OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Don Chaffey

Don Chaffey (Hastings, Anglaterra, 5 d'agost de 1917 − Illa Kawau, Nova Zelanda, 13 de novembre de 1990) va ser un director de cinema britànic.

## Biografia

Chaffey va debutar com a cineasta el 1947 treballant com a director artístic, i el 1953 va ocupar el càrrec de director per primera vegada. Va continuar la seva activitat en la indústria del cinema fins a la seva mort el 1990, ocasionada per una insuficiència cardíaca.
Se'l coneix principalment pels seus films de fantasia com Jàson i els argonautes, The Three Lives of Thomasina, One Million Years B.C., The Viking Queen, Creatures the World Forgot, Pete's Dragon i C.H.O.M.P.S., seu últim llargmetratge.
Simultàniament amb les seves obres cinematogràfiques, Chaffey va dirigir una gran quantitat d'episodis de sèries de televisió britàniques, entre elles The Prisoner, Danger Man i The Avengers. A partir de la dècada de 1980 fins a la seva mort, tots els seus treballs van ser en Telefilm estatunidenc, i en sèries de televisió com La Isla de la Fantasía, Stingray MacGyver, T. J. Hooker, Matt Houston i Els àngels de Charlie.

## Filmografia
### Cinema

* 1953: Skid Kids
* 1954: Time Is My Enemy
* 1955: Dead on Time
* 1956: The Secret Tent
* 1957: The Girl in the Picture
* 1957: The Flesh Is Weak
* 1958: A Question of Adultery
* 1958: The Man Upstairs
* 1959: Danger Within
* 1960: Dentist in the Chair
* 1960: Lies My Father Told Me
* 1961: Nearly a Nasty Accident
* 1961: A Matter of Who
* 1961: Greyfriars Bobby
* 1962: The Webster Boy
* 1963: Jàson i els argonautes (Jason and the Argonauts)
* 1964: A Jolly Bad Fellow
* 1964: The Three Lives of Thomasina
* 1965: The Crooked Road
* 1966: Fa un milió d'anys (One Million Years B.C.)
* 1967: The Viking Queen
* 1968: A Twist of Sand
* 1971: Clinic Exclusive
* 1971: Creatures the World Forgot
* 1973: Charley One-Eye
* 1974: Persecution
* 1975: Ride a Wild Pony
* 1976: The Fourth Wish
* 1977: Pete's Dragon
* 1978: The Magic of Lassie
* 1979: C.H.O.M.P.S.

### Televisió

* 1963: The Horse Without a Head
* 1977: Harness Fever
* 1978: Shimmering Light
* 1978: Lassie: A New Beginning
* 1978: The Gift of Love
* 1980: Riding for the Pony Express
* 1980: Casino
* 1985: International Airport

## Premis i nominacions
### Nominacions

* 1974: Os d'Or per Charley-One-Eye.

## Referències

* ↑ «Don Chaffey; Directed Films, TV, Disney Features». Los Angeles Times, Nov 19, 1990, p. 24.
* ↑ Bergan, Ronald «Disney and the Argonauts». The Guardian, 3 Dec 1990, p. 39.
* ↑ «24th Berlin International Film Festival». berlinale.de. [Consulta: 1r juliol 2010].
# Publi Corneli Cos

Publi Corneli Cos és el nom dels següents personatges:
* Publi Corneli Cos I, tribú amb potestat consolar el 415 aC.
* Publi Corneli Cos II, tribú amb potestat consolar el 408 aC.
# Portada/efemèride juny 15

Marta Harnecker
« 14 de juny · 15 de juny · 16 de juny »
# Economia del Paraguai

Paraguai, país sense litoral amb una gran economia informal, es destaca per la reexportació de béns de consum als seus veïns, així com per l'activitat de petites i microempreses i de venedors urbans. Una part considerable de la seva població viu de l'agricultura, especialment la de subsistència.
A causa de l'extensió del sector informal, informacions econòmiques precises són difícils d'obtenir. Les activitats agrícoles i ramaderes, comercials i de serveis predominen. El sector industrial encara no es troba molt desenvolupat, i es basa principalment en el processament de béns agrícoles i ramaderes. El país és el 6è productor mundial de soia.
L'economia va créixer ràpidament entre el 2003 i el 2008, a causa del creixement de la demanda combinada amb l'alça de preus dels productes primaris, ajudat per condicions climàtiques favorables. No obstant això, una sequera el començament de 2008 va reduir les exportacions de productes agrícoles abans de la recessió global. A causa de la reducció de les exportacions, l'economia va sofrir una caiguda de 3,5% el 2009. El govern va reaccionar a través de mesures d'estímul fiscal i monetari. La corrupció, els limitats progressos en les reformes econòmiques i la precària infraestructura són obstacles al creixement a llarg termini.

