OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Cal Minguella (Guimerà)

Cal Minguella és una casa de Guimerà (Urgell) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És una casa noble de Guimerà emergent econòmicament al segle xvi. Es tracta d'una sòlida casa de cronologia medieval però amb la seva façana renovellada cap al segle xvi. Aquesta recuperació resulta evident sobretot en observar les llindes de les finestres. Aquesta casa ocupa en gran part un fragment d'un dels nombrosos carrers coberts de Guimerà. Aquest carrer és cobert per un arc apuntat escapçat. La porta d'accés és dovellada en arc de mig punt, a la seva dovella central hi devia tenir un alt relleu de l'escut de la família, però avui en dia no és visible. La façana es divideix en dos cossos, el de damunt del carrer cobert i el del lateral esquerre d'aquest carrer. Les finestres del primer pis són cobertes amb una llinda rectangular a tall de guardapols. La finestra de l'esquerra a més a més hi té adossada una venera com a decoració escultòrica. La part superior d'aquesta casa corresponia a les antigues golfes.

## Referències

* ↑ «Cal Minguella». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 26 gener 2017].
# Galeus schultzi

Galeus schultzi és una espècie de peix de la família dels esciliorrínids i de l'ordre dels carcariniformes.

## Morfologia

* Les femelles poden assolir 30 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix marí que viu entre 329-431 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba a les Filipines.

## Referències

* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Compagno, L.J.V.: FAO species catalogue. Volum 4. Sharks of the world. An annotated and illustrated catalogue of shark species known to date. Part 2 - Carcharhiniformes. FAO Fish. Synop. 125(4/2):251-655. Any 1984.
* ↑ Compagno, L.J.V., P.R. Last, J.D. Stevens i M.N.R. Alava, 2005. Checklist of Philippine Chondrichthyes. CSIRO Marine Laboratories, Rept. 243. 101 pp.
* ↑ Randall, J.E. i K.K.P. Lim (eds.), 2000. A checklist of the fishes of the South China Sea. Raffles Bull. Zool. Suppl. (8):569-667.

## Bibliografia

* Compagno, L.J.V. i V.H. Niem, 1998. Scyliorhinidae. Catsharks. p. 1279-1292. A: K.E. Carpenter i V.H. Niem (eds.) FAO Identification Guide for Fishery Purposes. The Living Marine Resources of the Western Central Pacific. FAO, Roma, Itàlia.
* Compagno, L.J.V., D. Dando i S. Fowler, 2005. A field guide to the sharks of the world. Harper Collins Publishing Ltd., Londres, Gran Bretanya, 368 p.
* Coppola, S.R., W. Fischer, L. Garibaldi, N. Scialabba i K.E. Carpenter, 1994 SPECIESDAB: Global species database for fishery purposes. User's manual. FAO Computerized Information Series (Fisheries). Núm. 9. Roma, Itàlia, FAO. 103 p.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Fritzsch, B. i P. Moller, 1995. A history of electroreception. p. 39-55. A P. Moller (ed.) Electric fishes: history and behavior. Fish and Fisheries Series 17. Chapman & Hall, Londres (Regne Unit).
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Marge de defensa

El marge de defensa és una forma de defensa col·lectiva contra les avingudes del riu Llobregat al terme municipal del Prat de Llobregat. La reparació i el manteniment del marge de defensa es feia de manera comunitària, controlada i ordenada per l'ajuntament. El marge de defensa del Prat anava des de Cal Monjo fins a l'Estruch, era una elevació de terreny artificial que seguia tota la llera del riu. El marge inspirat poemaris com Solatge d'estany de Pau Vallhonrat.

## Referències

* ↑ «Solatge d'Estany». Edició Commemorativa 1972-1982, 1982 [Consulta: 20 desembre 2013].
* ↑ «El Prat pagès». Col·lecció de textos locals, Número 5, 2005 [Consulta: 13 desembre 2013].
# Ansamicina

Les ansamicines, en anglès:Ansamycins és una família de metabòlits secundaris que presenten activitat antimicrobiana contra molts bacteris gram positius i alguns de gram negatius i inclou diversos compostos entre ells:estreptovaricines i rifamicines. A més aquests compostos mostren activitat antivírica contra bacteriòfags i poxvirus.

