OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Georges Valmier

Georges Valmier (Angulema, 1885 — París, 1937) va ser un pintor francès.
Va cultivar diversos gèneres, des de l'impressionisme al cubisme i l'abstracció des de 1921. També va dissenyar escenaris i vestuaris per teatre i ballet.
Moltes de les seues obres tenen una temàtica musical, la seva altra dedicació. Durant la seua vida va interpretar obres de Debussy, Ravel, Fauré, o Satie, i va tenir certa influència en l'obra d'André Jolivet.
Va fer la seua primera exposició a París el 1921. Va pintar Fuga, conservat al Salomon Museum a Nova York.

## Referències

* ↑ «Georges Valmier». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Antoni Moliné i Sibil

Antoni Moliné i Sibil (Vila de Gràcia, 1881 - 1963) fou un pessebrista català, inventor del diorama del pessebre.

## Biografia

En Moliné, fill de botiguers, de ben petit ja s'afeccionà a la construcció del pessebre, sempre seguint els cànons de la tradició i a la recerca del realisme. Una greu malaltia estroncà el seu desig d'estudiar arquitectura. La seva germana, la Francesca, es feu monja carmelitana al convent del carrer Montseny de Gràcia. Durant la Setmana Tràgica, el 1909, es cremà el convent carmelita. Aquesta comunitat muntava cada any un pessebre, sota la direcció d'en Joan Turell, que aquel any era a París. La Francesca demanà al seu germà de substituir-lo, i així ho va fer a parit d'aleshores. L'any 1912, en Moliné demanà guix a un paleta que treballava també al convent, per a reforçar l'estructura de l'anunciata als pastors que estava muntant, iniciant així un nou estil de construcció del pessebre. Inventà així el diorama artístic, convertint-se en 'pare' de l'anomenada Escola de Barcelona del pessebrisme, que representa els pessebres limitant la visió des d'un sol punt de vista, com si es tractés d'un escenari, utilitzant el guix enlloc del suro i el paper i amb la utilització de la perspectiva.
Fou membre de l'Associació de Pessebristes de Barcelona.
La seva filla Mari Carme es casà amb Josep Bofill i Herrero, també pessebrista, i tingueren un fill, Josep Bofill i Moliné, que és escultor i pintor.

## Publicacions

* Moliné i Sibil, Antoni. Consells de Pessebrista. Mitjançant rodolins comentats, adients a la construcció dels pessebres. Imp. Francesc Forès, 1957.

## Referències

* ↑ «Antoni Moliné i Sibil (1881-1963) Pessebrista innovador, dioramista i figurista». El Naixement, 01-12-2012, pàg. 16-17. ISSN: 2938-5504.
* ↑ «Història». Associació de Pessebristes de Barcelona.
* ↑ «El pessebre a Gràcia». L'Independent de Gràcia, 01-12-2023.
* ↑ «Exposició de diorames de pessebre dedicada al pessebrista Josep Bofill i Herrero». Grup Pessebrista de Sitges, 02-12-2017.
* ↑ «Pep Bofill». Fundació Vila Casas.
# Soca (taxonomia)

* Grups taxonòmics
* Domini
* Regne
* Subregne
* Branca
* Infraregne
* Superfílum / Superembrancament / Superdivisió
* Fílum / Embrancament / Divisió
* Subfílum / Subembrancament / Subdivisió
* Infrafílum
* Microfílum
* Nanofílum
* Superclasse
* Classe
* Subclasse
* Infraclasse
* Parvclasse
* Superlegió
* Legió
* Sublegió
* Infralegió
* Supercohort
* Cohort
* Subcohort
* Infracohort
* Magnordre
* Superordre
* Grandordre
* Mirordre
* Ordre
* Subordre
* Infraordre
* Parvordre
* Superfamília
* Grup
* Família
* Subfamília
* Infrafamília
* Supertribu
* Tribu
* Subtribu
* Infratribu
* Gènere
* Secció
* Subsecció
* Sèrie
* Espècie
* Subespècie
* Varietat
* Soca
* Forma Specialis
En taxonomia una soca és una població genèticament uniforme d'organismes. Això pot entendre's maneres força diferents depenent del tipus d'organisme en el que s'apliqui.
En microbiologia i virologia una soca és un subtipus o variant genètica d'un virus o bacteri. Per exemple, una "soca de la grip" és una forma biològica concreta del virus de la grip. Hi ha tècniques de sembra en plaques de petri que en permeten separar "soques" mitjançant la dilució d'organismes i l'aïllament de tota la descendència generada.
En botànica una soca és un grup de plantes amb aparença i propietats semblants però no idèntiques. El terme no té un estatuts oficial.
En zoologia, aplicat sobretot a ratolins i rates, una soca és un grup d'animals genèticament uniforme produït mitjançant una successiva selecció d'animals viables de relacions incestuoses. Així s'obtenen animals homozigots i sense la variabilitat genètica que podria fer nosa en investigacions.

