OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Retrat d'un clergue (El Greco)

El Retrat d'un Clergue (miniatura) és una miniatura de vegades atribuïda a El Greco, malgrat que no existeix unanimitat en els crítics sobre aquesta atribució. Consta amb la refèrencia X-201 en el catàleg raonat d'obres d'aquest artista, realitzat pel seu especialista Harold Wethey.

## Temàtica de l'obra

De vegades s'ha identificat el personatge retratat amb Diego de Covarrubias, malgrat que no hi ha documentació fefahent per a aquesta identificació. Aquesta miniatura va sortir publicada a Exposición de la miniatura-retrato en España: catálogo general ilustrado (1916), obra de Joaquín Ezquerra del Bayo (1863-1942), com a obra d'El Greco i com a "retrato de Covarrubias"

## Anàlisi de l'obra

No està signat; Oli sobre paper; 20 x 15 cm.; Museu Lázaro Galdiano, Madrid.
Harold Wethey no creu que sigui una obra autógrafa, i pensa que és una obra de l'escola espanyola. En canvi, August L. Mayer i José Camón Aznar admeten l'autoria d'El Greco.

## Referències

* ↑ Wethey, Harold E. Obra mencionada, p. 224.
* ↑ Ezquerra del Bayo, Joaquín. «Exposición de la miniatura-retrato en España : catálogo general [ilustrado : Madrid, mayo-junio 1916]». Universitat Autònoma de Barcelona, Madrid : Imprenta Alemana, 1916. [Consulta: 12 octubre 2019].
* ↑ Frati, Tiziana. Obra mencionada, p. 122.

## Bibliografia

* Wethey, Harold Edwin; El Greco y su Escuela (Volumen-II) ; Ediciones Guadarrama; Madrid-1967.
* Frati Tiziana; La obra pictórica completa de El Greco; Edic. Noguer Rizzoli; Milán-Barcelona-1970
* Gudiol, José; Doménikos Theotokópoulos, El Greco; Ediciones Polígrafa, S.A.; Barcelona-1982;
# Traducció per al registre sanitari

La traducció per al registre sanitari és la traducció de la documentació relativa a l'aprovació i el compliment dels dispositius mèdics, productes farmacèutics i productes in vitro. Molts països d'arreu del món, incloent el Japó i els Estats Units, requereixen que els expedients d'aprovació de nous productes es presentin en els idiomes locals per ser llegits i analitzats pels òrgans reguladors. De la mateixa manera,s'ha de traduir la documentació associada als canvis dels productes o els informes de problemes als països que ho requereixen. A part de les habilitats lingüístiques, la traducció per al registre sanitari exigeix una formació específica i un coneixement detallat de la matèria.

## Exemples de traducció del registre sanitari

Alguns exemples dels tipus de documents de registre sanitari que requereixen traducció:
* Procediments de fabricació de recursos mèdics o medicaments
* Especificacions de disseny i mostres
* Avaluacions de riscos
* Documentació de química, fabricació i control (CMC)
* Informes de biocompatibilitat
* Expedients d'aprovació del registre sanitari
* Documents de l'expedient clínic (formularis de consentiment informat, formularis de recollida de dades, protocols)
* Instruccions per a l'ús dels medicaments o dels productes sanitaris

## Procés

La traducció per al registre sanitari sol ser un procés de diversos passos, que generalment es porta a terme a càrrec d'una agència de traducció que supervisa la gestió del projecte i tot l'equip lingüístic. Els processos del projecte poden incloure:
* Extracció del text del format de sortida
* Traducció: transformació del text de sortida cap al text meta
* Edició: revisió d'una altra persona per tal d'assegurar l'adhesió de la terminologia aprovada, l'estil adequat i la veu
* Publicació: retorn de la traducció al format original (Ex. processador de textos, pàgina web, programa e-learning)
* Correcció: la puntuació, els marges i els salts de pàgina
* Revisió al país: encarregat a un expert

## Referències

* ↑ «Resource Library for Medical Device Professionals». Emergo Group. Arxivat de l'original el 1 d’agost 2010. [Consulta: 14 gener 2015].
* ↑ «Regulatory translation». Arxivat de l'original el 2011-01-29. [Consulta: 14 gener 2015].
# Resolució 1059 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

