OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Perinaldo

Perinaldo (en ligur Preinòud) és un comune italià, situat a la regió de la Ligúria i a la província d'Imperia. El 2015 tenia 870 habitants.

## Geografia

Té una superfície de 20,3 km² i les frazioni de Negi, Suseneo. Limita amb Apricale, Bajardo, Dolceacqua, San Biagio della Cima, Sanremo, Seborga, Soldano i Vallebona.

## Evolució demogràfica

* Gràfica d'evolució de Perinaldo entre 1861 i 2011
* Font: ISTAT

## Personatges il·lustres

* Giovanni Cassini. 1625-1712, astrònom
* Giovanni Domenico Maraldi. 1709-1788, astrònom

## Referències

* ↑ Frisoni, Gaetano. Nomi propri di città, borghi e villaggi della Liguria del Dizionario Genovese-Italiano e Italiano-Genovese. Gènova: Nuova Editrice Genovese.
* ↑ «Dato Istat al 31 desembre 2015». Arxivat de l'original el 2 de maig 2017. [Consulta: 15 d’abril 2017].
# Philautus bombayensis

Philautus bombayensis és una espècie de granota que es troba a l'Índia.
Està amenaçada d'extinció per la pèrdua del seu hàbitat natural.

## Referències

* Biju, S.D., Shanker, K., Vijayakumar, S.P., Srinivasulu, C., S. Bhupathy & Padhye, A. 2004. Philautus bombayensis. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 8 de gener de 2008.
# Philautus auratus

Philautus auratus és una espècie de granota que es troba a Sri Lanka.
Està amenaçada d'extinció per la pèrdua del seu hàbitat natural.

## Referències

* Manamendra-Arachchi, K. & Pethiyagoda, R. 2004. Philautus auratus. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 8 de gener de 2008.
# Santa Magdalena de Puigsac

Santa Magdalena de Puigsac, també coneguda com a Santa Margarida de Pardines, és una capella isolada situada al nord de la Serra Cavallera, al nucli de Puigsac, al municipi de Pardines, a la comarca catalana del Ripollès. Santa Magdalena de Puigsac és una capella isolada situada a la serra Cavallera, prop del nucli de Pardines. És una obra inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

L'església romànica és d'una sola nau perllongada, coberta amb volta de canó lleugerament apuntada, i absis semicircular amb volta de quart d'esfera. La finestra absidal i el portal original de migjorn són de doble arquivolta. Al mur de ponent hi ha una portal rectangular amb llinda de pedra i un ull de bou del segle xviii, i el campanar de cadireta de dos ulls. L'any 1986 va ser objecte d'una restauració força controvertida. La part de l'edificació que es conserva en el seu estat original i que ha estat menys manipulada és el parament exterior nord del mur de la nau. Des de l'absis fins a mitja nau, els murs han estat despullats de l'arrebossat, seguint l'altra meitat, arrebossada i pintada de blanc. L'atri d'estructura de fusta que precedeix l'entrada original és un afegit que no forma part del temple original. El paviment de l'església ha estat substituït per rajoles de gres de color marró.
A l'interior es conserva una imatge de Sant Antoni de Pàdua, de fusta policromada, realitzada al segle xviii.

## Història

Santa Magdalena de Puigsac es va construir al segle xii i va ser consagrada el 1176 pel bisbe d'Urgell, Arnau de Preixens. Al segle xviii va ser molt transformada, afegint-li dues capelles laterals, eliminades en la restauració, que donaren a la planta la forma de creu i també s'obrí a la façana sud un nou portal d'accés. Actualment aquests elements barrocs han desaparegut, excepte el portal, degut a la restauració portada a terme per l'arquitecte Joan M. de Ribot. A l'interior es conserva una imatge de Sant Antoni de Pàdua, de fusta policromada, realitzada al segle xviii.