## Enllaços externs

* http://cgsc.biology.yale.edu/index.php
* http://ecoliwiki.net/colipedia/index.php/Category:Strains Arxivat 2019-05-19 a Wayback Machine.
* http://www.informatics.jax.org/imsr/index.jsp
* http://www.informatics.jax.org/external/festing/rat/STRAINS.shtml
Viccionari
# Koei-Kan

Koei-kan és un estil de karate que va ser desenvolupat pel mestre Eizo Onishi el 1952. Koei-kan vol dir en japonès "la prosperitat amb la felicitat." Eizo Onishi va ser deixeble de dos famosos mestres de karate d'Okinawa: Kanken Toyama (1888-1966) i Kyoda Juhatsu (1887-1968). El mestre Onishi obrí el seu primer dojo a Koei-Kan el 2 abril 1954 a la prefectura de Kanagawa.
Koei-Kan ha tingut una forma de contacte complet la lluita anomenada: bogu kumite (combat amb la protecció de l'armadura). L'armadura, anomenada bogu, consta d'una màscara protectora per la cara i d'una construcció per connectar el moviment del cap per al moviment de les espatlles.

## Bibliografia

* Frost, Brian. Koei-Kan Karate-dō: Practice and Precept, North Atlantic Books, 1998. ISBN 1-883319-64-1
* Corcoran, John. "The Original Martial Arts Encyclopedia: Tradition, History, and Pioneers", Los Angeles, CA : Pro-Action Pub.,1993. ISBN 0-9615126-3-6
* Biography of Chuck Liddell Arxivat 2008-05-01 a Wayback Machine.
# Godfried Donkor

Godfried Donkor (Kumasi, Ghana, 1964) és un artista d'origen africà. El 1972 es trasllada a Londres on estudia Belles Arts al St Martins College of Art (1989). Entre 1991 i 1992, desenvolupa estudis de postgrau a l'Escola Massana de Barcelona becat per la UNESCO. El 1995 obté el Màster en Història de l'Art Africà a l'Escola d'Estudis Orientals i Africans de la Universitat de Londres. El 1998, és guardonat amb el Prix de la Revelation de la Biennal de Dakar, i el 2004, obté el Premi de Arts Council of England, Research and Development. Actualment, Godfried Donkor viu i treballa a Londres, fonamentalment en el camp de la pintura i darrerament, s'ha introduït en el camp del vídeo. Reconegut, principalment, pels seus collages de tècnica mixta i gravats, la seva obra es focalitza en la iconografia dels mitjans de comunicació de masses.. Donkor ha exposat individualment a Bèlgica, França, Alemany, Ghana, Senegal, Suècia, Sud-àfrica, el Regne Unit i els Estats Units; i ha participat en diverses exposicions internacionals i biennals d'art com Venècia (2001), La Habana (2000) i Dakar (1998).

## Referències

* ↑ «Godfried Donkor». web. Centre de Cultura Contemporània de Barcelona (CC-BY-SA via OTRS). [Consulta: 4 abril 2016].
# Monument als Pagesos

El monument als Pagesos és un conjunt escultòric de bronze que es troba a la ciutat de Lleida, a la plaça del mateix nom del barri de La Mariola, a la cruïlla dels carrers Lluís Companys, Mariola i el Gran Passeig de Ronda. Els seus autors són dos artistes xilens, Alejandro Rubio Dalmati i Antonio Narvaiza Rubio, tiet i nebot respectivament. El primer d'ells havia estat condemnat a mort pel règim franquista en acabar la Guerra Civil tot i que finalment fou absolt després d'un temps d'exili. S'inspira en una obra de finals dels anys 60 de Dalmati, El Labrador, situada a Logronyo. L'escultor a qui originalment s'havia encarregat l'obra, però, era al creador local Leandre Cristòfol, l'estil del qual no acabava de correspondre's amb les línies ideològiques de l'encàrrec. Cristòfol, si més no, va dissenyar pel seu compte una obra titulada Crucificats, divergent al seu estil habitual.
Va ser inaugurat l'any 1973, envoltat d'un espai cercat amb murs dissenyat per l'arquitecte municipal Frederic Vilà. És protagonitzat per una parella de personatges de la pagesia antiga, home i dona, emprant-hi un estil realista, que simbolitzen el protagonisme secular d'aquest sector de la societat a les terres de Ponent. Les seves figures humanes medeixen 3 metres d'alçada, mentre que el monòlit que les acompanya arriba als 9,5 m. Aquesta obra va ser restaurada i remodelada l'any 2011 per tal d'adequar-la al renovat aspecte del seu emplaçament.