La Resolució 1059 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides fou adoptada per unanimitat el 31 de maig de 1996. Després de recordar totes les resolucions sobre la situació a Libèria, en particular la Resolució 1041 (1996), el Consell va prorrogar el mandat de la Missió d'Observació de les Nacions Unides a Libèria (UNOMIL) fins al 31 d'agost de 1996 i va discutir sobre la situació de seguretat al país.
La violència a Libèria s'havia intensificat en violació de l'acord d'Abuja, i el Consell de Seguretat va posar l'accent en la importància de la capital Monròvia com una zona segura. L'observança de l'alto el foc havia acabat i es van reprendre les hostilitats, fins i tot a la capital. Mentre que el Grup de Monitorització de la Comunitat Econòmica dels Estats de l'Àfrica Occidental (ECOMOG) havia desplegat més tropes a la ciutat, la Comunitat Econòmica dels Estats d'Àfrica Occidental (CEDEAO) havia adoptat un mecanisme per a la represa de l'aplicació de l'Acord d'Abuja.
El Consell de Seguretat va prorrogar el mandat de la força d'observació de la UNOMIL a Libèria fins al 31 d'agost de 1996, i a causa del deteriorament de la seguretat, la seva mida, que va reduir temporalment segons ordres del secretari general Boutros Boutros-Ghali. Va ser condemnats tots els atacs contra ECOMOG (la força de pacificació de l'ECOWAS), la UNOMIL i les agències d'ajuda humanitària, així com el saqueig dels seus béns. Es va convidar a les parts a que complissin els seus acords, l'observació de l'alto el foc i la retirada de Monròvia. Es va recordar a tots els països que havien d'observar l'embargament d'armes contra Libèria imposat en la Resolució 788 (1992) i informar-ne de les violacions al Comitè establert en la Resolució 985 (1995).
Finalment la Resolució 1059 va donar suport a la postura de l'ECOWAS pel que fa a no reconèixer cap govern que arribi al poder a Libèria mitjançant l'ús de la força. Posteriorment es podrien considerar altres mesures contra aquells que haguessin violat contínuament les resolucions del Consell de Seguretat.

## Referències

* ↑ United Nations Dept. of Public Information. The United Nations and the situation in Liberia. United Nations Dept. of Public Information, 1997, p. 22.
* ↑ Yusuf, Abdulqawi A. African Yearbook of International Law / Annuaire Africain de Droit International, Volume 4 (1996). Martinus Nijhoff Publishers, 1997, p. 15. ISBN 978-90-411-0471-7.

## Vegeu també

* Llista de resolucions del Consell de Seguretat de les Nacions Unides 1001 a la 1100 (1995 - 1997)
* Primera Guerra Civil liberiana

## Enllaços externs

* PDF Text de la Resolució a UN.org
# Resolució 1055 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

La Resolució 1055 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides, adoptada per unanimitat el 8 de maig de 1996, després de reafirmar la Resolució 696 (1991) i totes les resolucions següents sobre Angola, el Consell va examinar el procés de pau i va estendre el mandat de la Tercera Missió de Verificació de les Nacions Unides a Angola (UNAVEM III) fins a l'11 de juliol de 1996.
El Consell de Seguretat reiterà la importància que concedeix a l'aplicació dels Acords de Pau i el Protocol de Lusaka entre Angola i UNITA. El procés de pau progressava, però amb retards, en particular l'aquarterament de les tropes d'UNITA i la integració en les forces armades. Les dues parts havien acordat la formació d'una força armada unificada al juny de 1996, l'establiment d'un govern d'unitat nacional i la reconciliació entre juny i juliol de 1996. Al febrer de 1997 s'esperava, segons el que preveia la Resolució 976 (1995) que es completaria el mandat de la UNAVEM III. Es va emfatitzar la necessitat que totes les parts de proporcionar seguretat a la UNAVEM III, de respectar els drets humans i garantir la desmilitarització de la societat angolesa després de la mort de dos membres de l'UNAVEM III el 3 d'abril de 1996. Es va reafirmar l'embargament d'armes contra el país.
Es va expressar preocupació per la manca d'aquarterament total de les tropes d'UNITA d'acord amb la Resolució 1045 (1996), i es va cridar a completar-ho, a lliurar les armes a la UNAVEM III i alliberar tots els presoners incondicionalment abans de juny de 1996. Tant UNITA com el govern d'Angola van ser requerits per a resoldre totes les qüestions pendents abans del 15 de maig de 1996. A més, se'ls va instar a cessar tota propaganda hostil i a ajudar les Nacions Unides en l'establiment d'una ràdio independent. Es va demanar al Secretari General que informés al Consell el 17 de maig de 1996 si les parts havien completat les tasques establertes, i a presentar un informe de situació l'1 de juliol de 1996.

