OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Apol·lodor Èfil

Apol·lodor Èfil, en llatí Apollodorus Ephillus, en grec antic Ἀπολλόδωρος, fou un filòsof estoic esmentat per Diògenes Laerci que li atribueix dues obres, una anomenada Φυσική (Física) i l'altra Ήθιχή (Ètica). Teó d'Alexandria va escriure un comentari sobre la Φυσική, segons Suides, obra de la que Estobeu en va conservar dos fragments.
Aquest Apol·lodor no és l'Apol·lodor filòsof, membre de l'Acadèmia platònica que menciona Ciceró, però podria ser el que menciona Tertulià juntament amb Crisip.

## Referències

* ↑ 12.Apollodorus a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 233-234
# Carrer O'Connell

El Carrer O'Connell (O'Connell Street, en anglès; Sráid Uí Chonaill, en irlandès) és el carrer principal de Dublín, a Irlanda. És un dels carrers més àmplis de tot Europa, amb unes mesures de 49 metres d'ample al final sud, 46 metres al nord i 503 metres de longitud.
Conegut com el carrer Sackville fins a 1924, l'Ajuntament de Dublín li va canviar el nom en honor de Daniel O'Connell, líder nacionalista, l'estàtua es troba a la part baixa del carrer, davant del pont O'Connell.
En aquest carrer es troba també el monument més alt del món: l'Spire de Dublín.

## Referències

* ↑ «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2005-10-28. [Consulta: 3 març 2014].
* ↑ Osborough, W. N. (1996). Law and the emergence of modern Dublin: a litigation topography for a capital city. Irish Legal History Society History Series 5. Irish Legal History Society (illustrated ed.). Irish Academic Press in association with the Irish Legal History Society. p. 46. ISBN 978-0-7165-2583-7. Retrieved 30 November 2011.

## Enllaços externs

* Man On Bridge - O'Connell St. and Bridge photo archive 1930s-1980s
* Archiseek.com – Buildings of O'Connell Street Arxivat 2005-10-28 a Wayback Machine.
* ReflectingCity.com – O'Connell Street IAP Arxivat 2012-02-13 a Wayback Machine.
* O'Connell Street, Upper and Lower, from Dublin by Christine Casey
# Ali, Rabiaa et les Autres...

Ali, Rabiaa et les Autres (en àrab علي، ربيعة والآخرون) és una pel·lícula marroquina dirigida per Ahmed Boulane, estrenada el 2000.

## Sinopsi

Ali, involucrat en un afer polític, va passar 20 anys a la presó per assassinat. Quan el solten, tot és molt diferent, el grup d'amics s'ho ha passat genial, cadascú porta la seva pròpia vida, l'Alí ja no té el lloc privilegiat que tenia abans. Només Rabiaa i la seva filla ofereixen una solució per a la reinserció en el present i la reconciliació amb el passat, tot i que és dolorós d'aconseguir.

## Repartiment

* Younes Megri : Ali
* Hiam Abbass : Rabiaa
* Hassan El Fad : Abdellah

## Producció

* Ali, Rabiaa et les autres és la primera pel·lícula marroquina que tracta sobre els anys de plom al Marroc. Una "censura no oficial" el va treure ràpidament dels cinemes, i la seva emissió a les televisions marroquines es va reduir uns minuts.
* l'any 2005, durant la projecció de la pel·lícula a la Facultat de Ciències Humanes de Casablanca, la projecció va ser interrompuda pels estudiants islamistes

## Distincions

* Premi d'Interpretació del Festival d'Alexandria, Egipte 2001.
* Premi al millor primer treball FNF Marràqueix, Marroc 2001.
* Premi de premsa a la millor pel·lícula FNF Marrakech, Marroc 2001.
* Preu de muntatge FNF Marràqueix, Marroc 2001.
* Premi d'Interpretació FNF Marrakech, Marroc 2001.
* Premi especial del jurat al Festival Avança, Portugal 2001.
* Menció especial al Fameck Arab Film Festival, França 2001.