## Vegeu també

* Monument al Pagès de les Garrigues

## Referències

* ↑ Escultures sota el franquisme, Josep Miquel Garcia, Segre 23-10-2016
* ↑ Leandre Cristòfol al Museu de Lleida
* ↑ L'Ajuntament de Lleida comença les obres de reforma integral de la plaça dels Pagesos, que s'allargaran quatre mesos, Catalunya Ràdio, 8-7-2011
* ↑ Lleida estrena la nova Plaça dels Pagesos, Paeria.cat, 23-12-2011
* ↑ Als pagesos Monuments Commemoratius de Catalunya. Institut d'Estudis Catalans
# Mariano Ricafort Palacín y Abarca

Mariano Ricafort Palacín y Abarca (Osca, Aragó, 20 de febrer de 1776 - Madrid, Castella, 16 d'octubre de 1846) fou un militar espanyol.
Assentà plaça com a soldat distingit d'infanteria el juliol de 1793, passant a la classe de cadet el maig de l'any següent. Restà a la campanya contra els francesos de 1794-95, on guanyà el grau de subtinent, i en l'expedició a Portugal de 1801. En esclatar la guerra de la Independència, prengué en aquesta part molt activa, i aconseguí diversos ascensos, fins a l'octubre de 1811, que va caure presoner, si bé no tardà a assolir la llibertat. Amb les tropes del general Morillo passà més tard a Amèrica, amb el grau de coronel, i allà ascendí a brigadier el 1816; durant uns anys manà el regiment d'Extremadura, al front del qual assistí als principals fets d'armes que hi hagué al Perú. Ferit a Canta, i ensems de la pèrdua de Lima, restà tan mal parat que el donaren per mort.
Tornat a Espanya, fou ascendit a mariscal de camp el 1824 i anomenat de seguida governador i capità general de les Filipines, càrrecs que prengué possessió el 14 d'octubre de 1825, i en els que si va mantenir fins al final del 1830. En aquests acredità, sobretot com a governador, condicions poc comunes, per la seva activitat, intel·ligència i zel. Reprimí a mà dura el bandolerisme, que venia fent estralls en el centre de Luzon; manà una expedició militar a Bohol, que donà com a resultat la reducció i pacificació d'aquella important illa de les Bisayas; dictà encertades disposicions per a regular els serveis de la Hisenda pública, i, en compliment d'ordes del Govern de la metròpoli, va haver de separar del comandament actiu d'aquelles tropes alguns oficials americans, mesura injusta, perquè cap d'ells s'havia significat en contra d'Espanya, però que aconsellaren les circumstàncies polítiques d'aquells temps.
Aquest fet comportaren a Ricafort seriosos problemes, sobretot amb motiu de certa conspiració, anomenada de los Palmeros (1828), en què prengueren part significats indígenes filipins per solidaritat amb els americans. Els tribunals que entengueren en aquest afer demanaren penes duríssimes pels processats; però Ricafort es limità a enviar els principals a Espanya sota partida de registre. En premi als seus serveis a les Filipines fou ascendit, el 1831, a tinent general i al mateix temps anomenat conseller d'Indias, però no arribà a actuar, perquè després fou nomenat capità general de Cuba, on hi va romandre fins al 1836, que tornà a Espanya.
El 1837, capità general de Galícia; el 1840, comandant general de Canaries, i més tard restà al front de les Capitanies generals d'Andalusia, Aragó i Extremadura, fins al 1843, en què restà de quarter, situació en què es trobava en morir.
Entre les seves condecoracions tingué la gran creu de Santa Anna, de brillants, de Rússia.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm 51. pàg. 360 (ISBN 84-239-4551-0)
# Angier