## Referències

* 1 2 Romànic Obert. «Santa Magdalena de Puigsac». Romànic Obert. Arxivat de l'original el 21 de febrer 2014. [Consulta: 11 febrer 2014].
* 1 2 3 4 «Santa Magdalena de Puigsac». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 19 gener 2016].
# Barraca XXVII (Aiguamúrcia)

La Barraca XXVII és una obra d'Aiguamúrcia (Alt Camp) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És una gran construcció de planta composta disposada en "L" i amb un sol portal d'accés. L'alçada de la façana és de 3'10m pels mateixos d'amplada. La primera estança té unes dimensions interiors de 2'70m d'amplada per 3 de fondària, és coberta amb falsa cúpula i "casella" i té una alçada de 4'25m. En aquesta estança hi ha la menjadora.
Per accedir a l'estança interior cal creuar un arc de pas. Aquesta és circular amb un diàmetre de 3'67m. Està coberta amb falsa cúpula i "casella".
Aquesta barraca és especialment esmentada en el treball que l'arquitecte Joan Rubió va presentar a l'"Anuario de la Asociación de Arquitectos de Cataluña" l'any 1914, deia així:
"Per aventurada que sigui vull fer l'afirmació de que ella és una de les construccions que amb més perfecció s'han aixecat a la nostra terra".

## Referències

* 1 2 3 4 «Barraca XXVII». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 20 agost 2018].
# Constantin Fehrenbach

Constantin Fehrenbach (Bonndorf, Baden, 11 de gener de 1852 - Friburg de Brisgòvia, República de Weimar, 26 de març de 1926) va ser un polític alemany catòlic, un dels líders principals del Partit de Centre (Zentrum).
Va ser President del Reichstag (parlament) en 1918, i després el President de l'Assemblea Nacional de 1919 a 1920. Per la dimissió dels Socialdemòcrates del govern el juny de 1920 a conseqüència del seu pobre resultat en les eleccions d'aquell any, Fehrenbach es va convertir en el Canceller d'Alemanya, formant una coalició amb el partit liberal d'esquerra DDP i el nacional-liberal DVP. El seu govern va durar menys d'un any.
Dimiteix a l'abril de 1921, en protesta contra l'avaluació de les reparacions aliades que van ser anunciades aquell mes. Fehrenbach va encapçalar el Partit de Centre des de 1923 fins a la seva mort en 1926.

## Referències

* ↑ http://www.archontology.org/nations/german/germ_1919_45b/fehrenbach.php
# Ana Ripoll Aracil

Ana Ripoll Aracil (Alcoi, 1952) és una catedràtica i exrectora de la Universitat Autònoma de Barcelona. Llicenciada en Ciències Físiques a la Universitat Complutense de Madrid el 1975 on va ser professora ajudant del 1976 fins al 1978. El 1978 es va incorporar com professora adjunta al departament de d'informàtica de la Universitat Autònoma de Barcelona, on es va doctorar el 1980.
Des de l'any 1992 és catedràtica d'Arquitectura i Tecnologia de Computadors a l'Escola d'Enginyeria de la mateixa universitat. Va ser vice-rectora de Professorat durant el segon mandat del rector Lluís Ferrer (2005-2008) i la primera rectora de la Universitat Autònoma de Barcelona durant un mandat (2009-2012). Ha treballat en diferents àrees d'investigació i docència dins de l'Arquitectura de Computadors i el Processament Paral·lel. Ha publicat més de cent articles en revistes especialitzades i conferències internacionals de reconegut prestigi, a més de ser membre de diversos comitès i institucions nacionals i internacionals.
Va ser una de les impulsores per la creació de l'associació Bioinformatics Barcelona (BIB) i va ser la seva primera presidenta el 2015. Ha fet recerca en els camps del processament paral·lel, balanceig dinàmic de càrrega, models de predicció de rendiment i sistemes distribuïts per aplicacions de vídeo sota demanda.

## Premis i reconeixements

* El 2016 va rebre l'Ordre Civil d'Alfons X el Savi.
* El 2017 va rebre el premi Salvà i Campillo per "haver impulsat la interacció entre les disciplines de les ciències de la vida i les ciències de la computació creant Bioinformatics Barcelona (BIB), amb més de 50 entitats membres"

## Referències

* 1 2 3 Barcelona, Universitat Autonoma de. «Toma de posesión de Ana Ripoll como nueva rectora de la UAB - UAB Barcelona» (en castellà). [Consulta: 27 febrer 2018].
* ↑ País, Ediciones El «La catedrática Ana Ripoll gana las elecciones al rectorado de la UAB» (en castellà). El País [Madrid], 16-12-2008. ISSN: 1134-6582.
* ↑ «Es constitueix l'Associació Bioinformatics Barcelona - BIB» (en anglès). [Consulta: 27 febrer 2018].
* ↑ «Méndez de Vigo entrega las condecoraciones de la Orden Civil de Alfonso X el Sabio». La Vanguardia.
* ↑ Barcelona, UAB - Universitat Autònoma de. «Ana Ripoll rep el Premi Salvà i Campillo per la creació de BIB». [Consulta: 27 febrer 2018].