## Estructura

Se'n diuen ansamicines (del llatí: ansa, nansa) per la seva estructura única que comprèn un pont unint un moiètic aromàtic amb una cadena alifàtica.

## Exemples

Les rifamicines són una subclasse de les ansamicines amb molta potència contra l'activitat de micobacteris, per això s'usen contra la tuberculosi, lepra i SIDA en les seves infeccions micobacterials relacionades. S'han aïllat diversos anàlegs d'altres procariotes.

## Referències

* ↑ Wehrli, W.; Staehelin, M. «Actions of the rifamycins». Bacteriol. Rev., 35, 3, 1971, pàg. 290. PMC: 378391. PMID: 5001420.
* ↑ Prelog, V.; Oppolzer, W. «Rifamycins. 4. Ansamycins, a novel class of microbial metabolism products». Helv. Chim. Acta., 56, 1973, pàg. 2279.
* ↑ Floss, H. G.; Yu, T. «Lessons from the rifamycin biosynthetic gene cluster». Curr. Opin. Chem. Biol., 3, 5, 1999, pàg. 592. DOI: 10.1016/S1367-5931(99)00014-9. PMID: 10508670.
# Molí del Vilet

El Molí del Vilet és una obra de Sant Martí de Riucorb (Urgell) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. El que havia estat un molí, va desaparèixer totalment per allà els anys 20. Al seu lloc hi ha una casa. El molí es troba documentat en un pleit amb el monestir de Vallbona l'any 1194. Segons referències tenia la forma d'una torre quadrada.

## Referències

* 1 2 «Molí del Vilet». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 11 desembre 2016].
# Carles Manuel II de Savoia

Carles Manuel II de Savoia (Torí, Savoia 1634 - íd. 1675) fou el duc de Savoia entre 1638 i 1675, si bé patí la regència de la seva mare durant els primers anys del seu mandat.

## Orígens familiars

Va néixer el 20 de juny de 1634 a la ciutat de Torí sent el tercer fill del duc Víctor Amadeu I de Savoia i la seva esposa Maria Cristina de França. Fou net per línia paterna de Carles Manuel I de Savoia i Caterina Micaela d'Espanya, i per línia materna del rei Enric IV de França i Maria de Mèdici. Fou el germà del també duc Francesc Jacint de Savoia.
Morí el 12 de juny de 1675 a la residència ducal de la ciutat de Torí.

## Ascens al tron ducal

El 1637 a la mort del seu pare el seu germà de 5 anys, Francesc Jacint de Savoia, fou nomenat duc de Savoia sota la regència de la seva mare Maria Cristina de França. El 1638, a la prematura mort de Francesc Jacint, Carles Manuel fou nomenat duc de Savoia a l'edat de 4 anys, tenint la regència de la seva mare. Aquesta fins i tot continuà amb la seva regència un cop assolida la majoria d'edat de Carles Manuel, el qual refusà participar de manera activa en assumptes d'estat.
A la mort de la seva mare, ocorreguda el desembre de 1663, assumí plenament el poder. No va tenir, però, èxit a l'obtenir un pas al mar en detriment de la República de Gènova el 1673, i va tenir problemes per mantenir l'estreta relació i influència del Regne de França sobre el ducat, regne encapçalat pel cosí de Carles Manuel II Lluís XIV de França. Carles Manuel va millorar, però, el comerç desenvolupant el port de Niça i establint un camí estable a través dels Alps fins a França. També va reforçar l'exèrcit, compost inicialment per mercenaris.