## Referències

* ↑ Ali, Rabiaa et les Autres al web del FCAT
* ↑ Ali, Rabiaa et les Autres... a maghrebdesfilms.fr
* ↑ Ali, Rabiaa et les Autres... a africine.org

## Enllaços externs

* Ali, Rabiaa et les Autres... a YouTube
# Bhojawaddar

Bhojawaddar (o Bhojavadar) fou un petit estat tributari protegit al districte de Gohilwar (Gohelwar) al Kathiawar, presidència de Bombai, format per només un poble, amb dos truibutaris separats, que pagava un tribut de 55 lliures, de les quals 41 al Gaikowar de Baroda i 14 al nawab de Junagarh.

## Referències

* Hunter, Sir William Wilson. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Londres: Trübner & co., 1885.
# Gruyère

El gruyère o Greyerzer és un formatge de pasta premsada cuita suís, que deu el seu nom al districte de la Gruyère, del cantó de Friburg, on es fabrica. A més hi ha un poble suís que té el nom de Gruyères. Fora de Suïssa, durant molt de temps, el terme gruyère era el terme genèric que designava un formatge suís i un de francès. Avui es parla comunament de formatges de la família del gruyère, que és formada per aquells que se li assemblen: el comté, el beaufort i el jura. Molta gent també confon el gruyère amb l'emmental, aquest últim té forats, mentre que el primer no.

## Elaboració

És un formatge de llet de vaca sencera, que dona un formatge de pasta premsada a partir de llet cuita. La mola té una forma rodona i té una crosta grogosa i rugosa. El taló de la mola ha de tenir una forma lleugerament convexa i les dimensions són de 9,5 a 12 cm d'alçada i de 55 a 65 cm de diàmetre, amb un pes de 25 a 40 kg. Fan falta almenys 400 litres de llet per una mola de 35 kg. El formatge va ser afinat durant un període de 5 a 12 mesos. Fora de l'afinament les moles són tornades a fregar amb aigua salada. És un formatge que no presenta forats, contràriament a la llegenda.
El gruyère es beneficia d'una AOC suïssa des del 26 de juliol de 2001. La zona de producció s'estén pels cantons de Friburg, Vaud, Neuchâtel, Jura i als districtes de Courtelary, Neuveville, Moutier i als municipis de Ferenbalm, Guggisberg, Mühleberg, Münchenwiler, Rüschegg i Wahlern, al cantó de Berna. El gruyère francès s'ha de diferenciar del suís, serà una mica més alt i una mica més gros i té forats.

## Història

La primera menció del mot gruyère (gruière) remunta al segle xvii, però des de l'antiguitat d'aquesta regió és coneguda per produir un formatge greixós. Durant el segle xviii els habitants de Friburg es van establir en els cantons de Vaud, Valais i el Franc-Comtat, concretament al Jura, i a Savoia, exportant amb ells la seva tècnica formatgera.
El 1762 l'Acadèmia francesa va incloue el mot gruyère al diccionari amb el significat que li donem avui dia.

## Referències

* ↑ «Liste officielle des communes de la Suisse - 01.01.2021» (en francès). Oficina Federal d'Estadística. [Consulta: 8 gener 2021].

## Enllaços externs

* Web oficial del gruyère (gruyere.com) Arxivat 2017-06-07 a Wayback Machine.
* Lloc internet de la maison du gruyère
* El Gruyère als Fromages de Suisse Arxivat 2007-02-28 a Wayback Machine.
Viccionari
# Cançons que estimo

Cançons que estimo és un disc publicat per Guillermina Motta el 1974 amb Edigsa.