## Enllaços externs

* Rectors i Rectores de la UAB Ana Ripoll, Rectora de la UAB
# Bernat Vidal (desambiguació)

Bernat Vidal (desambiguació) és el nom dels següents personatges:
* Bernat Vidal, jurista i poeta del segle xiii.
* Bernat Vidal (segle XVII), filòsof mallorquí.
* Bernat Vidal Garí (1844-1930), glosador mallorquí.
* Bernat Vidal i Tomàs (1918-1971), novel·lista, historiador i poeta mallorquí.
* Bernat Vidal Garcias (1939-1981), militar mallorquí.
# La señorita de Trévelez (pel·lícula)

La señorita de Trévelez és una pel·lícula espanyola de 1936 dirigida per Edgar Neville i protagonitzada per Edmundo Barbero, Antoñita Colomé i Fernando Freyre de Andrade. L'argument de la pel·lícula està basat en l'obra de teatre homònima de Carlos Arniches. Es va fer una altra pel·lícula basada en la mateixa obra de teatre en 1956 anomenada Calle Mayor.

## Sinopsi

Els membres del Guasa Club decideixen gastar-li una broma a la solterona Florita de Trevélez fent-li creure que Numeriano Galán s'ha enamorat perdudament d'ella.

## Repartiment

* Edmundo Barbero
* Antoñita Colomé
* Fernando Freyre de Andrade
* María Gámez
* Luis Heredia
* María Luisa Moneró
* Nicolás Rodríguez
* Alberto Romea
* Juan Torres Roca

## Imatges

* Rodant a la Plaça de Cervantes d'Alcalá de Henares
* Rodando al costat del Quiosc de la Música d'Alcalá de Henares.

## Referències

* ↑ Labanyi & Pavlović p.154

## Bibliografia

* Labanyi, Jo & Pavlović, Tatjana. A Companion to Spanish Cinema. John Wiley & Sons, 2012
# Sant Esteve de Soldevila

Sant Esteve de Soldevila és una església del municipi de Balsareny (Bages) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

L'antiga església era un edifici romànic d'una sola nau, rectangular, desproveïts de creuer, amb un absis semicircular, sense decoració. L'any 1942 sofrí una sèrie de transformacions: s'hi afegí un transsepte, i en ell s'hi construïren dues absidioles d'estil neoromànic, flanquejant l'antic absis. Últimament s'han dut a terme algunes tasques de restauració, consistents en la reobertura de la finestra de l'absis i en treure el guix dels paraments interiors. L'aparell és ben ordenat i disposat en filades.
La coberta és a doble vessant. La porta, a ponent, és de mig punt. Adovellada. Al damunt de la porta s'obren dues finestres també de mig punt, igual que els dues laterals. Un altre punt de llum és l'ull de bou en un lloc elevat de la façana. Aquesta cara de ponent culmina amb un senzill campanar d'espadanya.

## Història

L'església apareix citada el 1038 al testament d'Ingilberga de Balsareny, esposa de Guifré de Balsareny, que era el senyor del castell. Hom creu que devia tenir el caràcter d'una església rural.
El 1897 en Josep Soldevila i Casas fundà una colònia tèxtil en aquell lloc i l'església es convertí en ajuda de la parròquia de Balsareny. El 1942 s'amplià amb dos absis neoromànics.
Fa pocs anys s'hi ha fet alguna restauració que permet descobrir més bé la part antiga de la construcció. L'església es trobava dins l'antic terme del castell de Balsareny. Actualment és sufragània de la parròquia de Balsareny.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 «Sant Esteve de Soldevila». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 6 desembre 2014].
# Gran Premi Kooperativa

El Gran Premi Kooperativa era una cursa ciclista d'un dia que es disputava a Eslovàquia. Creada el 2004, l'any següent va formar part del calendari de l'UCI Europa Tour, fins al 2009 quan va desaparèixer.