## Referències

* ↑ Tvedten, Inge. Angola: struggle for peace and reconstruction. Westview Press, 1997, p. 64. ISBN 978-0-8133-8489-4.

## Vegeu també

* Llista de resolucions del Consell de Seguretat de les Nacions Unides 1001 a la 1100 (1996 - 1997)
* Guerra Civil angolesa

## Enllaços externs

* PDF Text de la Resolució a UN.org
# Resolució 1057 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

La Resolució 1057 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides fou adoptada per unanimitat el 30 de maig de 1996. Després de considerar un informe del secretari general Boutros Boutros-Ghali quant a la Força de les Nacions Unides d'Observació de la Separació (UNDOF), el Consell va prendre nota dels seus esforços per establir una pau justa i duradora a l'Orient Mitjà.
La resolució va decidir fer una crida a les parts interessades a que apliquessin immediatament la Resolució 338 (1973), es va renovar el mandat de la Força d'Observadors per sis mesos fins al 30 de novembre de 1996 i va sol·licitar que el Secretari General presentés un informe sobre la situació al final d'aquest període.
La força es va establir el 1974 per supervisar la l'alto el foc exigit en un acord entre Israel i Síria.

## Referències

* ↑ «Security Council renews mandate of UNDOF until 30 November». United Nations, 30-05-1996.
* ↑ «Fifth committee recommends $18.8 million for Disengagement Force on Syrian Golan Heights». United Nations Information System on the Question of Palestine, 29-11-1995. Arxivat de l'original el 30 d’agost 2020. [Consulta: 29 novembre 2017].

## Vegeu també

* Llista de resolucions del Consell de Seguretat de les Nacions Unides 1001 a la 1100 (1995 - 1997)
* Conflicte araboisraelià

## Enllaços externs

* PDF Text de la Resolució a UN.org
# Tilapia margaritacea

Tilapia margaritacea és una espècie de peix de la família dels cíclids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 17,5 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àfrica: Camerun.

## Referències

* ↑ Smith, A. 1838-1847. Pisces. A: Illustrations of the zoology of South Africa; consisting chiefly of figures and descriptions of the objects of natural history collected during an expedition into the interior of South Africa in 1834-1836. Illust. Zool. S. Africa v. 4: 77 unnumb. pp, accompanying Pls. 1-31.
* ↑ BioLib
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Axelrod, H. R., 1993. The most complete colored lexicon of cichlids. T.F.H. Publications, Neptune City (Estats Units).
* Boulenger, G. A. 1916. Catalogue of the fresh-water fishes of Africa in the British Museum (Natural History). Londres. Cat. Fresh-water Fish. Africa v. 4: i-xxvii + 1-392.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Römer U.: Cichliden Atlas, Bd. 1. Melle. 1311 p. Any 1998.
* Teugels, G.G. i D.F.E. Thys van den Audenaerde, 1991. Tilapia. p. 482-508. A: J. Daget, J.-P. Gosse, G.G. Teugels i D.F.E. Thys van den Audenaerde (eds.) Check-list of the freshwater fishes of Africa (CLOFFA). ISNB, Brussel·les; MRAC, Tervuren, Flandes; i ORSTOM, París, França. Vol. 4.
* Teugels, G.G. i D.F.E. Thys van den Audenaerde, 1992. Cichlidae. p. 714-779. A: C. Levêque, D. Paugy i G.G. Teugels (eds.) Faune des poissons d'eaux douces et saumâtres d'Afrique de l'Ouest. Volum 2. Coll. Faune Tropicale núm 28. Musée Royal de l'Afrique Centrale, Tervuren, Flandes i O.R.S.T.O.M., París, 902 p.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Riddle Gawne