## Referències

* ↑ «Guillermina Motta». Enderrock. [Consulta: 26 febrer 2016].
# Punta d'Óssos

La Punta d'Óssos és una muntanya de 1.014 metres que es troba al municipi d'Os de Balaguer, a la comarca catalana de la Noguera.
Aquest cim està inclòs al llistat dels 100 cims de la FEEC

## Referències

* ↑ «Repte 100 cims». Federació d'Entitats Excursionistes de Catalunya. Arxivat de l'original el 28 de març 2019. [Consulta: 16 juliol 2022].
# Apol·lodor de Pèrgam

Apol·lodor de Pèrgam (grec antic: Ἀπολλόδωρος) va ser un retòric grec fundador i director d'una escola de retòrica anomenada Ἀπολλοδωρειος αἵρεσις que es va oposar a una altra escola oberta per Teodor de Gàdara, l'anomenada Θεοδώρειος αἵρεσις.
Ja d'edat avançada va ensenyar retòrica a Apol·lònia, on va tenir de deixeble el jove Gai Octavi, i es va fer amic seu. Altres deixebles destacats van ser Gai Valgi i Dionisi Àtic (o Vipsani Àtic, o tots dos), que van recollir les seves teories sobre oratòria. Apol·lodor va escriure poc. Quintilià li atribueix una obra, Tέχνη o Ars, on tractava de l'oratòria només davant dels tribunals de justícia. Llucià diu que va morir amb 82 anys.

## Referències

* ↑ [https://quod.lib.umich.edu/m/moa/acl3129.0001.001/250?page=root;rgn=full+text;size=100;view=image;q1=ApollodorusSmith,+William+(ed.).+Dictionary+of+greek+and+roman+Biography+and+Mythology.+Vol.+I.++Boston:+Little,+Brown,+&+Comp.,+1867,+p. 235. ]
# Carrer Pare Antoni Soler, 7-9 i 11-13

El conjunt del carrer Pare Antoni Soler, 7-9 i 11-13 d'Olot (Garrotxa).

## Descripció

Conjunt d'una filera d'edificacions amb les mateixes característiques compositives i formals que en el seu origen, enretirades respecte de l'alineació del carrer, amb jardí davanter i tanca. Són construccions característiques de l'estètica classicista del segle xix. Posteriorment amb les activitats comercials situades a la part davantera s'ocuparen els jardins de les finques 7 i 9, desvirtuant el conjunt. També s'ocuparen amb construccions auxiliars part dels jardins a les finques 11 i 13 tapant en part la façana principal.

## Referències

* ↑ «Carrer Pare Antoni Soler, 7-9 i 11-13». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 23 setembre 2016].
# Tinao

El tinao és una solució arquitectònica pròpia de l'arquitectura popular de la comarca de La Alpujarra, en les províncies espanyoles de Granada i Almeria, que crea espais coberts d'àmbit semiprivat o semipúblic en disposar una estructura de bigues sobre el carrer, sobre la qual se sol situar una habitació o habitatge particular.

## Caràcter

El tinao és un dels elements arquitectònics expressament protegits, pel seu valor patrimonial, en el Sitio Histórico de la Alpujarra, amb caràcter de BIC.
En certa manera, el tinao té aspectes comuns amb les porxades i els passatges (anomenats també coberts) i, quant a la seva funció social, amb altres elements arquitectònics, com els patines de la Vall de Soba (Cantàbria, Espanya).

## Tipus de tinaos

Existeixen tres tipus de tinaos:
* Tinao de pas: Quan l'estructura de bigues es recolza en els habitatges situats a banda i banda d'un carrer, conformant un passatge sota ella, de caràcter públic i transitable. En algunes localitats, com Atalbéitar o Fondales (La Taha), els tinaos situats un a continuació de l'altre conformen espais de gran longitud i rellevància.
* Tinao en habitatge: En alguns casos, els tinaos es disposen en «fons de sac», sota l'estructura d'un únic habitatge. En aquests casos solen donar al tinao, que funciona a manera de vestíbul, els accessos al propi habitatge, així com a l'estable i altres dependències de la casa. Tot i que el tinao està obert, sempre a l'espai públic, en aquests casos sol tenir un ús semi-privat, com a lloc de reunió i descans. També s'aplica, impròpiament, la denominació de tinao a les habitacions obertes al carrer que hi ha en alguns habitatges a manera de terrassa coberta.
* Tinao adossat: Hi ha diversos exemples de tinaos disposats de forma paral·lela a la façana de l'habitatge, recolzant-se l'estructura de bigues en el propi habitatge i en pilars, de paredat o maó (mai de fusta), a manera de porxada. Es tracta, en aquests casos, d'un espai públic d'ús semiprivat i, usualment, sobre ells no s'aixeca cap habitació sinó una mena de terrassa oberta.