## Referències

* 1 2 3 CIA. «The World Factbook». Arxivat de l'original el 2015-11-04. [Consulta: 18 novembre 2018].
# Economia del Japó

L'economia del Japó és la cinquena major a nivell mundial, després dels Estats Units, Unió Europea, República Popular de la Xina i Índia. En els anys següents a la Segona Guerra Mundial, la cooperació entre el govern i les indústries, el costum japonès del treball dur, el domini de la tecnologia i la reduïda despesa amb la defensa (1% del PIB) han portat al Japó a l'èxit econòmic del que gaudeix avui en menys de mig segle.
Els sectors estratègics de l'economia japonesa, com és àmpliament conegut, són els productes manufacturats i tecnologia, sobretot els vehicles, articles electrònics i indústria de l'acer. No obstant això l'agricultura en Japó és bastant ineficient, segons els estàndards actuals, i rep molts subsidis de l'estat. El sector de les finances està desenvolupant-se molt en l'actualitat hagut d'en gran part a la seva moneda, el ien que és la tercera més negociada després del dòlar i l'euro.
Després de 40 anys d'un creixement econòmic constant i de vegades espectacular, l'economia japonesa no va créixer de manera significativa durant el decenni de 1990, situació revertida el 2003, però l'economia va entrar en recessió 3 vegades des de 2008. Una forta caiguda de les inversions de les empreses, a més de la retracció de la demanda mundial per productes exportats pel país a la fi del 2008 van portar a una recessió. El govern va estimular l'economia entre els anys 2009 i 2010, però un fort terratrèmol de magnitud 9.0 seguit per un tsunami el 2011 va interrompre la producció industrial. L'economia es va recuperar durant els 2 anys següents al terratrèmol, però la reconstrucció en la regió de Tohoku hi ha estat desigual.
Es pot afirmar que l'economia japonesa ha estat sense cap dubte el fenomen econòmic de la segona meitat del segle xx. Aquest èxit va ser el resultat d'un control exhaustiu de les importacions, una inversió molt elevada a l'interior i una política d'exportació molt agressiva dirigida pel poderós Ministeri de Comerç Internacional i Indústria. El resultat és un Producte Interior Brut de més de 5 bilions de dòlars nord-americans i una balança comercial positiva de més de 100.000 milions de dòlars. Tot i així, el deute nacional d'aquest estat va créixer molt significativament al llarg de la dècada de 2010, situant-se el 2019 com l'economia capdavantera mundial en deute nacional respecte el producte interior brut, amb una xifra del 238% (més de sis cops que el deute d'Andorra o gairebé tres cops el d'Espanya).

## Referències

* 1 2 3 4 5 CIA. «The World Factbook». Arxivat de l'original el 2015-12-20. [Consulta: 6 març 2015].
* ↑ «Japan | Data» (en anglès). Banc Mundial, 31-12-2019. [Consulta: 31 desembre 2019].
# El Cubano Libre

El Cubano Libre va ser el diari clandestí fundat pel Che Guevara el novembre de 1957 a la Sierra Maestra durant la Revolució Cubana. Guevara va prendre el nom d'un diari publicat pels patriotes cubans durant la Guerra d'Independència contra el colonialisme espanyol a finals del segle xix, el qual, al seu torn, havia agafat el nom d'un diari independent publicat per Carlos Manuel de Céspedes el 1868 durant la Guerra dels Deu Anys. Va ser utilitzat com a eina de contrapropaganda a la dictadura de Fulgencio Batista i per a informar al poble cubà de la missió del Moviment 26 de Juliol.
| « | Pel que fa a la difusió de les nostres idees, primer vam començar un petit diari, El Cubano Libre, en memòria d'aquells herois de la selva. Tres o quatre números van sortir sota la meva direcció. Va ser editat posteriorment per Luis Orlando Rodríguez, i posteriorment per Carlos Franqui, que li va donar un nou impuls. Ens van portar un ciclostil de les ciutats, on s'imprimia el paper. | » |
| — Che Guevara, Episodios de la Revolució Cubana |||
La publicació del diari es va interrompre arran de la batalla del Jigüe, a la província de Santiago de Cuba, l'11 de juliol de 1958, quan un morter disparat per l'exèrcit de Batista va impactar accidentalment contra la barraca situada a la densa mata on es trobava la redacció del diari, destruint tot el material i matant a tots els presents, inclosos dos editors.