## Núpcies i descendents

Es casà "per poders" el 4 de març de 1663 al Palau del Louvre amb Francesca Magdalena d'Orleans, filla de Gastó d'Orleans i Margarida de Lorena, i neboda del rei Lluís XIII de França. D'aquesta unió no tingueren fills.
Es casà, en segones núpcies, el 20 de maig de 1665 a la ciutat de Torí amb la comtessa Maria Joana de Savoia-Nemours, filla de Carles Amadeu de Savoia-Nemours i Elisabet de Borbó-Vendôme. D'aquesta unió nasqué:
* Víctor Amadeu II de Savoia (1666-1732), duc de Savoia, rei de Sicília (1713-1720) i posteriorment rei de Sardenya (1720-1732)
# Cal Miquel

«Cal Miquel» té aquests significats:
* Cal Miquel (Avià), masia a la comarca del Berguedà
* Cal Miquel (Castellfollit del Boix), masia a la comarca del Bages
* Cal Miquel (Vilanova de Prades), edifici a la comarca de la Conca de Barberà
* Cal Miquel de Muntanya, masia de la Coma, a la comarca del Solsonès
* Cal Miquel Pólvora, casa de Cornudella de Montsant, a la comarca del Priorat
# Froelichia

Froelichia és un gènere de plantes amb flors dins la família Amaranthaceae. Costa de 28 espècies descrites i d'aquestes només 15 acceptades.

## Descripció

Són plantes herbàcies anuals o perennes però amb la rel un poc llenyosa. Tija densament pubescent amb pèls ramificats que semblen teranyines. Fulles de 5-14 cm de llargada coriàcies, linears a estretament oblongo-lanceolades. Les inflorescències en panícula. Fruits ocults en el calze persistent i llavors aplanades cirulars.

## Distribució

12 de 20 espècies, distribuïdes pels Estats Units i Canadà fins a Amèrica del Sud i les illes del Carib.

## Taxonomia

Aquest gènere va ser descrit per Alexander von Bunge i publicat a Methodus Plantas Horti Botanici et Agri Marburgensis : a staminum situ describendi 50. 1794. L'espècie tipus és: Froelichia lanata Moench

## Taxonomia

* Froelichia alata
* Froelichia arizonica
* Froelichia braunii
* Froelichia campestris
* Lista completa de especies

## Referències

* ↑ Froelichia en PlantList
* 1 2 «Froelichia». Tropicos.org. Missouri Botanical Garden. [Consulta: 23 octubre 2012].

## Enllaços externs

* The International Plant Names Index Bienertia.
* Bunge, Alexander Andrejewitsch (Aleksandr Andreevic, Aleksandrovic) von, 1879: Act. Hort. Petrop. vi. II. 425; et in Boiss. Fl. Orient. iv. 945.
# Manel Barberà i Jardí

Manel Barberà i Jardí (Roquetes, Baix Ebre, 1870 - Lloc de defunció desconegut, 1928 o 1930), fou un jurista i polític català adscrit al Partit Conservador Monàrquic.
Era fill de Miquel Barberà i Curto i de Cinta Jardí i Curto. Tingué dos germans: Joaquim Barberà i Jardí, també afiliat al Partit Conservador Monàrquic i que formà part del govern municipal de Roquetes; i Maria Barberà i Jardí, que fou l'esposa del secretari de l'ajuntament roquetenc, Joaquim Vidal. Es va llicenciar en Dret Civil i Canònic per la Universitat de Barcelona el 1896. Exercí d'advocat i de jutge a la seva localitat natal, i se sap que el 1907 era membre de la Junta Municipal d'Ensenyança de Roquetes.
Entre 1911 i 1915 fou alcalde de Roquetes pel seu partit. Dos anys més tard, l'11 de març de 1917 fou elegit diputat provincial pel districtre Tortosa-Roquetes. El mes de desembre d'aquell mateix any fou nomenat secretari segon de la Mancomunitat de Catalunya. Exercí com a diputat tan sols durant el bienni 1917-1918.
Acabada la seva dedicació política, el 1919 fou nomentat com a cap de districte del Sometent Armat de Roquetes, amb distinció de caporal, càrrec que mantingué fins a l'any 1924.

