civilitzacions de l'antic Egipte, copte i del món musulmà, així com obres del període hel·lenístic d'Egipte, amb peces de Heracleion i Canop. Alguns dels objectes oposats són vasos canopis, i peces del regnat de Nectabeu II. També hi ha un espai dedicat a la ciutat d'Alexandria, amb objectes del segle xx. Alguns d'ells són artefactes del govern de Caracal·la, figures de Medusa, vestimenta musulmana, un retrat en mosaic representant a la reina Berenice II esposa de Ptolemeu III i peces procedents de ruïnes antigues. Recentment, el museu va rebre una escultura d'Alejandro Magne.
Existeix una col·lecció de joies, armes, estatuaria, numismàtica i vidre.
* Planta 1: Època faraònica. Les mòmies es mostren en una recreació d'una cambra funerària.
* Planta 2: Època greco-romana. Inclou peces trobades en excavacions arqueològiques submarines de la costa alexandrina.
* Planta 3: Època copta, àrab (abásidas, omeyas, fatimíes ...) i segles XIX i XX.

## Galeria

* Estàtua de Weshka amb la seva família
* Un Ushebti pastant el pa
* Collaret en pisa blava i verda
* Retrat de mosaic de la reina Berenice II, esposa de Ptolemeu III
* Bust de l'emperador romà Caracal·la, portant el tocat faraònic
* Peça de llana i tela de lli del segle VIII

## Referències

* ↑ «Alexandria National Museum (ANM)». [Consulta: 17 juny 2021].
* ↑ Andrew Humphreys. Top 10 Cairo and the Nile. DK Publishing, 1 setembre 2011, p. 113–. ISBN 978-0-7566-8733-5.
* ↑ The Rough Guide to Cairo & the Pyramids. Rough Guides, 1 setembre 2011, p. 248–. ISBN 978-1-4053-8637-1.

## Enllaços externs

* Museos Egipcios
# Montendre

Montendre és un municipi francès, situat al departament del Charente Marítim i a la regió de la Nova Aquitània. L'any 1999 tenia 3.117 habitants.

## Monuments

* Castell de Montendre
Es va construir al segle IX sobre les ruïnes d'una elevació. A la torre quadrada es troba actualment el Museu d'Arts i Tradicions Populars de Montendre

## Ciutats agermanades

* Onda (País Valencià)
# Museu de Derry Lliure

El Museu de Lliure Derry és un museu de Derry, Irlanda del Nord, sobre el conflicte nord-irlandès de la dècada de 1960 i el moviment nacionalista irlandès al principi de la dècada de 1970. Les exposicions del museu inclouen fotografies, cartells, pel·lícules fotos, cartes i objectes personals. S'hi explica la lluita dels ciutadans catòlics de l'Ulster pels drets civils davant de les polítiques repressives del govern britànic. El museu vol evitar un discurs únic sobre el conflicte nord-irlandès i té com a objectiu donar veu als veïns dels barris de la ciutat que formen la zona anomenada Derry Lliure i que van viure en primera persona els esdeveniments violents.
L'Ulster, província nord-irlandesa situada principalment dins del Regne Unit, ha estat durant dècades una zona de conflicte obert entre els ciutadans republicans (majoritàriament catòlics) i els unionistes (majoritàriament protestants). Un important moviment en favor dels drets civils va ser encapçalat per l'Associació pels Drets Civils d'Irlanda del Nord (NICRA), que comptava amb un gran recolzament popular. Les seves reivindicacions se centraven principalment contra la discriminació dels catòlics. L'any 1972 es produïren detencions massives sense judici de ciutadans irlandesos sospitosos de pertànyer al grup armat IRA. El mateix any durant una manifestació pacífica de la població catòlica tingué lloc un dels capítols més coneguts del conflicte, el Bloody Sunday (Diumenge Sagnant), quan l'exèrcit britànic disparà per aturar la protesta i causà 13 morts entre els participants.

## Referències

* ↑ «'I'm a walking artefact' of Bloody Sunday». BBC News, 14-06-2010. [Consulta: 20 agost 2014].
* ↑ «Museum of Free Derry». Trip Advisor. [Consulta: 20 agost 2014].
* 1 2 «Museu de Derry Lliure (fitxa 125)». espaisdememoria.cat. Memorial Democràtic de Catalunya. [Consulta: 19 setembre 2016].