## Palmarès

| Any | Vencedor | Segon | Tercer |
| 2004 | Laszlo Garamszegi | Martin Prázdnovský | Stanislav Kozubek |
| 2005 | Piotr Przydział | František Raboň | Kairat Baigudinov |
| 2006 | Peter Velits | Jure Kocjan | Radoslav Rogina |
| 2007 | Kristjan Fajt | René Andrle | Marcin Sapa |
| 2008 | Esad Hasanovic | Nebojša Jovanović | Artur Detko |
| 2009 | Peter Sagan | Oleksandr Sheydyk | Rupert Probst |

## Referències

* ↑ «G.P Kooperativa (Svq) - Cat.1.2». [Consulta: 30 octubre 2023].

## Enllaços externs

* Palmarès a sitiodeciclismo.net
# Google bomb

Una Google bomb ('bomba de Google') és un mètode mitjançant el qual és possible col·locar certs llocs web en els primers llocs dels resultats d'una cerca en Google utilitzant un text determinat. Aquest mètode explota la manera en què l'algorisme de cerca de google treballa, ja que una pàgina obtindrà un lloc superior si és enllaçada per altres pàgines ja conegudes. S'aconsegueix incloent enllaços a la pàgina objecte del Google bomb en el major nombre de pàgines diferents possible, de manera que el text de l'enllaç segueixi el criteri de cerca desitjat.
La primera vegada que Google bomb es va esmentar en la premsa pot haver estat, accidentalment, en 1999, quan alguns usuaris van descobrir que la cerca more evil than Satan ('més diabòlic que Satanàs'), enviava al web oficial de Microsoft, i la tècnica va ser exposada per primera vegada el 6 d'abril de 2001 en un article escrit per Addam Mathes. En aqueix article, Mathes va encunyar el terme Google bombing i va explicar com va descobrir que Google usava aquesta tècnica per a calcular la classificació dels resultats de les cerques. Al provar amb una cerca introduint Internet rockstar, obtenia com primer lloc dels resultats la web de Ben Brown, encara que el text Internet rockstar no apareixia en aquesta pàgina. Així es va adonar que Google donava aqueixa web com a resultat degut al fet que molts fans enllaçaven aquesta pàgina com a Internet rockstar. El 27 de gener de 2007 Google va anunciar que havia canviat el sistema de recerques per evitar més Google Bombs.

## Referències

* ↑ «El buscador de Microsoft le devuelve el golpe a Google» (en castellà). El Pais, 12-11-2004. [Consulta: 1r maig 2020].
* ↑ Hugedisk, Michael. «Remembering the First Google Bomb» (en anglès). Wired, 01-01-2007. [Consulta: 1r maig 2020].
* ↑ «S'han acabat les Google bombs». Vilaweb, 27-01-2007. [Consulta: 1r maig 2020].
# Guajará Esporte Clube

El Guajará Esporte Clube és un club de futbol brasiler de la ciutat de Guajará-Mirim a l'estat de Rondônia.

## Història

El club va ser fundat el 31 d'octubre de 1952. Es proclamà campió del Campionat rondoniense l'any 2000. Competí a la Copa do Brasil del 2001, on fou eliminat pel Rio Branco.

## Palmarès

* Campionat rondoniense:
** 2000

## Estadi

El club disputa els seus partits com a local a l'Estadi João Saldanha. Té una capacitat màxima per a 5.000 espectadors.

## Referències

* 1 2 3 Rodolfo Rodrigues. Escudos dos Times do Mundo Inteiro. Panda Books, 2009, p. 80.
* ↑ Placar Guia 2011, 1350-C, 01-01-2011, pàg. 91.
* ↑ «Rondônia State League - List of Champions». RSSSF, 13-04-2014. [Consulta: 1r juliol 2014].
# Guerra Jinshin

La guerra Jinshin (壬申の乱, Jinshin no ran) va ser una guerra de successió que va ocórrer al Japó el 672 després de la mort de l'emperador Tenji. El nom es refereix al jinshin (壬申) o novè any del cicle sexagenari del calendari Jikkan Jūnishi, corresponent a l'any occidental 673.
Tenji havia designat originalment el seu germà, el príncep Ōama, com el seu successor en no tenir un descendent masculí, però més tard va canviar d'opinió amb el naixement del seu fill i successor, el Príncep Ōtom el 648, retirant el príncep Ōama a les muntanyes per esdevenir monjo. La violència va esclatar com a resultat de les rivalitats entre faccions, Ōtom, havent pres el tron com a emperador, es va treure la vida després d'un curt regnat de menys d'un any. El seu oncle Ōama llavors el va succeir al tron com l'emperador Tenmu.