Angier és una població dels Estats Units a l'estat de Carolina del Nord. Segons el cens del 2006 tenia 4.165 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Angier tenia 3.419 habitants, 1.356 habitatges i 870 famílies. La densitat de població era de 576,5 habitants per km².
Dels 1.356 habitatges en un 31,8% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 43,2% hi vivien parelles casades, en un 16,7% dones solteres, i en un 35,8% no eren unitats familiars. En el 28,3% dels habitatges hi vivien persones soles el 10% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,46 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 25,4% tenia menys de 18 anys, un 10,3% entre 18 i 24, un 32,5% entre 25 i 44, un 20% de 45 a 60 i un 11,8% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 33 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 89 homes.
La renda mediana per habitatge era de 33.849 $ i la renda mediana per família de 43.784 $. Els homes tenien una renda mediana de 30.215 $ mentre que les dones 26.028 $. La renda per capita de la població era de 15.985 $. Entorn del 10,6% de les famílies i el 16,3% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Angier». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 9 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Angier». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2010-08-20. [Consulta: 9 agost 2010].
# Grata

Grata (en llatí: Grata) va ser filla de l'emperador Valentinià I i de la seva segona dona Justina amb la que s'hauria casat, segons Teòfanes l'any 368.
Grata es va mantenir soltera tota la seva vida. Ella i la seva germana Justa eren a Mediolanum (Milà) mentre el cos del seu germà assassinat Valentinià II era a la ciutat sense enterrar, l'any 392. Si ja eren a Milà o hi van anar des de Viena del Delfinat no s'ha pogut determinar. En parlen Sòcrates Escolàstic i Ambròs de Milà.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Grata». A Dictionary of Greek and Roman biography and mythology. [Consulta: 8 desembre 2023].
Viccionari
# KK Sakalai Vilnius

El KK Sakalai Vilnius (lituà: Krepšinio Klubas Sakalai Vilniaus, en català: Club de Bàsquet Falcons de Vilnius) és un club de bàsquet de la ciutat de Vílnius a Lituània.

## Referències

* ↑ «Sakalai Vilnius basketball, News, Roster, Rumors, Stats, Awards, Transactions, Details - eurobasket». www.eurobasket.com.
# Fàbrica de Licors i Caves Mascaró

La Fàbrica de Licors i Caves Mascaró, "Casa Galtès i Mainé" o simplement "Caves Mascaró" és un edifici del municipi de Vilafranca del Penedès (Alt Penedès) protegit com a bé cultural d'interès local. Fins als anys seixanta s'hi elaborava el famós brandi Mascaró i encara avui s'utilitza per l'envelliment dels caves de la mateixa marca.
L'edifici està situat en un carrer pròxim a la Rambla de Nostra Senyora en una zona d'arquitectura popular de cases de comparet. És una construcció entre mitgeres, de planta rectangular i pati interior de servei. Consta de planta baixa i pis, sota coberta de teula àrab i terrat. Hi ha una pèrgola amb arcades. A la façana cal destacar la decoració amb motius florals.

## Referències

* 1 2 «Fàbrica de Licors i Caves Mascaró». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 10 gener 2015].

## Enllaços externs

* Fàbrica de Licors i Caves Mascaró, fitxa del catàleg de l'Ajuntament
# Nanet

«Nanet» té aquests significats:
* Diminutiu de nan o nano
* Nanet, namnet o namet: antic poble gal
* Un tipus de cabut, com els Nanets de Fartàrix (Manacor)
# Marta Macias Quesada

Marta Macias Quesada (la Ràpita, 23 d'octubre de 1965) és una advocada catalana, experta en incorporar la perspectiva de gènere en les polítiques públiques. Llicenciada en dret per la Universitat de Barcelona, amb un postgrau en finances i economia (Instituto de Empresa) i un postgrau en cooperació per al desenvolupament (Esade), va completar els seus estudis amb un màster en dret d'empreses i fundacions (Universitat Pompeu Fabra). És experta en gènere, drets humans i en incidència política i econòmica.
Va ser directora general de Custo Barcelona, directora de l'àmbit jurídic de la naviliera Nareser, directora de la Fundació Ajuda en Acció de Catalunya i Balears, directora de relacions externes del Fòrum Universal de les Cultures Barcelona 2004, directora de banca del BBVA i, entre 2014 i 2017, directora general de cooperació de la Generalitat de Catalunya, des d'on va impulsar el primer pla director de cooperació feminista, concentrant l'esforç de la cooperació pública catalana en la defensa dels drets humans de les dones. L'any 2016, va fundar la consultora de gènere Coop4equality, especialitzada en la construcció de projectes d'innovació social a favor de la igualtat.
Actualment (2021) és membre independent de la comissió de territori i sostenibilitat del Govern de la Generalitat, membre del Consell ODEE de la Cambra de Comerç de Barcelona i és directora de la consultora Coop4equality. Ha format part de l'equip de disseny de la primera norma de certificació municipal a favor de la igualtat de gènere, SG CITY 50-50.