## Enllaços externs

* Museu de Lliure Derry
# Myènè

Els myènè són un poble d'Àfrica central establert al Gabon, en el litoral (entre Libreville i la llacuna Fernan Vaz) i al llarg de l'Ogooué fins a Lambaréné Es tracta de fet d'un conjunt de sis ètnies que parlen la mateixa llengua bantu, el myènè. S'anomenen ells mateixos els ngwè-myènè, terme que inclou els mpongwè, els orungu, els galwas, els enenga, els nkomi i els adyumbas. Segons les fonts s'usa diverses variants: Miéné, Myénés, Ngwémyéné, Omyéné, Omyénés.

## Bibliografia

* (francès) Anges F. Ratanga-Atoz, Les peuples du Gabon occidental : Ng'omyènè, Shekiani, Bakèlè, Benga, Ngubi, Gisire, Varama, Lumbu, Vili et Fang pendant la première periode coloniale (1839-1914), Tome I, Le cadre institutionnel, Éditions Raponda Walker, Libreville, 1999, 356 p. ISBN 2-912776-17-1
* (francès) André Hauser, « Notes sur les Omyéné du bas Gabon », in Bulletin de l'Institut français d'Afrique noire (Dakar), Série B, Sciences humaines. 16 (3-4) juillet-octobre 1954, p. 402-415
* (francès) Sylvie Le Bomin et Florence Bikoma, Musiques myènè : De Port-Gentil à Lambaréné, Gabon, Sépia, Saint-Maur-des-Fossés, 2005, 127 p. + 1 CD 9782842801007
* (francès) Annie Merlet, Légendes et histoire des Myéné de l'Ogooué, Centre culturel français A. de Saint-Exupéry, Libreville ; Sépia, Paris, 1990, 160 p. ISBN 2907888013

## Discografia

* (francès) Gabon : chants myènè de Port-Gentil à Lambaréné, Radio-France, distrib. Harmonia mundi, 2005

## Enllaços externs

* « Myéné (peuple d'Afrique) »
* Awanawintche.com: aprendre la llengua i la història myènè]
* Diccionari mpongwè-francès, André Raponda-Walker

## Referències

* ↑ Font : RAMEAU, BnF Myènè (peuple d'Afrique)
# Municipi de Skive

El municipi de Skive és un municipi danès que va ser creat l'1 de gener del 2007 com a part de la Reforma Municipal Danesa, integrant els antics municipis de Sallingsund, Spøttrup i Sundsøre amb el de Skive. El municipi és situat a la península de Jutlàndia, a la Regió de Midtjylland i abasta una superfície de 690,7 km².
El territori del municipi ocupa la península de Salling, al Limfjord, l'illa de Fur i les terres situades entre el Skive Fjord, el Louns Bredning i el Hjarbæk Fjord (part del complex del Limfjord).
La ciutat més important i capital del municipi és Skive (46.224 habitants el 2019). Altres poblacions són:
* Balling
* Breum
* Durup
* Glyngøre
* Hald
* Hem
* Højslev Stationsby
* Højslev
* Hvidbjerg
* Jebjerg
* Lem
* Lihme
* Nederby
* Oddense
* Ramsing
* Rødding
* Rønbjerg
* Roslev
* Selde

## Consell municipal

Resultats de les eleccions del 18 de novembre del 2009:
| Partit | vots | % vots |
| Socialdemokratiet | 10289 | 37,8 |
| Det Radikale Venstre | 1137 | 4,2 |
| Det Konservative Folkeparti | 1031 | 3,8 |
| Borgerplatform | 438 | 1,6 |
| Socialistisk Folkeparti | 2000 | 7,4 |
| Kristendemokraterne | 112 | 0,4 |
| Socialistisk Folkeparti | 1929 | 7,1 |
| Skiveegnens Fælles Liste | 89 | 0,3 |
| Venstre | 10170 | 37,4 |

### Alcaldes

| Alcalde | Període | Partit |
| Flemming Eskildsen | 1-1-2007 a 31-12-2009 | Venstre |
| | 1-1-2010 a ---- | |

## Referències

* ↑ (danès) Resultats de les eleccions municipals al municipi de Skanderborg
# Murakami

« Murakami» té aquests significats:
* Personatges:
** Murakami (emperador): (926-967), emperador del Japó.
** Haruki Murakami: (1949), escriptor japonès.
* Llocs:
** Murakami (Niigata): ciutat a la Prefectura de Niigata, Japó.