## Desenvolupament

Amb la mort de l'emperador Tenji el 10 de gener de 672, el príncep Ōtom amb 24 anys assumeix el tron com a l'emperador Kōbun. Soga no Akae, Soga no Hatayasu, Kose no Omi Hito (巨世臣 比 等), Ki no Ushi (紀大人) i altres magistrats el van seguir.
D'altra banda, el príncep Ōama va fingir ser un monjo al temple a Yoshino, però en realitat estava buscant l'ocasió propícia per començar una rebel·lió contra Ōtom i portar-lo lluny. En secret, va obtenir armes i soldats per preparar-se per al cop d'estat. En el setè mes de 672, va partir de Yoshino i es va dirigir al Palau a Ōtsu on hi havia el nou emperador Ōtom.
La noblesa va prendre part dels dos bàndols i va degenerar en una guerra civil. L'exèrcit del príncep Ōama es va dirigir a l'est cap a Ōmi-kyō (actual Otsu), capital del Japó en aquella època, travessant les províncies de Yamato, Iga i Mino. Moltes dificultats a les tropes del príncep rebel: en alguns comtats els atacs guerrillers els van detenir durant uns quants dies fins que els rebels els vencien definitivament.
La guerra va durar uns mes. Després d'una lluita desesperada, Ōama va guanyar la capital. Ōtom va sortir del palau i va escapar a la muntanya Nagara prop del palau imperial i aquest és forçat a cometre el suïcidi per estrangulament, el 24 d'agost de 672, després d'un regnat efímer de vuit mesos. Els vassalls que el van recolzar van ser detinguts per les tropes d'Ōama i castigats com a criminals de guerra.
Després de guanyar la contesa successòria, el príncep Ōama, va cremar la capital i va tornar a Asuka, on va construir el palau Asuka-Kiyomihara i va contreure núpcies amb l'emperadriu U-Sarara. El príncep Ōama prendria el tron i seria anomenat emperador Tenmu i governaria fins a la seva mort en 686. Curiosament l'emperador Kōbun no va ser considerat Emperador del Japó fins a 1870 quan l'emperador Meiji ho va reconèixer com a tal a la llista d'Emperadors.

## Referències

* ↑ Ainslie T. Embree (ed.), Encyclopedia of Asian History (Scribner, 1988: ISBN 0-684-18899-6), p. 226.

## Bibliografia

* "Jinshin no Ran." (1985). Kodansha Encyclopedia of Japan. Tokyo: Kodansha Ltd.
# Guerra Italo-Etíop

«Guerra Italo-Etíop» té aquests significats:
* Primera Guerra Italo-Etíop, (1895-1896) fou lliurada entre el Regne d'Itàlia i l'Imperi Etíop.
* Segona Guerra Italo-Etíop, (octubre de 1935 - maig de 1936).
# Grand-Fougeray

Grand-Fougeray (en bretó Felgerieg-Veur) és un municipi francès, situat a la regió de Bretanya, al departament d'Ille i Vilaine. L'any 2006 tenia 2.211 habitants.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 2.127 | 2.219 | 2.008 | 2.032 | 1.955 | 1.970 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes ||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001- | Alain David | |
# Guide to Pharmacology