## Referències

* 1 2 Curto, Albert. «Barberà i Jardí, Manel». A: Enric Pujol i Casademont, Josep Santesmases i Ollé (direcció). Diccionari biogràfic dels diputats de la Mancomunitat de Catalunya (1914-1925). Barcelona: Diputació de Barcelona, 2019, p. 69. ISBN 9788498038897.
* 1 2 «Barberà i Jardí, Manel». Els Diputats de la Mancomunitat de Catalunya, 09-09-2015. [Consulta: 22 juny 2021].
* 1 2 Curto (2019), p. 70
# Ansar al-Sunna (Moçambic)

Ansar al-Sunna (traduït com els defensors de la tradició), Al-Xabab, Ahlu al-Sunna i Swahili Sunna, és un grup militant islamista actiu a la província de Cabo Delgado, Moçambic. El grup ha atacat les forces de seguretat i a civils en un intent d'establir un Estat islàmic en la zona. Encara que en un vídeo de 2019 es mostraven militants que professaven lleialtat a l'EI, els membres rarament es refereixen a si mateixos com a part d'aquest grup. A més, quasi mai emeten propaganda.
Segons s'informa, el grup va ser format en Cabo Delgado per seguidors del clergue radical kenyà Aboud Rogo Mohammed, que es va reassentar a Moçambic després de la seva mort en 2012. El grup es va fer cada vegada més violent en 2017, duent a terme atacs contra objectius governamentals i civils. Els fons per al grup provenen del contraban il·legal, les xarxes religioses i els traficants de persones, que el grup utilitza per a enviar reclutes a Tanzània, Kenya i Somàlia per al seu entrenament militar i ideològic.
Segons s'informa, els membres de Ansar al-Sunna són en la seva majoria moçambiquesos dels districtes de Mocimboa dona Praia, Palma i Macomia, però també inclouen a estrangers de Tanzània i Somàlia. Segons s'informa, els membres del grup parlen portuguès, kimwani i suahili. El grup recluta activament a joves moçambiquesos descontents amb el govern degut a l'alta taxa de desocupació i a la falta d'oportunitats econòmiques.

## Referències

* ↑ ; Salem Solomon«Is IS Gaining Foothold in Mozambique?». Voice of America, 07-06-2019. [Consulta: 15 juny 2019].
* ↑ ; Djukic, Djordje«"Islamic State" in Mozambique? Control Map & Timeline of the Insurgency». Political Geography Now, 17-08-2020.
* ↑ «Mozambique: Islamist Raids Continuing in Mocimboa Da Praia», 05-12-2017. Arxivat de l'original el 26 desembre 2017. [Consulta: 27 desembre 2017].
* ↑ «Battle looms in Mozambique over extremists' control of port». Associated Press, 25-08-2020.
* ↑ «Mozambique: Sophistication of Islamic insurgency threatens LNG plans». Groupe Jeune Afrique, 24-08-2020.
* ↑ «More misery, few answers». The Economist, 26-08-2020, p. 37.
* ↑ «Ansar al-Sunna: A New Militant Islamist Group Emerges in Mozambique», 14-06-2018. [Consulta: 15 setembre 2018].
* ↑ «How Mozambique's smuggling barons nurtured jihadists», 02-06-2018. [Consulta: 15 setembre 2018].
* ↑ Sirwan Kajjo. «Is IS Gaining Foothold in Mozambique?». Voice of America, 07-06-2019. [Consulta: 15 juny 2019].
# Platanístides

Els platanístides (Platanistida) són un infraordre de cetacis del grup dels odontocets. La gran majoria d'espècies d'aquest clade estan extintes i avui en dia només en queden una o dues, segons si es considera que el dofí de riu xinès està extint o en perill crític. La UICN és partidària d'aquesta última opció. L'altra espècie d'aquest grup és el dofí del Ganges, també considerat amenaçat per la UICN. Tanmateix, els platanístides tenen una rica història en el registre fòssil que es remunta fins a l'Oligocè.

## Referències

* 1 2 Smith, B. D.; Zhou, K.; Wang, D.; Reeves, R. R.; Barlow, J.; Taylor, B. L.; Pitman, R. Lipotes vexillifer. UICN 2012. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2012, consultada el 18 gener 2013.
Espècies vivents de cetacis :
Regne Animalia  · Embrancament Chordata  · Classe Mammalia  · Infraclasse Eutheria  · Superordre Laurasiatheria  · (sense categoria) Artiodactyla  · (sense categoria) Whippomorpha :
Subordre Mysticeti :
Subordre Odontoceti (continua més avall) :
Subordre Odontoceti (contina més amunt) :
# Nanga

Nanga va ser el segon manikongo del regne del Congo a l'Àfrica central a començaments del segle xv. Poc se sap d'ell o del seu regnat llevat que era un dels dos cosins del fundador del Congo, Lukeni lua Nimi.

