OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Santuari Virgen de la Estrella

El Santuari de la Verge de la Estrella es troba dins del municipi de Mosquerola, molt a prop dels municipis de Vilafranca i de Vistabella del Maestrat enmig de la Serra de Gúdar, entre les comarques del Maestrat aragonès, de Gúdar-Javalambre, de l'Alt Maestrat i de l'Alcalatén.

## Història

El territori de Mosquerola fou reconquerit el 1181 per Alfons II. La seva posició estratègica disposa que fou utilitzada per Jaume el Conqueridor per a la conquesta de l'Emirat de Balànsiya.
En el seu terme s'erigí el Castell del Majo, que estigué sota el domini musulmà fins al 1234. En continua disputa amb la localitat veïna de Vilafranca, el rei Alfons II, concedí a la vila el castell junt amb totes les terres limítrofs amb el Santuari. La comarca va gaudir d'un fur similar al de Daroca, fins que Pere IV la va incloure en la Comunitat de Terol.

## El santuari

Els orígens del santuari són al voltant del 1230 o 1240. Situat a 15 km de la població, té tres naus amb arcs formers i volta de canó recolzats sobre pilars i creuer, cobertes amb arc de canó amb llunets en la central, amb casquets d'esfera en els laterals, amb cúpula sobre petxines en el creuer i amb volta de canó sobre trompes en la capçalera, dues torres. Als peus de tres cossos amb sostre de perfil mixtilini; la portada té dos cossos, l'inferior, d'un ordre de columnes extenses estradies de capitells corrents amb porta de llinda, i el superior, de columnes salomòniques.

## Referències

* ↑ «Santuari Virgen de la Estrella». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Mosqueruela tiene la estrella» (en castellà). Arxivat de l'original el 2015-09-23. [Consulta: 2 gener 2012].

## Enllaços externs

* Informació sobre el Santuari Arxivat 2008-09-06 a Wayback Machine.
# Scarab F1

Scarab va ser un equip estatunidenc de cotxes per competicions automobilístiques que va arribar a disputar curses a la Fórmula 1.
Scarab la va fundar el pilot i milionari Lance Reventlow que junt amb Tom Barnes i Dick Troutman van construir uns monoplaces amb els quals van competir al campionat del món de la Fórmula 1.
Van intentar debutar amb Lance Reventlow i Chuck Daigh al GP de Mònaco de la temporada 1960 però no van arribar a qualificar-se per disputar la cursa.
Van tornar a provar-ho als GP de GP dels Països Baixos, GP de Bèlgica, GP de França i el GP dels Estats Units on va córrer només Chuck Daigh i va finalitzar en desena posició en la que va ser la millor classificació d'un monoplaça Scarab a la Fórmula 1.

## Resultats a la F1

| Any | Pilot | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | Posició | Punts |
| 1960 | Lance Reventlow i Chuck Daigh | ARG | MON NVQ/NVQ | 500 | HOL NVQ/NVQ | BEL Ret/Ret | FRA NVS/NVS | GBR | POR | ITA | USA 10 | - | 0 |

## Palmarès a la F1

* Curses: 5
* Victòries: 0
* Podiums: 0
* Punts: 0
# Xoaquín Fernández Leiceaga

Xoaquín María Fernández Leiceaga (Noia, la Corunya, 6 de gener de 1961) és un economista i polític gallec, portaveu del PSdeG-PSOE al Parlament de Galícia.

## Trajectòria

Doctor en Economia per la Universitat de Santiago de Compostel·la (1990), és professor titular d'economia aplicada. Militant d'Estudantes Revolucionarios Galegos (1978-1984), el 1981 va ser escollit el seu secretari nacional. Va formar part de la comissió gestora del Bloque Nacionalista Galego després de la seva fundació (1982). Primero tinent d'alcalde de l'ajuntament de Noia (1987), va ser vicerector econòmic de l'USC (1990-1994). Va intervenir en la formació del Col·lectiu Avante al BNG i es va integrar a Unidade Galega quan va entrar a formar part del BNG el 1994. Va ser director de l'Institut Universitari d'Estudis i Desenvolupament de Galícia (IDEGA) entre 1998 i 1999. Va ser regidor de l'ajuntament de Santiago de Compostel·la el 1999 i delegat d'Hisenda, Pressupostos, Patrimoni i Mercats i membre de la comissió de govern. El 2002 va ser escollit secretari de finances del BNG, però va dimitir al mes d'octubre i va passar a formar part del PSdeG-PSOE. Va ser escollit parlamentari per la província de la Corunya a les eleccions autonòmiques de 2005 i de eleccions autonòmiques de 2009, càrrec que va ocupar fins al 2012. Va ser el candidat a la presidència de la Xunta de Galicia a les eleccions autonòmiques de 2016, després de guanyar en el procés de primàries del partit a José Luis Méndez Romeu.