## Referències

* Consejería de Cultura. Documento Técnico para la declaración como BIC del Sitio Histórico de la Alpujarra. 2006 (castellà)
* Consejería de Cultura. Documento de Criterios para la Protección del Sitio Histórico de la Alpujarra Media y la Taha. 2006 (castellà)
* Morales Marín, José Luis; Rincón García, Wifredo. Diccionario de la arquitectura española (en castellà). Zaragoza: Exclusiva de Ediciones S.A., 1987. ISBN 84-86498-06-6.
* Sánchez Hita, Agustín. El Patrimonio Histórico de la Alpujarra y Río Nacimiento (en castellà). Órgiva: ADR Alpujarra, 2007. ISBN 84-690-9688-8.

## Enllaços externs

* Fotografies de tinaos
# Arnau Domènech

Arnau Domènech, Mallorca?, s. XV, cartògraf mallorquí del qual es conserven les dues darreres cartes portolanes mallorquines del segle xv, ambdues decorades, una de 1484 en la que es declara deixeble de Pere Rossell, a la Biblioteca del Congrés dels Estats Units i l'altra de 1486, feta a Nàpols, en la que igualment informa del seu mestre, al Museu Marítim de Greenwich.
Segueix les convencions cartogràfiques i decoratives del seu mestre i la llengua dels seus mapes és el català.

## Bibliografia

* Ginard Bujosa, Antoni. La cartografia mallorquina a Mallorca. Barcelona: J.J. de Olañeta, Editor, 2002. ISBN 84-9716-145-9.

## Vegeu també

* Llista cronològica de cartògrafs portolans mallorquins
# Casa Melcior

Casa Melcior és un edifici de Lleida protegit com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

Edifici d'habitatges en cantonera, de planta baixa, esglaonada en dos nivells, i quatre plantes. Tractament del parament pla a la façana que presideix la plaça de Sant Francesc. Els ràfecs delimiten baixos i cobertura. A l'interior, la planta d'entresol dels baixos és alliberada per pilars de foneria. Fusteria, vidrieres i forges típicament modernistes. Estucat de pedra i rajola de València.

## Història

Encomanada pel senyor Josep Melcior. Hi ha els originals en vegetal, però el projecte està firmat per l'arquitecte J. Pujol i Brull. A la façana hi figura el nom d'en Morera. Sembla, doncs, obra seva i la firma podria ésser una qüestió d'incompatibilitats.

## Referències

* 1 2 «Casa Melcior». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 31 gener 2017].
# James Henry Govier