## Referències

* ↑ Castro, Fidel. «El cubano libre», 2008. [Consulta: 15 juny 2022].
* ↑ «El Cubano Libre (periódico)» (en castellà). EcuRed. [Consulta: 15 juny 2022].
* ↑ Oramas Camero, Angela. «El Cubano Libre, nacido entre el silbido de las balas» (en castellà), 05-08-2020. [Consulta: 15 juny 2022].
* ↑ «Che Guevara articles from Sierra Maestra». [Consulta: 15 juny 2022].
* ↑ Occhi, Roberto. Che Guevara: la più completa biografia. Baiso (Reggio Emilia): Verdechiaro, 2007. ISBN 88-88285-29-6.
# Ptuj

Ptuj (en alemany Pettau, llatí Poetovio) és una ciutat d'Eslovènia. Està situada a la Baixa Estíria (nord-est d'Eslovènia), i té cap a 20,000 habitants.
És una de les ciutats més antigues d'Eslovènia. Data de l'Edat de Pedra, però la ciutat fou la més pròspera de l'època romana. La ciutat de Poetovio fou el centre de la Legió XIII Gemina a la Pannònia. El nom prové de l'època de l'emperador Trajà, que li concedí l'estatus de ciutat i l'anomenà Colonia Ulpia Traiana Poetovio. Cap a l'any 69 AD, l'emperador Vespasià fou elegit a Ptuj, i de fet la primera menció escrita de la ciutat ve d'aquell mateix any. Després de la caiguda de l'Imperi Romà, Ptuj tornà a guanyar els drets de ciutat al segle x.
# Ptychadena

Ptychadena és un gènere de granotes de la família Ranidae.

## Taxonomia

* Ptychadena aequiplicata (Werner, 1898).
* Ptychadena anchietae (Bocage, 1868).
* Ptychadena ansorgii (Boulenger, 1905).
* Ptychadena arnei (Perret, 1997.
* Ptychadena bibroni (Hallowell, 1845).
* Ptychadena broadleyi (Stevens, 1972.
* Ptychadena bunoderma (Boulenger, 1907).
* Ptychadena christyi (Boulenger, 1919).
* Ptychadena chrysogaster (Laurent, 1954).
* Ptychadena cooperi (Parker, 1930).
* Ptychadena erlangeri (Ahl, 1924).
* Ptychadena filwoha (Largen, 1997).
* Ptychadena gansi (Laurent a Gans, Laurent & Pandit, 1965).
* Ptychadena grandisonae (Laurent, 1954).
* Ptychadena guibei (Laurent, 1954).
* Ptychadena harenna (Largen, 1997).
* Ptychadena ingeri (Perret, 1991).
* Ptychadena keilingi (Monard, 1937).
* Ptychadena longirostris (Peters, 1870).
* Ptychadena mahnerti (Perret, 1996).
* Ptychadena mapacha (Channing, 1993).
* Ptychadena mascareniensis (Duméril & Bibron, 1841).
* Ptychadena mossambica (Peters, 1854).
* Ptychadena nana (Perret, 1980).
* Ptychadena neumanni (Ahl, 1924).
* Ptychadena newtoni (Bocage, 1886).
* Ptychadena obscura (Schmidt & Inger, 1959).
* Ptychadena oxyrhynchus (Smith, 1849).
* Ptychadena perplicata (Laurent, 1964.
* Ptychadena perreti (Guibé & Lamotte, 1958).
* Ptychadena porosissima (Steindachner, 1867).
* Ptychadena pujoli (Lamotte & Ohler, 1997).
* Ptychadena pumilio (Boulenger, 1920).
* Ptychadena retropunctata (Angel, 1949).
* Ptychadena schillukorum (Werner, 1908).
* Ptychadena stenocephala (Boulenger, 1901).
* Ptychadena straeleni (Inger, 1968).
* Ptychadena submascareniensis (Guibé & Lamotte, 1953).
* Ptychadena subpunctata (Bocage, 1866).
* Ptychadena superciliaris (Günther, 1858).
* Ptychadena taenioscelis (Laurent, 1954).
* Ptychadena tellinii (Peracca, 1904).
* Ptychadena tournieri (Guibé & Lamotte, 1955).
* Ptychadena trinodis (Boettger, 1881).
* Ptychadena upembae (Schmidt & Inger, 1959).
* Ptychadena uzungwensis (Loveridge, 1932).
* Ptychadena wadei (Largen, 2000.