Riddle Gawne és una pel·lícula muda dirigida per Lambert Hillyer i William S. Hart i protagonitzada pel propi Hart, Katherine MacDonald i Lon Chaney. Basada en la novel·la “The Vengeance of Jefferson Gawne” de Charles Alden Seltzer, es va estrenar el 19 d’agost de 1918. La producció de la pel·lícula costà 64.6660 dòlars obtenint uns ingressos de solament 70.511. Considerada durant molts anys una pel·lícula perduda és van localitzar la primera de les cinc bobines en l’arxiu cinematogràfic Gosfilmofond de Russia i actualment es guarden a la Biblioteca del Congrés dels Estats Units.

## Argument

Riddle Gawne és un home que busca venjar-se de l'home que va matar el seu germà Wesley i va fugir amb la seva cunyada, deixant la seva petita filla Jane Gawne sense casa. Abans de morir, aquest havia revelat el nom del seu assassí com "Watt Hyat". Fent-se càrrec de Jane, busca en va l'assassí durant molts anys i al final Riddle compra una ramat i s'instal·la en una zona controlada per uns lladres de bestiar liderats per Hame Bozzam, que en realitat és "Watt Hyat" sota un àlies. Kathleen Harkness, la filla del coronel Harkness, arriba a l’Oest sense saber que el seu pare és membre dels la companyia de bandolers. Bozzam ho aprofita per pressionar-lo perquè accepti que es casi amb ella.
Defensant el seu honor, Riddle dispara dos dels sequaços de Bozzam. Hame dispara en Riddle, però aquest sobreviu i Blanche Dillon el cuida fins que aconsegueix recuperar-se. Aleshores, Riddle decideix netejar la ciutat. Acaba amb al peó de Hame Bozzam, el xèrif Reb Butler, i després condueix un grup de vaquers al refugi del proscrit i el cremen. Mentrestant Bozzam segresta Kathleen després de ferir mortalment el seu pare. Riddle, en solitari, persegueix l'home que fuig i la seva colla. Després de la persecució, Riddle lluita i mata "Nigger" Paisley, un dels sequaços. Durant la baralla, però, Riddle es trenca la cama. Amenaçant l'ara ferit Riddle, Bozzam revela la seva identitat real, l'home que va matar el seu germà. En sentir això, Gawne aconsegueix posar-se dempeus i és capaç de llançar Bozzam per un penya-segat fent que mori. Gawne es recupera amb l’ajut de Kathleen i aconsegueix la seva mà.

## Repartiment

* William S. Hart (Jefferson "Riddle" Gawne)
* Katherine MacDonald (Kathleen Harkness)
* Lon Chaney (Hame Bozzam/ Watt Hyat)
* Gretchen Lederer (Blanche Dillon)
* Gertrude Short (Jane Gawne)
* Edwin B. Tilton (coronel Harkness)
* Milton Ross (Reb Butler)
* George Field ("Nigger" Paisley)
* Leon Kent (Jess Cass)

## Referències

* ↑ Davis, Ronald L. William S. Hart: Projecting the American West (en anglès). University of Oklahoma Press, 2003, p. 237. ISBN 978-0-8061-3558-8.
* 1 2 Duffy, Gerald C. «Riddle Gawne P». hotoplay IX, 5, 01-10-1918, pàg. 62-65.
* ↑ «List of current film release dates». The Moving Picture World, 07-09-1918, pàg. 1470.
* ↑ Taves, Brian. Thomas Ince: Hollywood's Independent Pioneer (en anglès). University Press of Kentucky, 2012-01-06. ISBN 978-0-8131-3998-2.
* ↑ «Riddle Gawne» (en anglès). Silent Era : Progressive Silent Film List. [Consulta: 9 juny 2024].
# Ridderkerk

Ridderkerk és un municipi de la província d'Holanda Meridional, al sud dels Països Baixos. El 2021 tenia 46.671 habitants repartits entre una superfície de 25,26 km² (dels quals 1,54 km² corresponen a aigua). Limita al nord amb Rotterdam i Nederlek, a l'est amb Nieuw-Lekkerland i Alblasserdam, al sud amb Barendrecht, Zwijndrecht i Hendrik-Ido-Ambacht.