James Henry Govier (Oakley, 1 d'agost de 1910 - 21 de desembre de 1974) va ser un pintor, dibuixant i gravador britànic.
Visqué a Gorseinon (Gal·les) entre 1914 i 1945. Estudià a la famosa "Swansea Art School" amb William Grant Murray, i fou amic d'Alfred Janes, Ceri Richards, Evan Walters, Kenneth Hancock, Dylan Thomas, Gwillym Thomas i Augustus John. Es conserven mostres de la seva obra en el Museu Nacional de Cardiff, a la Biblioteca Nacional, a la Swansea Art Gallery, la Glynn Vivian Art Gallery, la National Portrait Gallery, el Museu Britànic, el Museu Victoria i Albert, el Museu Asmolean d'Oxford, el Museu comtal del Buckinghamshire d'Aylesbury, el Museu del Castell de Norfolk i el museu de la Christchurch Mansion d'Ipswich a Suffolk.
Del 1935 al 1942, Govier estudià al "Royal College of Art" sota la tutoria de Malcolm Osborne i Robert Austin. L'any 1939 esdevingué professor de pràctiques de dibuix al College, abans d'enllistar-se als Enginyers Reials. Transferit a la Royal Air Force, treballà en dissenys pels aterratges del desembarcament de Normandia i per als bombardeigs d'embassaments alemanys. Desmobilitzat el 1945 tornà al seu Buckinghamshire nadiu on feu diverses exposicions. Dos anys més tard, marxà a viure a Suffolk com a professor d'art a l'Eye Grammar Shool, feina que exercí fins que aquesta plegà el 1965. Seguidament passà a ser professor d'art a la Diss Grammar School de Norfolk de 1965 a 1972, tasca que compaginà amb l'exercici de la pintura. Visqué amb la seva família a Hoxne (Suffolk), i hi fou enterrat en l'església el 1974.

## Referències

* ↑ Informació extreta del Who's Who in Art, secció de la National Portrait Gallery
# Carlo Fumagalli (compositor)

Carlo Fumagalli (Milà, 10 de novembre de 1822 - Milà, 1 d'octubre de 1907) va ser un compositor italià, editor musical i educador musical del segle xix. Pertanyent a la Fumagalli (família de músics).

## Biografia

Carlo Fumagalli era el germà gran d'Adolfo, Disma, Luca i Polibio Fumagalli. Va viure i treballar sobretot a Milà com a professor de música. Des del 14 de gener de 1905 va viure a la "Casa di Riposo per Musicisti", una casa per a jubilats de música, que havia estat fundada pel compositor Giuseppe Verdi.

## Personalitat

Carlo Fumagalli va fer-se anomenada per si mateix treballant peces d'òperes de Giuseppe Verdi per a l'orgue, que va reunir per a misses. En el nostre temps encara se senten de tant en tant en concerts d'orgue. Va escriure nombroses obres de piano, entre elles Metodo teorico-pratico (op. 125); de les seves obres de música d'església també s'ha d'esmentar la Cadenza i Pastorali per a organo od armonio.

## Obres (selecció)

* Missa solemne tracta de l'obra del famós Giuseppe Verdi, i va afegir tot l'òrgan de la C. Fumagalli. A cura de Maurizio Marchella (Serie L'Organo Italiano nell' Ottocento. Band 118). Amelin Musica, Pàdua (Itàlia).
* Sanctus per Mezzo-Soprano Tenor Cor
* Metodo teòric-pràctic (op. 125) per a piano
* Cadenza i Pastorali per organo od armonio.

## Bibliografia

* Marta Cattoglio: Carlo Fumagalli (1822-1907), musicista milanese. Il catalogo delle opere. Tesi màster al conservatori "Giuseppe Verdi" a Milà 2013/14.
* Marta Cattoglio: Milano e la musica sacra nell'Ottocento: la produzione musicale de Carlo Fumagalli (1822-1907). A: Ricerche storiche sulla Chiesa Ambrosiana. Vol. 34 (2016), ZDB-ID 301940-8, pàg. 225-238.
* Franz Pazdírek: Manual universal de literatura musical. Vol. IX (Fitzenhagen - Gattermann). Editor del manual universal de literatura musical, Viena sense data [aprox. 1906], pp. 598–602 (Textarchiv - Internet Archive; llista de les obres de Carlo Fumagalli publicades en forma impresa en l'ordre dels números d'opus). Reimpressió com a vol. IV (E-Goffin): Frits Knuf, Hilversum 1967, OCLC 947735525.

## Referències

* ↑ Carlo Schmidl: Dizionario universale dei musicisti Vol. 2a (supplemento), Sonzogno / Milano 1938, S. 445 (abgerufen über WBIS online)
* ↑ RISM ID: 1001047519
# Bni Tsiriss

Bni Tsiriss (àrab بني تسيريس) és una comuna rural de la província de Sidi Bennour de la regió de Casablanca-Settat. Segons el cens de 2014 tenia una població total de 14.067 persones.