## Obres

* Economía (política) do monte galego, 1990.
* Capital estranxeiro e industrialización en Galicia, 1993.
* Fecundidade e actividade en Galicia, 1970-1993, 1996.
* El impacto de las multinacionales en las economías de acogida, 1998
* Estrutura económica de Galiza, 2000 (amb E. López Iglesias).
* Agosto de memoria e morte, 2015.

### Obres col·lectives

* Avellentamento demográfico e consecuencias socioeconómicas, 2001 (director).
* Catro ensaios sobre a esquerda nacionalista, 1990.

## Premis

* Premi San Martiño de normalització lingüística (1991)
* Premi de la Crítica de Galícia d'Investigació (1994)

## Referències

* ↑ Domingos Sampedro. «Leiceaga serà el candidat del PSdeG després de guanyar les primàries per més de 700 vots», 29-05-2016. [Consulta: 2 juny 2016].
# Santa Magdalena d'Empúries

L'església de Santa Magdalena d'Empúries és situada molt a prop de l'ermita de Santa Margarida d'Empúries, a la sortida de L'Escala, en direcció a Viladamat.
Les restes d'aquesta església, actualment en ruïnes, comprenen un edifici religiós del segle v, situat prop de Sant Martí d'Empúries.
A més, hi ha un conjunt d'enterraments a la roca natural. L'enterrament central està cobert amb lloses de pedra calcària. Els enterraments no identificats estan situats en una de les estances del cantó meridional adjacent a la capçalera de l'església.

## Referències

* ↑ «Església de Santa Magdalena d'Empúries (Santa Margarida II)» (en anglès). Calaix, 16-06-2015.
# Santa Madrona del Palau

Santa Madrona del Palau és una obra del municipi de Sant Andreu de la Barca (Baix Llobregat) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Aquesta ermita de planta rectangular està coberta a dues vessants. Tant la porta d'arc de mig punt com el rosetó estan emmarcats amb totxos. El perfil de la façana queda ressaltat per una banda sobresortida.

## Història

Recentment s'hi han efectuat prospeccions arqueològiques i el material que hom hi ha descobert, en unes sitges sota el paviment de la capella, abasta una cronologia des dels segles II i I aC fins al III de la nostra era; es conserva en vitrines a la casa del comú.
Al segle passat era dedicada, també, a l'Assumpció.

## Referències

* 1 2 3 «Santa Madrona del Palau». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 15 febrer 2016].
* ↑ «Ermita de Santa Madrona del Palau (Sant Andreu de la Barca - Baix Llobregat)». Pobles de Catalunya. [Consulta: 15 febrer 2016].
# Santiago Roqueta Matías

Santiago Roqueta Matías (Barcelona, 1944 - 2005) fou un arquitecte català.
Estudia a l'Escola Tècnica Superior d'Arquitectura de Barcelona on obté el grau de Doctor i de la qual va ser també catedràtic i director (1991-1994). Inicia la seva activitat en el camp del disseny industrial amb la fundació de l'empresa Snark Design el 1969. En els seus inicis edita obra de clàssics com Rietveld o Hoffmann per a després incorporar dissenys propis i d'altres dissenyadors contemporanis.
A partir del 1973 inicia una col·laboració amb diverses revistes (Mobelart, Quaderns d'Arquitectura, Enciclopèdia Salvat de Decoració, etc.) publicant articles que plantegen camins diferents dins l'àmbit del disseny. Durant els anys vuitanta realitza una sèrie de projectes d'interiorisme com el Teatre Malic (1984) o l'Snooker Club (1985), per als quals també dissenya mobiliari. El 1990 amb Santa & Cole Ediciones de Diseño, Roqueta crea la col·lecció de monografies Clasicos del Diseño amb la col·laboració de l'ETSAB on imparteix classes.
També va exercir la docència a l'Escola Eina de Barcelona. Va realitzar nombrosos projectes d'interiorisme i disseny d'exposicions. Entre els seus dissenys més representatius cal destacar el llum de taula Zeleste (1969) o la butaca Vallvidrera (1979), realitzada en col·laboració amb Carles Riart.
La seva obra està representada en la col·lecció de Disseny de Producte del Museu del Disseny de Barcelona, on es conserva també el seu fons documental.