## Centres de població

* Bolnes
* Oostendam
* Rijsoord
* Slikkerveer

## Referències

* ↑ «Bevolkingsontwikkeling; regio per maand» (en neerlandès). CBS Statline. CBS, 1 gener 2021. [Consulta: 2 gener 2022].
* ↑ «Kerncijfers wijken en buurten 2020» (en neerlandès). StatLine. CBS, 24 juliol 2020. [Consulta: 19 setembre 2020].

## Enllaços externs

* www.ridderkerk.nl
# Timuhala

Timuhala era una ciutat dels kashka. Als Fets de Subiluliuma es descriu com «una ciutat que era motiu d'orgull pels kashka». El rei hitita Subiluliuma I la va atacar i en forçà la rendició cap a l'any 1330 aC. Els Fets diuen que el rei hauria destruït a ciutat però els kashka es van atemorir i es van postrar als peus de Subiluliuma i li van demanar clemència. No la va destruir i la va incorporar a territori hitita.

## Referències

* ↑ Bernabé, Alberto (ed.). Historia y leyes de los hititas: textos del Reino medio y del Imperio Nuevo. Tres Cantos: Akal, 2004, p. 72. ISBN 8446022532.
# Riera d'Avencó

La riera d'Avencó, anomenada també riera de Picamena o del Pujol en el seu curs alt és un curs d'aigua de la conca del Besòs, afluent per l'esquerra del riu Congost. La riera neix a Collformic i recorre uns 13 km abans de desembocar al Congost a la barriada de l'Avencó, entre els municipis d'Aiguafreda i Tagamanent. La seva vall es troba encaixada entre la serra de l'Arca i els contraforts del pla de la Calma, d'on provenen els seus principals afluents, com la riera del Burguès, riera de la Figuera o la riera de la Llobina.
Des de l'Edat Mitjana, les seves aigües van servir per al funcionament de molins, fargues i pous de glaç. La riera d'Avencó pràcticament sempre porta aigua, tot i que quan aquesta riera arriba al municipi d'Aiguafreda, tot just abans de desembocar al riu Congost, l'aigua es filtra i transita de manera subterrània. Es creu que aquesta aigua s'infiltra pels materials calcaris porosos de la formació Buntsandstein, creuen la vall del Congost i tornen a aflorar uns 10 km en línia recta, a l'Avencó de Bigues, font situada prop del riu Tenes.

## Flora i fauna

Les seves aigües són habitades per poblacions de barb de muntanya, bagra, truita comuna, carpa, carpí i perca americana. Alguns trams del curs són poblats per vernedes, hàbitat d'interès comunitari.

## Referències

* ↑ Observatori del Paisatge. «Unitat de Paisatge 13: Montseny». A: Catàleg de Paisatge de les Comarques Centrals. Departament de Territori i Sostenibilitat.
* ↑ «La vall d'Avencó». Ajuntament d'Aiguafreda. [Consulta: 20 octubre 2018].
* ↑ «De l'Avencó d'Aiguafreda a l'Avencó de Bigues. Més de deu quilòmetres de curs subterrani». Ajuntament d'Aiguafreda. [Consulta: 31 octubre 2020].
* ↑ Carceller, Fernando «Estudi de la biodiversitat de les rieres del Montseny (conca del riu Besòs). El cas de la riera de l'Avencó». V Trobada d'Estudiosos del Montseny, 2002.
# Riera d'Oló

La riera d'Oló, néix dins del territori de L'Estany, a uns 850m alt. Desemboca a la Riera Gavarresa prop de Santa Maria d’Horta.