## Referències

* ↑ «Marta Macías: “No estem destinant a la cooperació el que li pertocaria al país”», 02-05-2014. [Consulta: 4 gener 2021].
* ↑ «El Govern nomena Marta Macías Quesada directora general de Cooperació al Desenvolupament» (en castellà), 18-02-2014. [Consulta: 4 gener 2021].
* ↑ «Marta Macias, sòcia fundadora de Coop4equality». Terrícoles Betevé, 11-10-2018. [Consulta: 4 gener 2021].
* ↑ «Para Todos La 2-La primera Certificación de Género Municipal. Se trata del distintivo "City Cincuenta Cincuenta" - RTVE.es» (en castellà), 02-03-2019. [Consulta: 4 gener 2021].
* ↑ «CITY50». SG CITY 50-50, 2021. [Consulta: 21 febrer 2021].
# Ray

«Ray» té aquests significats:
* Ray (pel·lícula), biopic sobre la vida de Ray Charles
* Toponímia:
** Ray o Rayy, ciutat iraniana
** Ray (Dakota del Nord)
** Ray-sur-Saône, municipi francès al departament de l'Alt Saona
** Ray City, població dels Estats Units a l'estat de Geòrgia
** Brotte-lès-Ray, municipi francès al departament de l'Alt Saona
** Ferrières-lès-Ray, municipi francès al departament d'Alt Saona (regió de Franc Comtat)
* Biografies:
** Bob Ray (1918 - 2010), pilot de motociclisme anglès
** Gene Anthony Ray (Nova York, 1962 - 2003), ballarí i actor estatunidenc
** James Earl Ray (1928, Alton, Estats Units - 1998 ?) assassí de Martin Luther King
** John Ray (Black Notley, Essex, 1627 - 1705), botànic anglès
** Medini Ray o Medini Rai, cap dels rajputs purbiya que dominaven Chanderi i eren vassalls dels sultans de Malwa
** Nicholas Ray, director de cinema
** Satyajit Ray (1921 - 1992), director de cinema, compositor, escriptor i guionista bengalí
# Andreu Muntaner Vanrell

Andreu Muntaner Vanrell (Palma, 1907-?). Advocat i escriptor. Es va llicenciar en dret (1930) i en filosofia i lletres (1933) a la Universitat de Saragossa. Exercí d'advocat fins a la seva jubilació. Va escriure Perspectivas de Historia de la Literatura (1945) i altres obres inèdites, com un llibre de memòries, Los maravillosos veranos de Portopí i un recull de contes, Relatos breves.

## Referències

* ↑ Dolç i Dolç, Miquel (coord.). Gran Enciclopèdia de Mallorca. Volum 11. Palma: Promomallorca, p. 257. ISBN 84-8661702-2.
# Hermann von Grauert

Hermann Heinrich Grauert (7 de setembre de 1850 – 12 de març de 1924) des de 1914 Cavaller de Grauert, va ser un historiador alemany. Va néixer a Pritzwalk i va morir a Múnic.