## Vegeu també

* Butaca Vallvidrera, obra de Riart i Roqueta

## Referències

* ↑ Fitxa al web del Disseny Hub Barcelona
* ↑ «Roqueta Matías, Santiago». Museu del Disseny de Barcelona. [Consulta: 14 febrer 2020].
* ↑ «Fons Santiago Roqueta». Museu del Disseny de Barcelona. [Consulta: 14 febrer 2020].

## Enllaços externs

* Fitxa a la col·lecció de disseny industrial del Museu del Disseny de Barcelona
# Santiago Rugby Club

El Santiago Rugby Club est un equip de rugbi de Santiago de Compostel·la fundat l'any 2007 per veterans de l'equip universitari CDU Santiago, desaparegut després de set dècades d'existència. El club competeix a la LGR i juga els seus partits en el camp de la USC.

## Referències

* ↑ Compostela, cuna del rugby gallego (castellà)
* ↑ El esperado salto del Santiago RC Arxivat 2018-07-02 a Wayback Machine. (castellà)

## Enllaços externs

* http://www.rugbyencompostela.com/
* http://rugby.gal
* http://www.ferugby.es/
# Segundo Bru Parra

Segundo Bru Parra (Aiora, 1949) és un economista, professor i polític valencià. És casat amb la política i antiga alcaldessa de València Clementina Ródenas.

## Biografia

Va fer els estudis primaris al Col·legi del Sagrat Cor dels Germans Maristes i es va llicenciar en Ciències Econòmiques i Comercials a la Universitat de València, on fou deixeble d'Ernest Lluch. En aquells anys va militar al Partit Socialista del País Valencià. De 1970 a 1975 va treballar com a economista a la Caixa d'Estalvis de València.
És catedràtic d'Economia Aplicada en la Universitat de València, on ha estat professor des de 1972. Com a militant del PSPV-PSOE, ha estat membre del comitè federal del PSOE de 1978 a 1980, i ha estat elegit diputat a les eleccions a les Corts Valencianes de 1983, 1987, 1991 i 1995. Durant aquests anys ha estat Conseller d'Economia i Indústria de la Generalitat Valenciana (1981-1982), conseller d'Indústria i Comerç (1982-1983), conseller d'Indústria, Comerç i Turisme (1983-1987), president de l'Institut Valencià de la Petita i Mitjana Indústria (IMPIVA) (1984-1987) i president de l'Institut Turístic Valencià (ITVA) (1985-1987). Posteriorment ha estat senador per la província de València a les eleccions generals espanyoles de 2000 i 2004 i fou president de la Comissió d'Afers Exteriors del Senat d'Espanya de 2004 a 2008.

## Referències

* ↑ Javier Paniagua Fuentes i J.A. Piqueras. Diccionario Biográfico de Políticos Valencianos, 1810- 2005. València: Institut Alfons el Magnànim, 2005, p.101. ISBN 9788495484802.
* ↑ Fitxa del Senat
# Satan en prison

Satan en prison és un curtmetratge mut francès del 1907 dirigit per Georges Méliès. La pel·lícula explica la història d'un home empresonat (interpretat pel mateix Méliès) que resulta ser el Diable disfressat.

## Trama

La pel·lícula presenta a Méliès en una habitació destinada a ser una cel·la i troba maneres de curar el seu avorriment fent trucs, com ara desaparèixer i aparèixer màgicament marcs de fotos i aparèixer sobtadament xemeneies i taules amb vi. Cap al final de la pel·lícula apareix com Satanàs i enganya els seus guàrdies desapareixent en un llençol.

## Producció i llançament

Méliès, que havia començat la seva carrera com a mag escènic d'èxit, sovint presentava el Diable a les seves pel·lícules, aprofitant les possibilitats del personatge com a creador d'estranys esdeveniments màgics. A Satan en prison, com era la seva pràctica habitual, el mateix Méliès apareix com el Diable.
Els efectes especials de la pel·lícula es van crear amb pirotècnia i escamoteig. Méliès va filmar una versió ampliada de la mateixa idea, amb molts dels mateixos accessoris però amb més personatges i una narració més elaborada, dos anys més tard com Le Locataire diabolique. Satan en prison va ser venut per la Star Film Company de Méliès i numerat 1010–1013 als seus catàlegs.