## Referències

* ↑ «Population légale d'après les résultats du RGPH 2014 sur le Bulletin officiel N° 6354». Arxivat de l'original el 26 de desembre 2018. [Consulta: 19 novembre 2015].
# Anker Meyer Andersen

Anker Meyer Andersen (Copenhaguen, 28 de maig de 1910) va ser un ciclista danès, que fou professional entre 1933 i 1949. Es dedicà principalment al ciclisme en pista. Va guanyar dues medalles de bronze als Campionat del món amateur en velocitat.

## Palmarès

* 1932
** Campió de Dinamarca amateur en velocitat
** 1r a la Nordisk Mesterskab amateur en quilòmetre contrarellotge
** 1r a la Nordisk Mesterskab amateur en deu quilòmetre contrarellotge
* 1933
** Campió de Dinamarca amateur en velocitat
** 1r a la Nordisk Mesterskab amateur en quilòmetre contrarellotge
** 1r a la Nordisk Mesterskab amateur en deu quilòmetre contrarellotge
* 1942
** Campió de Dinamarca en velocitat

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
# Carles Soria Grau

Carles Soria Grau (Calaf, 8 d'octubre de 1996) és un futbolista professional català que juga com a lateral dret pel Estoril Praia.

## Biografia

Soria es va unir a les categories inferiors del RCD Espanyol el 2009, provinent del Club Gimnàstic Manresa. El 4 de juny de 2015, després d'acabar la seva graduació, va ser pujat al B que hi era en Segona Divisió B.
Soria va fer el seu debut com a professional el 23 d'agost de 2015, substituint a Adrián Dalmau en una victòria per 1 a 0 contra la UE Lleida. El seu primer gol com a professional va arribar el 14 de febrer, aconseguint l'únic gol del seu equip en una derrota en casa per 1 a 3 contra el CE Atlètic Balears.
El 4 d'abril de 2016, el contracte de Soria es va ampliar fins a finals de 2018. L'1 de juny de 2017, va fitxar per un equip estranger per primera vegada, signant per dos anys amb l'AEK Làrnaca FC de la primera divisió xipriota.
Soria va fer el seu debut professional el 20 de desembre de 2017, substituint el seu compatriota Joan Tomàs en un empat per 0 a 0 contra l'AEL Limassol. El seu primer gol com a professional va ser el 13 de maig de l'any següent, en una derrota per 3 a 2 contra el mateix oponent; més tard eixe mes, no obstant, el club el va deixar lliure.
El 21 de juny de 2018, Soria va tornar a l'Espanyol B, signant un contracte per a dos anys.
Al acabar el contracte va anar al Estoril Praia, on juga actualment

## Estadístiques

    A partit jugat el 28 de febrer de 2018
| Club | Temporada | Lliga | Lliga | Lliga | Copa | Copa | Altres | Altres | Total | Total |
| Club | Temporada | Divisió | Partits | Gols | Partits | Gols | Partits | Gols | Partits | Gols |
| RCD Espanyol B | 2015–16 | Segona Divisió B | 25 | 1 | — | — | — | — | 25 | 1 |
| RCD Espanyol B | 2016–17 | Segunda División B | 37 | 3 | — | — | — | — | 37 | 3 |
| RCD Espanyol B | Total | Total | 62 | 4 | — | — | — | — | 62 | 4 |
| AEK Làrnaca | 2017–18 | Primera divisió xipriota | 8 | 1 | 4 | 0 | 2 | 0 | 14 | 1 |
| Total | Total | Total | 70 | 5 | 4 | 0 | 2 | 0 | 76 | 5 |