## Referències

* ↑ Pierre Bertaux. África: desde la prehistoria hasta los estados actuales. (en español) Colección Historia Universal Siglo XXI, volumen 32, 19ª edición, México, Siglo XXI Editores, 2001. ISBN 9682302293.
* ↑ Llista de reis del Congo a worldstatesmen
# Carolina de Saxònia-Weimar-Eisenach

Carolina Lluïsa de Saxònia-Weimar-Eisenach va ser una noble alemanya nascuda a Weimar el 18 de juliol de 1786 i morta a Ludwigslust el 20 de gener de 1816. Va ser l'única filla que va sobreviure del matrimoni format per Carles August, Gran Duc de Saxònia-Weimar-Eisenach (1757-1828) i Lluïsa de Hessen-Darmstadt (1757-1830).
L'1 de juliol de 1810 es va convertir en la segona dona de Frederic Lluís de Mecklenburg-Schwerin, amb el qual va tenir tres fills:
* Albert de Mecklenburg-Schwerin (1812-1834)
* Helena de Mecklenburg-Schwerin (1814-1858), que el 1837 es va casar amb Ferran Felip d'Orleans (1810-1842) el fill gran de Lluís Felip I de França
* Magnus de Mecklenburg-Schwerin (1815-1816)

## Enllaços extrens

^ http://www.genealogy.euweb.cz/wettin/wettin5.html#MAA
^ http://genealogy.euweb.cz/meckl/meckl6.html
^ http://www.geneall.net/D/per_page.php?id=9872
^ http://www.germany-press.de/reisefuehrer/MECKPOM/caroline%20von%20weimar.pdf
# Paniassis d'Halicarnàs el Jove

Paniasis d'Halicarnàs (grec antic: Πανύασσις, llatí: Panyassis), fill de Diodes, va ser un filòsof grec i endeví que practicava l'oniromància originari d'Halicarnàs.
Artemidor diu que va escriure una obra titulada Sobre els somnis, dividida en dos llibres, i el cita amb freqüència de forma elogiosa. Diu que era una gran autoritat en el tema de la interpretació dels somnis. Podria ser net del poeta del mateix nom, (Paniassis). La Suïda anomena el poeta amb el renom de τερατοσκόπος, que probablement és un error, car és més aviat el renom del filòsof (al qual anomena el Jove).

## Referències

* ↑ Montero, Santiago. Diccionario de adivinos, magos y astrólogos de la antigüedad. Valladolid: Trotta, 1997, p. 235. ISBN 8481641618.
* ↑ Smith, William (ed.). «2.Panyasis». A: Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Boston: Little, Brown and Co., 1867, p. 115.
* ↑ «Panyassis 2». A: Realencyclopädie der classischen Altertumswissenschaft.
# Xenòcrit de Tebes

Xenòcrit de Tebes, en llatí Xenocritus, grec antic: Ξενόκριτος, fou un escultor grec. Era nadiu de la ciutat de Tebes. Va fer unes estàtues de marbre blanc de l'Hèrcules Pròmac a la seva capella de Tebes. Va treballar conjuntament amb l'escultor Eubi de Tebes. L'esmenta Pausànies.

## Referències

* ↑ Xeno'critus. William Smith, Ed. A Dictionary of Greek and Roman biography and mythology. Vol. III. Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 1295
# Plataplochilus

Plataplochilus és un gènere de peixos de la família dels pecílids i de l'ordre dels ciprinodontiformes.

## Taxonomia

* Plataplochilus cabindae (Boulenger, 1911)
* Plataplochilus chalcopyrus (Lambert, 1963)
* Plataplochilus loemensis (Pellegrin, 1924)
* Plataplochilus miltotaenia (Lambert, 1963)
* Plataplochilus mimus (Lambert, 1967)
* Plataplochilus ngaensis (Ahl, 1924)
* Plataplochilus pulcher (Lambert, 1967)
* Plataplochilus terveri (Huber, 1981)

## Referències

* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ FishBase (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* ↑ UNEP-WCMC Species Database (anglès)

## Bibliografia

* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Plegafulles de Pará

El plegafulles de Pará (Automolus paraensis) és una espècie d'ocell de la família dels furnàrids (Furnariidae).