## Referències

* IUCN (anglès)
# Porxo del Restaurant del Grau

El Porxo del Restaurant del Grau és una obra de l'Estany (Moianès) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Caps de biga esculturats que avui es troben al porxo del restaurant del Grau de Santa Maria de l'Estany. Són dos caps de biga, situats un a cada banda del porxo, que avui fan la funció de mènsula.
El de l'esquerra és una carota força ben definida, encaixada en el volum de la fusta i aprofitant les arestes per esculpir-hi motius de tradició gòtica. El de la dreta, molt similar, té dues carotes oposades.

## Història

Són permòdols del ràfec de la teulada de la casa de la Crespeiera de Moià, avui totalment desapareguda.
Els materials d'enderroc van servir per construir l'edifici del restaurant del grau, aproximadament a la dècada dels setanta.

## Referències

* 1 2 3 4 «Porxo del Restaurant del Grau». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 28 febrer 2019].
# Rabia

Els Rabia (àrab: ربيعة, Rabīʿa) foren una de les dues gran tribus àrabs del nord (l'altre era la tribu Múdar). El seu ancestre mític fou Nizar ibn Maadd ibn Adnan, que d'una de les seves esposes va tenir dos fills: Múdar i Iyad; i de l'altra dos fills més, Rabia i Anmar. Rabia va tenir tres fills: Amira, Anaza i Jadila origen dels Abd al-Kays, Namir i Wail ibn Kasit, aquestos darrer origen dels Bakr i els Taghlib. Dels Bakr descendeixen els Xayban, Habifa, Dhuhl, Qays i altres. Els Múdar van donar nom al districte de Diyar Múdar i els Rabia al Diyar Rabia.

## Història

Els Rabia i els Mudar foren subjectes sovint del Iemen fins a la caiguda del regne himiarita davant els abissinis. Van gaudir no obstant de períodes d'independència quan es posaven sota la direcció d'un cap únic. Les tradicions esmenten diverses batalles: al-Bayda, al-Sullan i Khazaza. Encara viu el regne himiarita, els Rabia i Mudar foren part del regne de Kinda, els sobirans del qual portaven el títol de reis dels Maadd (Mudar) i dels Rabia. Tant els Mudar com els Rabia, els Taghlib i els Bakr van reconèixer la sobirania del kindita d'al-Hàrith ibn Amr al-Maqsur que va lluitar amb èxit contra els gassànides i làkhmides per acabar perdent les seves conquestes. Ensorrat el regne himiarita els kindites no van reconèixer ja la seva sobirania: els taghlibites i els bakirites van lluitar en la guerra de Basus, en la batalla del primer dia d'al-Kulab (o al-Kulab dels Rabia) amb victòria dels taghlibites; els bakrites van demanar ajut al rei làkhmida d'al-Hira, al-Mundhir III (514-523), que va imposar la seva autoritat sobre els rabies, els mudars i altres tribus de l'Aràbia central; els taghlibites van emigrar cap a Mesopotàmia i altres tribus rabies els van seguir. La lluita entre taghlibites i bakrites va continuar i es va lliurar la batalla de Dhu Kar en què els bakrites van aconseguir la victòria, i que de fet va suposar l'enfonsament del domini persa sobre les tribus d'Aràbia central. La influència aramea sobre els mudar els va separar progressivament dels rabia. El 630 Khalid ibn al-Walid va destruir a Nakhla l'ídol d'al-Uzza, adorat abans pels kuraixites, els kinanes i els mudars; a l'any següent els mudars i els rabies van abraçar l'islam però algunes subtribus en van quedar al marge i van donar suport a la revolta de Musaylima, que era un rabia. Els 632 els rabia de la província de Bahrayn (Aràbia oriental) van proclamar un rei propi. Llavors els mudars ja estaven obertament al costat dels àrabs mentre els rabia van quedar sota influència sassànida. Posteriorment les diverses fraccions de les dues tribus ja van tenir històries separades.