## Referències

* ↑ Blizek, William L. The Continuum Companion to Religion and Film. A&C Black, 30 August 2009, p. 301. ISBN 978-0-8264-9991-2.
* 1 2 Essai de reconstitution du catalogue français de la Star-Film; suivi d'une analyse catalographique des films de Georges Méliès recensés en France, Bois d'Arcy: Service des archives du film du Centre national de la cinématographie, 1981, pàg. 285–86, ISBN 2903053073, OCLC 10506429
* ↑ Malthête, Jacques & Mannoni, Laurent (2008), L'oeuvre de Georges Méliès, Paris: Éditions de La Martinière, p. 352, ISBN 9782732437323

## Enllaços externs

* Satan en prison a YouTube
# Zamug

Zamug va ser el divuitè rei de la primera dinastia de Kish a Sumer, esmentat a la llista de reis sumeris. La llista li assigna un mític regnat de 140 anys.
Va regnar en un període posterior al diluvi que s'acostuma a datar cap a l'any 2900 aC. Va succeir al seu pare Barsal-Nuna i el va succeir el seu fill Tizqar.

## Referències

* ↑ Jacobsen, Thorkild. The Sumerian king list. Chicago (Ill.): University of Chicago Press, 1973, p. 82.
# Zamzor

Zamzor (en rus: Замзор) és un poble (possiólok) de l'óblast d'Irkutsk, a Rússia.

## Referències

* ↑ Bespiatov, T. «Иркутская область» (en rus). [Consulta: 14 febrer 2021].
# Zoisita

La zoisita és un mineral del grup dels silicats, subgrup dels sorosilicats i dins d'aquests és del tipus epidotes. Com la resta de les epidotes, és un mineral estructuralment complex que té tant tetraedres de silicat simples, SiO₄, com a tetraedres de silicat dobles, Si₂O₇. És el dimorf ortoròmbic d'un altre mineral amb la mateixa fórmula, la clinozoisita (monoclínic).

## Història

Nomenada l'any 1805 en honor de Siegmund Zois, baró von Edelstein, austríac erudit que va finançar expedicions de recol·lecció de minerals.
Sinònims molt poc usats d'aquest mineral són illuderita, orthozoisita, saualpita o unionita.
Fins a l'any 1967 no es va trobar la varietat blava a Tanzània, denominada per això tanzanita a pesar que no és un altre mineral diferent sinó una zoisita normal més pura, que tallada queda com una gemma transparent brillant i d'un bell color blau.
La varietat thulita és usada com a pedra preciosa, però no tallada, sinó que és lluentada en perles o caboixons.
La varietat anyolita és verda i gairebé sempre associada a robins de grau mitjà, sent molt popular com a pedra ornamental; en ella els robins vermells sovint es troben distorsionats i dispersos entre l'hàbit massiu d'aquesta zoisita verda. És una de les més acolorides d'entre les pedres ornamentals

## Ambient de formació

Apareix en roques de metamorfisme regional de grau mitjà, eclogites i roques metamòrfiques de facies d'esquists blaus.
Normalment apareix associada als següents minerals: calcita, biotita, hornblenda, quars, corindó, andradita i altres minerals metamòrfics, que són un criteri important per identificar la zoisita (ja que és molt variable és hàbit i color).

## Localització, extracció i ús

És coneguda des de fa uns dos segles com a pedra ornamental, si bé de distribució i ús molt limitats. La tanzanita pot ser tallada i usada com a pedra preciosa, mentre que altres varietats lluentades són semiprecioses.
S'ha localitzat en quantitats notables a Tanga (Tanzània), Ducktown (Tennessee, Estats Units), Suïssa, Índia i Àustria. Als territoris de parla catalana ha estat descrita a La Jonquera (Alt Empordà) i a diverses localitats de la Catalunya del Nord.