La IUPHAR/BPS Guide to PHARMACOLOGY (Guia de Farmacologia de la IUPHAR/BPS) és un lloc web d'accés obert, actuant com un portal d'informació sobre els objectius biològics de fàrmacs amb llicència i altres molècules petites. La Guide to PHARMACOLOGY es desenvolupa com una aliança d'empreses entre la International Union of Basic and Clinical Pharmacology (Unió Internacional de Farmacologia Bàsica i Clínica o IUPHAR) i la British Pharmacological Society (Societat Farmacològica Britànica o BPS), i incorpora la base de dades de la IUPHAR i la Guide to Receptors and Channels (Guia en receptors i canals o GRAC). la Guide to PHARMACOLOGY té com a objectiu proporcionar un panorama general de tots els objectius farmacològics, accessibles a tots els membres de les comunitats científiques i clíniques i al públic interessat, amb enllaços a més informació detallada sobre un conjunt seleccionat d'objectius també disponibles. Les informacions sobre la Guide to PHARMACOLOGY inclou dades farmacològiques, objectius i nomenclatura de gens, i la informació química comissariada per lligands. S'inclouen resums i comentaris a cada família d'objectius, amb enllaços a referències clau del camp.

## Referències

* ↑ Alexander, SP; Mathie, A; Peters, JA «Guide to Receptors and Channels (GRAC), 5th edition». British Journal of Pharmacology, 164 Suppl 1, 01-11-2011, pàg. S1-324. DOI: 10.1111/j.1476-5381.2011.01649_1.x. PMID: 22040146.
# Gustavo Roldán

Gustavo Ariel Rosemffet Abramovich (Argentina, Buenos Aires, 13 de juliol de 1963), conegut pel seu nom artístic Gusti, és un il·lustrador argentí que viu actualment a la ciutat de Barcelona. Va estudiar a l'escola d'art de Fernando Feder de Buenos Aires, on va obtenir el títol de tècnic en disseny i promoció publicitària.
Les seves primeres passes professionals el van vincular amb el món de l'animació: durant tres anys va treballar a l'Estudi Catú Cine Animación, on va realitzar curtsmetratges publicitaris, i també als estudis de dibuixos animats Hanna Barbera, on va col·laborar fins a l'any 1985. Després d'aquesta primera etapa, l'any 1986 va iniciar una altra etapa centrada ja de ple en el món de la il·lustració infantil i juvenil, i que va coincidir amb un viatge i trasllat de residència a Europa; primer va passar una temporada a París, després a Madrid i, finalment, va decidir establir-se a Barcelona.

## Premis i reconeixements

* 1988 – Premio Austral Infantil per Un cabello azul (Espasa Calpe)
* 1989 – Poma d'or, a la XI Bienal d'Il·lustració de Bratislava per Pip i el color blau
* 1989 – Premi Apel·les Mestres per Carn i ungla (Editorial Destino)
* 1990 – Premio Nacional de Ilustración per El pirata valent (Editorial Cruïlla)
* 1991 – Premio Lazarillo per La pequeña Wu-Li (Ediciones SM)
* 1992 – Diploma d'Honor V Premi Internacional Catalonia
* 1994 – Diploma d'Honor Premi Iberoamericà d'Il·lustració IBBY (Sevilla)
* 2003 – Segon Premi del Nacional de Ilustración per La bella durmiente (Círculo de Lectores)
* 2005 – Premi al millor àlbum il·lustrat al Saló del Llibre de Mèxic per La mosca (Serres)
* 2006 – Premi Il·lustració de l'Hospital de Sant Joan de Déu per El nen gris (La Galera)
* 2007 – Premi Serra d'Or (categoria infantil) per El nen gris (La Galera)
* 2007 – Premi Junceda (categoria de llibre infantil de ficció) per El nen gris (La Galera)
* 2010 – Seleccionat per l'IBBY (Espanya)per L'elefant encadenat (Serres)
* 2010 – Seleccionat pel Banc del Llibre de Veneçuela com a millor llibre de l'any per Mi papá estuvo en la selva (Pequeño Editor)
* 2015 – Premi Junceda (categoria llibre d'adult ficció) per Mallko y papá (Océano Travesía)
* 2015 – Premi Alija (categoria d'il·lustració) per La canción de las pulgas
* 2016 – Premi Fira de Bolonya (categoria de llibre sobre discapacitat) per Mallko y papá (Océano Travesía)
* 2016 – Menció a la llista The White Ravens per Tengo unos pies perfectos (Kalandraka)

## Referències

* ↑ «Rosemffet Abramovich, Gustavo Ariel. En primera persona».
* ↑ «Gusti: Cuadernos de viaje de un ilustrador».

## Enllaços externs

* Gustavo Roldán - Lloc web oficial