## Biografia

Després d'assistir a la Realschule de Wittstock, Grauert va treballar inicialment a la botiga de productes manufacturats del seu pare. El 1872 va anar a Münster, on el 1873 va presentar exàmens de llatí, grec i història, per tal d'obtenir un títol equivalent a l'Abitur, que li permetés assistir a la universitat. De 1873 a 1876 va estudiar història a la Universitat de Göttingen i es va doctorar amb Georg Waitz. Grauert va ampliar els seus coneixements històrics i jurídics a les universitats de Berlín, Munic i Estrasburg.
Des dels seus dies d'estudiant, Grauert va ser un àvid membre de Kartellverband a Göttingen a K.St.V. Winfridia, a Berlín al Club de Lectura Catòlica (ara K.St.V. Askania-Burgundia Berlín) i a Munic al K.St.V. Otònia. Més tard, es trobava encara en altres complexos de Kartellverband, com ara a Alamannia i Rheno-Bavaria, Munic. En el Festschrift del 25è aniversari de l'Associació, Hermann von Grauert 1906 hi apareix com a membre d'honor.
1877 Grauert era intern a l'Arxiu Nacional actiu a Munic; es va habilitar el 1883 després d'una estada a Roma, i es va convertir en professor a temps complet de la Universitat de Munic el 1885. Durant els anys 1915 i 1916, va ser rector de la universitat.
1884 Membre de la junta de Grauert des de 1885 i editor de l'Anuari d'Història de la Societat Görres. Grauert va tenir un paper destacat en la societat fins a la seva mort.
A Alemanya i Europa, va ser molt considerat com a científic. Grauert va ser conseller privat i va ser creat el 1914 pel rei Lluís III. amb la Creu de Cavaller de l'Ordre del Mèrit de la Corona de Baviera gravada. Això es va associar amb la col·lecció en la noblesa personal, i se li va permetre després de l'entrada a la convocatòria de Matricula Cavallers de Grauert. A Munic Harlaching la "Grauertstraße" va rebre el seu nom el 1959.
L'activista pels drets de les dones Lida Gustava Heymann el va descriure com a "catòlic normal".

## Obres

* Die Kaisergräber im Dom zu Speyer. 1901.
* Meister Johann von Toledo. 1901.
* Dante i Houston Stewart Chamberlain. 1903.
* Görres a Straßburg. 1910.

## Bibliografia

* S. Koß. A: Biographisches Lexikon des KV. Banda 5 (1998) S. 59ff. mwN
* Ansgar Frenken: Hermann von Grauert. A: Biographisch-Bibliographisches
* Kirchenlexikon (BBKL). Band 30, Bautz, Nordhausen 2009,ISBN 978-3-88309-478-6, Sp. 518–522.

## Referències

* ↑ Bavarian State Office for Statistics (ed.) Court and State Manual of the Kingdom of Bavaria for the year 1914, Munich 1914 S. 27th
# Grasulf II de Friül

Grasulf II (+ vers 651), fill del duc Gisulf II, fou duc de Friül després de l'assassinat dels seus nebots, Tassó i Cacó a Oderzo vers el 617. Els seus nebots Radoald i Grimuald, van abandonar Friül cap al ducat de Benevent perquè per causes no aclarides, no volien viure sota el poder de Grasulf. No se sap gairebé res sobre Grasulf i la data de la seva mort és incerta; va morir a Cividale. El va succeir Agó.

## Referències

* Pau el Diaca. Historia Langobardorum.
# Julio César Martínez Blat

Julio César Martínez Blat (Vinalesa, 1957-2017) fou un polític valencià, alcalde de Vinalesa pel Partit Socialista del País Valencià-PSOE de 1999 a 2017.
Treballador social en la Diputació de València, Blat estigué una legislatura en l'oposició ans de guanyar les eleccions municipals espanyoles de 1999: durant la seua gestió aconseguí una millora del transport públic, dinamitzà l'associacionisme i fomentà la pilota valenciana, també en la Mancomunitat del Carraixet, encara que mai se l'alliberà del seu ofici professional.
L'any 2015, durant un ple municipal, un regidor de l'oposició formulà una pregunta en castellà i Blat li contestà en valencià, la qual cosa desencadenà una breu discussió sobre diglòssia i drets lingüístics. També va destacar com a aficionat a la Pilota.

## Referències

* ↑ «Vinalesa acomiada el que ha sigut el seu alcalde durant 18 anys». Horta Noticias, 23-05-2017 [Consulta: 1r juny 2017].
* 1 2 3 Mollà, Toni «Julio, l'alcalde». Diari la Veu, 27-05-2017.
* ↑ «El batlle de Vinalesa es planta davant un regidor del PP que volia fer-lo parlar en espanyol». VilaWeb, 01-10-2015 [Consulta: 1r juny 2017].
* ↑ «Un edil de Vinalesa al alcalde: "Si le hablo en castellano, por favor contésteme en castellano"» (en castellà). Levante-EMV, 01-10-2015 [Consulta: 1r juny 2017].
* ↑ «Vinalesa despide a su alcalde». Levante-EMV, 21-05-2017.