## Referències

* ↑ «Zoisite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 7 novembre 2015].
* ↑ «Taula dels minerals de Catalunya en làmina prima». Institut Cartogràfic i Geològic de Catalunya. Arxivat de l'original el 11 de desembre 2023. [Consulta: 11 desembre 2023].
* ↑ Christian Berbain, Georges Favreau, Jacques Aymar. Mines et minéraux des Pyrénées-Orientales et des Corbières. Association française de microminéralogie, 2005. ISBN 9782952660105 [Consulta: 11 desembre 2023].
* Dades sobre localització de zoisita
* Lloc web amb dades de zoisita
* Galeria de minerals amb informació de zoisita

## Enllaços externs

* Galeria d'imatges de zoisita a Internet: ,
# X2Go

X2Go és un programari d'escriptori remot de codi obert per a Linux que utilitza un protocol NX 3 modificat. X2Go ofereix accés remot a la interfície gràfica d'usuari d'un sistema Linux. També es pot utilitzar per accedir als sistemes Windows mitjançant un servidor intermediari.
Els paquets de client es poden executar a OpenBSD, FreeBSD, Linux, macOS o Windows. Alguns entorns d'escriptori Linux requereixen solucions alternatives per a la compatibilitat, mentre que alguns, com ara GNOME 3.12 i posteriors, poden no tenir solucions alternatives. Els entorns d'escriptori que sempre són compatibles amb X2Go, sense cap solució alternativa, són XFCE, LXDE i MATE.
El paquet del servidor s'ha d'instal·lar en un host Linux.
El projecte X2go s'ha empaquetat per a Fedora començant amb la versió F20 (2013).
També s'inclou a la versió oficial d'Ubuntu a partir del 17.04 i les versions de Debian Wheezy.

## Client

Es pot accedir al servidor amb un client normal des d'un sistema Windows o Linux o mitjançant una solució de client prim que s'inicia mitjançant l'entorn d'execució prèvia a l'arrencada (PXE) i el programari client mitjançant càrregues del sistema de fitxers de xarxa (NFS). Un cop el client ha acabat d'arrencar, apareix la vista de targeta pròpia de X2Go. Allà, es pot configurar la resolució, el so es pot activar/desactivar i es pot seleccionar el gestor de finestres.

## Dispositius locals i so

Els mitjans extraïbles USB es poden connectar al client i es reenvien al servidor mitjançant un túnel SSH. El so també es pot reenviar a través d'aquest túnel. Com a interfície de so z. Per exemple, podeu triar entre PulseAudio, aRts i Enlightened Sound Daemon.

## Targetes intel·ligents

La gestió de la sessió es pot fer mitjançant un llapis USB o una targeta intel·ligent. Es pot establir una connexió mitjançant LAN, WLAN o Internet. També és possible congelar una sessió a la feina, per exemple, i reprendre-la a casa introduint la targeta intel·ligent.

## Referències

* ↑ «New to X2Go? Start here!» (en anglès). wiki.x2go.org. [Consulta: 28 setembre 2018].
* ↑ «X2Go TCE and MS Terminal Servers - X2Go-proxied RDP Sessions» (en anglès). wiki.x2go.org. [Consulta: 28 setembre 2018].
* ↑ «Installing the Qt-based X2Go Client» (en anglès). wiki.x2go.org. [Consulta: 28 setembre 2018].
* ↑ «Desktop Environment Compatibility» (en anglès). wiki.x2go.org. [Consulta: 28 setembre 2018].
* ↑ «Releases/20/ChangeSet - FedoraProject» (en anglès). fedoraproject.org. [Consulta: 26 febrer 2017].
* ↑ «Official X2Go Packages in GNU/Linux Distributions» (en anglès). wiki.x2go.org/. [Consulta: 3 juliol 2020].
# Yucca aloifolia

Yucca aloifolia és una espècie de planta de la família de les Agavàcies, les espècies integrants de la qual són natives del nord i centre d'Amèrica, i en són característiques les seves fulles en forma de roseta. Creixen a les zones àrides i, per tant, s'han adaptat a conservar l'aigua. Amb el nom comú de baioneta espanyola, es tracta d'un arbust perenne que pot arribar de 2 fins a 6 metres d'alçada. El tronc és curt, únic o ramificat. Les fulles són lanceolades (en forma de llança), llargues fins a 50-75 cm i de color verd. En individus joves, les fulles creixen fins al nivell del terra però amb els anys perden les fulles inferiors. Produeix panícules de flors blanques. La floració és des de finals de primavera a principis de tardor. Les flors són grans, blanques, reunides a l'extrem d'un espigó que apareix d'entre les fulles superiors. Els fruits són baies reunides en raïms, seques o carnoses, de color negre i d'una mida de fins a 10 cm. Té l'inconvenient que punxa molt, les seves fulles acaben en una punxa gruixuda, llarga i afilada que pot ferir si no s'hi va amb compte.