## Hàbitat i distribució

Habita el sotabosc de la selva pluvial del sud de l'Amazònia del Brasil.

## Referències

* ↑ «Plegafulles de Pará». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 29/03/2021(català)
# Plegafulles de collar

El plegafulles de collar (Anabazenops fuscus) és una espècie d'ocell de la família dels furnàrids (Furnariidae) que habita els boscos del sud-est del Brasil. El seu nom específic, fuscus, significa 'fosc' en llatí.

## Referències

* ↑ Fundació Barcelona Zoo; Institut Català d’Ornitologia; TERMCAT, Centre de Terminologia. «plegafulles de collar». Diccionari dels ocells del món. TERMCAT. [Consulta: 16 setembre 2023].
* ↑ Jobling, 2010, «fuscus».

## Bibliografia

* Jobling, J. A. Helm Dictionary of Scientific Bird Names (en anglès). Christopher Helm, 2010. ISBN 9781408133262.
# Premi La Sonrisa Vertical

El Premi La Sonrisa Vertical de narrativa eròtica era un concurs literari convocat i publicat per Tusquets Editores. Es va convocar per primera vegada l'any 1979 i es va suspendre en 2004. El jurat estava presidit des de la seva creació pel director cinematogràfic Luis García Berlanga.
En 2004, l'editorial va decidir suspendre de forma temporal el concurs, al·legant com a causes de la suspensió la poca qualitat de les obres presentades a concurs i la difusió de l'erotisme literari amb obres de gèneres més amplis.

## Llista de guanyadors

* 1979 Susana Constante (Argentina, 1944) per Educación sentimental de la señorita Sonia
* 1980 Ofèlia Dracs - pseudònim col·lectiu- per Deu pometes té el pomer)
* 1981 Vicente Muñoz Puelles (Espanya, 1948) per Anacaona
* 1982 Pedro Sempere (Espanya, 1942) per Fritzcollage
* 1983 Declarat desert
* 1984 Pablo Casado per Tres días, tres noches
* 1985 Vicente García Cervera (Espanya, 1934) per Las cartas de Saguia-el-Hanra
* 1986 Mercedes Abad (Espanya, 1961) per Ligeros libertinajes sabáticos
* 1987 Pep Bras per El vaixell de les vagines voraginoses
* 1988 Denzil Romero (Veneçuela, 1938-1999) per La esposa del Dr. Thorne
* 1989 Almudena Grandes (Espanya, 1960) per Las edades de Lulú
* 1990 José Luis Muñoz (Espanya, 1951) per Pubis de vello rojo
* 1991 Ana Rossetti (Espanya, 1950) per Alevosías
* 1992 José María Álvarez (Espanya, 1942) per La esclava instruida
* 1993 Dante Bertini (Argentina) per El hombre de sus sueños
* 1994 Declarat desert
* 1995 Irene González Frei - pseudònim- per Tu nombre escrito en el agua
* 1996 José Carlos Somoza (Espanya, 1959) per Silencio de Blanca
* 1997 Abel Pohulanik (Argentina, 1950) per La cinta de Escher
* 1998 Pedro de Silva (Espanya, 1945) per Kurt
* 1999 Luis Antonio de Villena (Espanya, 1951) per El mal mundo
* 2000 Mayra Montero (Puerto Rico, 1952) per Púrpura profundo
* 2001 Andreu Martín (Espanya, 1949) per Espera, ponte así
* 2002 Declarat desert
* 2003 José Luis Rodríguez del Corral (Espanya, 1959) per Llámalo deseo
* 2004 Declarat desert

## Vegeu també

* La Sonrisa Vertical

## Referències

* ↑ «Ocho sonrisas verticales: pornografía o literatura erótica», 24-02-2004. Arxivat de l'original el 2009-03-03. [Consulta: 3 novembre 2008].
* ↑ Europa Press. «Desaparece 'La Sonrisa Vertical'». elmundo.es, 24-05-2004. [Consulta: 31 octubre 2008].