## Referències

* Encyclopaedia of Islam. Second Edition, Brill Publishers, Leiden, s.v. «Rabīʿa and Muḍar».
Viccionari
# Rabha

Els rahba són una ètnia tibetobirmana d'Assam que viu principalment als estats indis del nord-est d'Assam i Meghalaya i algunes parts de Bengala Occidental. Habiten principalment a les planes del Baix Assam i als Dooars, mentre que alguns es troben als turons de Garo. La majoria dels Rabhas de Dooars es refereixen a ells mateixos com Rabha, però alguns d'ells sovint es declaren Kocha.

## Referències

* ↑ "Rabha, Bodo and Garo, all of which belong to a close-knit group of Tibeto-Burman languages."(Joseph 2006:1)
* ↑ "There stills exist another group of Rabhas called the Kocha or Koch"(Joseph 2006:2)

## Bibliografia

* Joseph, Umbavu. Languages of the Greater Himalayan Region, Volume 1 Rabha. Brill, 2006.
# President del Nepal

El President del Nepal (en nepalès: राष्ट्रपति; rāṣṭrapati), és el Cap d'estat del Nepal. Es va crear el càrrec quan el país es va declarar una República, el maig de 2008. Formalment, el tracte al President és el de "Molt Honorable" (en nepalès: सम्माननीय).
El primer President fou Ram Baran Yadav, i l'actual és Ram Chandra Poudel, escollida l'març de 2023.

## Elecció i atribucions

El President és elegit per un col·legi electoral que comprèn el Parlament del Nepal i els membres de les legislatures provincials. Qui rebi la majoria de vots dels delegats és escollit. Si ningú ho aconsegueix en la primera ronda, les posteriors confronten els dos principals candidats fins que un rep una majoria.
El període presidencial és de cinc anys. Un president pot ser elegit tantes vegades com guanyi, però mai més de dues vegades seguides.
Les facultats del President són gairebé cerimonials. A diferència dels presidents d'un sistema presidencial o semipresidencial, el President de Nepal no és ni tan sols el cap executiu nominal. El president no té àmplies facultats executives, com passaria amb un president executiu, ja que la Constitució confereix explícitament el poder executiu al Consell de Ministres i al cap de govern, el Primer Ministre.

## Presidents del Nepal (des de 2007)

| № | Imatge | Nom (naix.-defunció) | Temps al càrrec | Temps al càrrec | Temps al càrrec | Partit polític |
| № | Imatge | Nom (naix.-defunció) | Inici | Final | Dies | Partit polític |
| — | | Girija Prasad Koirala Cap d'estat en funcions (1925–2010) | 15 gener 2007 | 23 juliol 2008 | 740 | Congrés Nepalès |
| 1 | | Ram Baran Yadav (1948-) | 23 juliol 2008 | 29 octubre 2015 | 2654 | Congrés Nepalès |
| 2 | | Bidhya Devi Bhandari (1961-) | 29 octubre 2015 | 13 març 2023 | 2692 | Partit Comunista del Nepal (Unificat Marxista-Leninista) |
| 3 | | Ram Chandra Poudel (1944-) | 13 març 2023 | actual | 579 | Congrés Nepalès |

## Referències

* ↑ «Bhandari elegida presidenta del Nepal, la primera dona a ocupar el càrrec». La Vanguardia, 28-10-2015 [Consulta: 31 octubre 2015].

## Vegeu també

* Rei del Nepal
* Govern i política del Nepal
* Primer Ministre del Nepal
# Pregària d'abandó

La pregària d'abandó o pregària d'abandonament a Déu Pare és una pregària resultant de l'espiritualitat de Charles de Foucauld. Arran dels escrits de Foucauld, es va convertir en el símbol de la seva espiritualitat, principalment en la confiança en Déu Pare.

## Pregària

Després de la mort de Charles de Foucauld, apareixen les primeres congregacions basades en l'espiritualitat de Foucauld. La fundadora de les Germanetes de Jesús, Magdeleine Hutin, i els primers germans de Charles de Foucauld començaren a recitar aquesta oració simplificant-ne el text per evitar repeticions. Entre els anys 1940 i 1950 la pregària de Charles de Foucauld pren la seva forma definitiva:
Pare, em poso a les vostres mans. Feu de mi el que vós voleu. Sigui el que sigui, us en dono gràcies. Estic disposat a tot. Ho accepto tot, amb tal que es compleixi la vostra voluntat en mi i en totes les criatures. No desitjo res més, Pare. Us encomano la meva ànima, us la dono amb tot l'amor que sóc capaç, perquè us estimo i necessito donar-me, posar-me a les vostres mans sense límits, amb infinita confiança, perquè vós sou el meu Pare.