## Distribució i hàbitat

Normalment s'ubica en rocalles de xeròfits o en massissos allunyats del pas. El seu hàbitat pot ser des de les dunes de sorra de la costa, de vegades fins a 60 km terra endins, en boscos de pins a 1800 m sobre el nivell del mar o als marges de pantans salobres. Suporten la sequera, el vent, la contaminació, els sòls calcaris i salins, els sòls pobres a nivell de nutrients, suporta l'escàs subsòl i l'escàs manteniment. Requereixen situacions a ple sol o pot aguantar gelades dèbils de fins a -5 °C.

## Cultiu i manteniment

És ideal per a zones costaneres, s'ha de regar amb moderació a l'estiu i a l'hivern de manera més reduïda. No tolera la humitat excessiva i se n'haurien d'eliminar les tiges ja florides.

## Referències

* ↑ «Yucca aloifolia» a EOL. Data consulta: 09 de desembre de 2014.
* ↑ «Yucca aloifolia a The Plant List» (en anglès). [Consulta: 9 desembre 2014].
* 1 2 3 «Yuca pinchuda, Yuca pinchona, Bayoneta española» (en castellà). infojardin.com. [Consulta: 1r abril 2015].
# Yucca baccata

Yucca baccata Torr. en Emory, és una espècie de planta pertanyent a la família de les agavàcies. És una planta que proveeix d'aliment a les espècies que viuen al desert especialment petits mamífers i ocells. El mufló de les Rocoses Ovis canadensis se'n menja el fullatge i els conills i els rosegadors s'alimenten dels seus fruits frescs. L'epítet baccata significa que té o produeix baies. En anglès se l'anomena datil yucca o banana yucca per la similitud dels fruits.

## Distribució

Es tracta d'una iuca nativa del desert de Mojave, Mèxic, Califòrnia, Utah, Texas, Sonora i Chihuahua. Creix en terres seques en pisos, en contraforts i en ventalls al·luvials del sud-est de Califòrnia. Comuna en boscos de coníferes de baixa alçada en el sud-oest.

## Descripció

Y. baccata està estretament relacionada amb la iuca de Mojave (Yucca schidigera), amb la qual forma híbrids. Es reconeix per les seves grans fulles perennes, rígides i gruixudes de 30-100 cm de longitud de color verd blavós, en forma d'espasa i marges amb fibres recargolades. Floreix a la primavera, a començament d'abril i les flors, de color blanc o crema amb tonalitats porpres i en forma de campana, arriben als 5-13 cm de longitud. Les flors s'agrupen en inflorescències erectes. Acostuma a ser de port arbustiu i sense tija caulinar amb rosetes just a prop del terra. Les tiges florals arriben als 1-1.5 metres d'alçada. El fruit és una càpsula carnosa de 5-23 cm de longitud i 4-7.5 cm d'ample.

## Etnobotànica

Els nadius americans es menjaven els fruits de la Yucca baccata, utilitzaven les arrels per a fer xampú i feien gran varietat de productes casolans a partir de les fibres foliars.

## Varietats

* Yucca baccata ssp. baccata— Datil Yucca, Banana Yucca. Iuca datilera, Iuca bananera.
* Yucca baccata ssp. thornberi (McKelvey) Hochstätter — Thornber's Yucca. Iuca datilera de Thornber.
* Yucca baccata ssp. vespertina (McKelvey) Hochstätter — Mohave Datil Yucca. Iuca datilera mohave.

## Sinònims

* Sarcoyucca baccata (Torr.) Linding.
* Yucca baccata forma genuina Engelm.

## Referències

* 1 2 3 Trees and Shrubs of California, John D. Stuart and John O. Sawyer 2001, California Natural History Guides, ISBN 0520221095
* ↑ Sinònims a «Yucca baccata». Catalogue of Life. (anglès)
* Flora of North America: Yucca baccata (anglès)
* Jepson Flora Project: Yucca baccata (anglès)
# Se

«Se» té aquests significats:
* Se, abreviació del punt cardinal sud-est.
* Se, símbol de l'element químic Seleni.
* Se, Codi ISO per al sami septentrional, llengua que es parla a zones septentrionals de Noruega, Suècia i Finlàndia.

## Persones

* Sé nom d'artista del cantautor guixolenc Josep Andújar i Pérez
Viccionari