## Notes

* ↑ Aparicions a la Lliga Europa de la UEFA

## Referències

* ↑ «L'Espanyol B puja vuit jugadors del Juvenil A» (en castellà). Vavel, 04-06-2015. [Consulta: 21 desembre 2017].
* ↑ «Gran cap de setmana per a la cantera de l'Espanyol» (en castellà). Vavel, 14-02-2016. [Consulta: 21 desembre 2017].
* ↑ «Carles Soria renova fins al 2018» (en castellà). RCD Espanyol, 04-04-2016. [Consulta: 21 desembre 2017].
* ↑ «El calafí Carles Soria passa del filial de l'Espanyol a l'AEK Làrnaca xipriota». Regió 7, 06-06-2017. [Consulta: 21 desembre 2017].
* ↑ «Anunci de sis jugadors i gimnastes» (en grec). AEK Larnaca F.C., 23-05-2018. Arxivat de l'original el 2018-05-27. [Consulta: 26 maig 2018].
* ↑ «La tornada de Carles Soria, primer moviment de l'Espanyol B en aquest mercat» (en castellà). Diario la Grada, 21-06-2018. Arxivat de l'original el 2019-11-09. [Consulta: 11 juliol 2018].
* 1 2 «Carles Soria: Carles Soria Grau». BDFutbol. [Consulta: 21 desembre 2017].
* ↑ «Carles Soria». Soccerway. [Consulta: 21 desembre 2017].

## Enllaços externs

* Carles Soria Grau a BDFutbol
* Carles Soria Grau, Fitxa a Soccerway
# Sent Somplesi

Sent Somplesi (francès Saint-Sulpice-sur-Lèze) és un municipi del departament francès de l'Alta Garona, a la regió d'Occitània.

## Referències

* ↑ Toponímia occitana
# Raffaella Baracchi

Raffaella Baracchi (Torí, 25 de març de 1964) és una actriu i ex model italiana. Com a Miss Piemont va guanyar del concurs de bellesa Miss Itàlia a Salsomaggiore Terme en 1983 i va representar Itàlia a Miss Univers 1984.

## Carrera cinematogràfica

Casada en el primer matrimoni amb l'actor Domiziano Arcangeli, en 1992 va deixar al seu espòs per l'actor i director Carmelo Bene, de qui també va tenir una filla, Salomè. Baracchi va debutar al cinema el 1986 amb la comèdia policial de Maurizio Ponzi Il tenente dei carabinieri. Va aparèixer a les pel·lícules de Ruggero Deodato Els bàrbars el 1987 i rl giallo Un delitto poco comune com la prostituta Laura. El mateix any va aparèixer a la neo-noir de Tinto Brass Snack Bar Budapest on hi interpretava a la prostituta Milena.

## Filmografía parcial

* Il tenente dei carabinieri, dirigida per Maurizio Ponzi (1986)
* Belli freschi, dirigida per Enrico Oldoini (1987)
* Els bàrbars, dirigida per Ruggero Deodato (1987)
* Snack Bar Budapest, dirigida per Tinto Brass (1988)
* Un delitto poco comune, dirigida per Ruggero Deodato (1988)
* Bangkok... solo andata, dirigida per Fabrizio Lori (1989)
* Un metrò all'alba, dirigida per Fabrizio Lori (1990)

## Notes i referències

* ↑ Giorgio Dell’Arti, Massimo Parrini. Catalogo dei viventi. Marsilio, 2009. ISBN 978-88-317-9599-9
* ↑ Lamberto Antonelli «Miss Raffaella Baracchi: una Ginevra per Bene...». Stampa Sera, 07-10-1988, p. 27.
* ↑ Raffaella Baracchi, Miss Italia e amata moglie di Carmelo Bene, palcoscenico.biz
* ↑ Lamberto Antonelli «Tinto Brass: Ecco la mia ultima favola erotica». La Stampa, 14-09-1988, p. 17.
* ↑ Mo-Net s.r.l. Milano-Firenze. «Raffaella Baracchi | MYmovies». [Consulta: 24 novembre 2017].

## Enllaços externs

* «Raffaella Baracchi». L'albo d'oro di Miss Italia, missitalia.it.