## Referències

* ↑ Sophie de Villeneuve. «L'abandon, un vrai chemin spirituel!». Arxivat de l'original el 12 de desembre 2010. [Consulta: 4 juny 2010].
# El Pa de Sucre (Montescot)

El Pa de Sucre és un veïnat del terme comunal de Montescot, a la comarca del Rosselló (Catalunya del Nord). Està situat en el sector occidental del terme, a cosa d'1 quilòmetre del nucli de població de Montesccot. En la proximitat del veïnat es va trobar un jaciment amb abundant material format principalment per fragments d'àmfores itàliques, que indiquen un poblament antic del lloc.

## Referències

* ↑ «El Pa de Sucre en els ortofotomapes de l'IGN». Arxivat de l'original el 2016-04-07. [Consulta: 27 març 2016].
* ↑ Kotarba et al. 2007.

## Bibliografia

* Becat, Joan. «90 - Montescot». A: Atles toponímic de Catalunya Nord. I. Aiguatèbia-Montner. Perpinyà: Terra Nostra, 2015 (Biblioteca de Catalunya Nord, XVIII). ISBN ISSN 1243-2032.
* Becat, Joan; Ponsich, Pere; Gual, Raimon. «Montescot». A: El Rosselló i la Fenolleda. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1985 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 14). ISBN 84-85194-59-4.
* Kotarba, Jérôme; Castellvi, Georges; Mazière, Florent [directors]. Les Pyrénées-Orientales 66. París: Académie des Inscriptions et Belles-Lettres. Ministère de l'Education Nationale. Ministère de la Recherche. Ministère de la Culture et de la Communication. Maison des Sciences de l'Homme, 2007 (Carte Archeologique de la Gaule). ISBN 2-87754-200-5. .
# Warsaw (Virgínia)

Warsaw és una població dels Estats Units a l'estat de Virgínia. Segons el cens del 2000 tenia 1.375 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Warsaw tenia 1.375 habitants, 445 habitatges, i 233 famílies. La densitat de població era de 174,6 habitants per km².
Dels 445 habitatges en un 22,5% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 39,1% hi vivien parelles casades, en un 10,8% dones solteres, i en un 47,6% no eren unitats familiars. En el 45,6% dels habitatges hi vivien persones soles el 24,3% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,01 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,81.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 13,3% tenia menys de 18 anys, un 9,7% entre 18 i 24, un 28,1% entre 25 i 44, un 19,4% de 45 a 60 i un 29,5% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 44 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 103,8 homes.
La renda mediana per habitatge era de 28.971 $ i la renda mediana per família de 44.167 $. Els homes tenien una renda mediana de 40.052 $ mentre que les dones 23.661 $. La renda per capita de la població era de 21.392 $. Entorn del 12,4% de les famílies i el 16,8% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Warsaw». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 13 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Warsaw». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-10. [Consulta: 13 agost 2010].
# Osmofòbia

L'osmofòbia o olfactofòbia hom designa a la por, aversió o hipersensibilitat psicològica a les pudors. La fòbia es dona sovint en pacients amb migranya crònica, els episodis de la qual solen desencadenar-se per causa de pudors (olors desagradables i fastigoses). La causa de les migranyes solen ser les pudors, però la hipersensibilitat pot fer-se extensius a totes les olors. Un estudi trobà que el 25% dels malalts de migranya tenien algun grau d'osmofòbia. L'afecció també pot ser present en individus específicament amb la síndrome d'abstinència a opioides, a la qual síndrome també s'associa náusees i vòmits. El terme osmofòbia prové del grec ὀσμή - osmē, que significa "olfacte, olor" i φόβος - fobos, "por". Olfactofòbia ve del llatí olfacto, "olor".

## Referències

* ↑ Mainardi, Federico «Còpia arxivada». Journal of Neurology, Neurosurgery and Spine, 1, 1, 30-11-2016, pàg. 1004. Arxivat de l'original el 2018-08-24 [Consulta: 8 setembre 2020].
* ↑ ὀσμή, Henry George Liddell, Robert Scott, A Greek-English Lexicon, on Perseus
* ↑ φόβος, Henry George Liddell, Robert Scott, A Greek-English Lexicon, on Perseus
* ↑ olfacto, Charlton T. Lewis, Charles Short, A Latin Dictionary, on Perseus