## Referències

* ↑ «riera d’Oló | enciclopèdia.cat». [Consulta: 1r gener 2022].
# Club Català de Naturisme

El Club Català de Naturisme (CCN) és una associació sense ànim de lucre que es va fundar a Barcelona el 18 de gener de 1977, per un grup de persones amb l'objectiu de promoure i defensar el naturisme a Catalunya, i va ser legalitzada el 23 de març de 1978. El Club Català de Naturisme és una associació integrada a la Federació Naturista Internacional.
Des de 1980 edita la revista Naturisme amb informació de les activitats que realitza el CCN i del moviment naturista en general.
L'any 2021, el CCN va presentar un Pla d'Acció Nudista, una proposta adreçada a l'administració i a la societat en general, on es proposen accions i línies estratègiques per la divulgació i defensa dels drets de les practicants del nudisme davant la cada cop més nombrosa afluència de persones amb banyador a zones nudistes, les ordenances municipals que prohibeixen la nuesa en algunes ciutats o la manca de senyalització clara i homogènia.

## Referències

* ↑ «Tornar nues, de nou, a la natura». Directa, 27-08-2018. [Consulta: 25 agost 2019].
* ↑ «60 platges i cales de tradició naturista, al litoral català». Catalunya Ràdio, 25-08-2019. [Consulta: 25 agost 2019].
* ↑ «Cossos nus contra la “invasió tèxtil”». Directa, 04-07-2019. [Consulta: 25 agost 2019].
* ↑ «El Club Català de Naturisme tindrà un centre social al Fonoll». CCMA, 21-08-2006. [Consulta: 25 agost 2019].
* ↑ Zurimendi, Ander. «Les platges nudistes es tapen amb banyador», 24-07-2019. [Consulta: 25 agost 2019].
* ↑ Larios, Guille. «La resistència nudista». Directa, 16-07-2021. [Consulta: 21 juliol 2021].

## Enllaços externs

* Federació Naturista-Nudista de Catalunya Arxivat 2019-08-25 a Wayback Machine.
* Federació Naturista Internacional
# Mirkhwand

Muhàmmad Mirkhwand ibn Khwandxah (Bukharà, 1433/1434 - Herat 22 de juny de 1498), conegut coma a Mirkhwand (Mīr-Khvānd), fou un historiador persa de l'època dels timúrides, en temps del sultà Hussayn Bayqara d'Herat. De mala salut va escriure bona part de la seva obra al llit. La seva obra principal és una «Història universal» amb set volums i un annex de geografia; el setè volum, dedicat a Hussayn Bayqara i els seus fills fins al 1522, fou escrit pel seu net (fill d'una filla) Khwandamir, que també va completar l'annex. És una de les principals fonts de la història de la Pèrsia medieval.

## Traducció

Pedro Teixeira, va publicar una traducció al castellà de l'historiador persa Mirkhwand.

## Referències

* ↑ Pedro Teixeira. Relaciones de Pedro Teixeira: d'el origen, descendencia, y succession de los reyes de Persia, y de Harmuz, y de un viage hecho por el mismo autor dende la India oriental hasta Italia por tierra. En casa de H. Verdussen, 1610, p. 190–.
* ↑ Max LANGE (Dr. jur.); Ernst FALKBEER; Paul Charles MORPHY Paul Morphy; a sketch from the Chess World. ... Translated with additional notes and games by Herr Falkbeer, 1860, p. 8–.
* ↑ Pedro Teixeira; Mir Khwănd; king of Hormuz Tūrăn-Shȧh The History of Persia: Containing, the Lives and Memorable Action of Its Kings from the First Erecting of that Monarchy to this Time; an Exact Description of All Its Dominions; a Curious Account of India, China, Tartary, Kermon, Arabia, Nixabur, and the Islands of Ceylon and Timor; as Also of All Cities Occasionally Mention'd, as Schiras, Samarkand, Bokara, &c. Manners and Customs of Those People, Persian Worshippers of Fire; Plants, Beasts, Product, and Trade ... To which is Added, an Abridgment of the Lives of the Kings of Harmuz, Or Ormuz. The Persian History. J. Brown, 1715, p. 163–.
* Enciclopèdia de l'Islam, VII, 129