OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Adobes

Adobes és un municipi de la província de Guadalajara i de la comunitat autònoma de Castella-La Manxa, integrat dintre de la comarca del Señorio de Molina-Alto Tajo. La capital administrativa d'aquesta comarca correspon al municipi de Molina de Aragón (3800 hab.). Aquest municipi se situa a 1.384 metres sobre el nivell del mar, i la seva població de dret és de 45 habitants.

## Gentilici

Adobà, adobana

## Sector d'activitat

Població eminentment agrícola i ganadera. Sense activitats al camp industrial.

## Art i monuments

Església parroquial d'estil renaixentista, amb un retaule barroc. Ermita

## Festa Major

2n cap de setmana d'Agost

## Turisme

El Pinillo, muntanya on convergeixen els termes d'Adobes, Alcoroches i Piqueras. El Ojillo, petita font natural d'aigua a un lloc adaptat per fer-hi barbacoes i pícnics. El Ojo, font d'aigua depenent del cicle de pluges inserit entre gargantes de pedra. Dècades enrere alimentava un molí d'aïgua utilitzat per picar gra (actualment només en queden les runes). El Pairón del Cura, lloc on va aparèixer mort un vicari fa diversos segles i on es troba una escultura en memòria seva. La Dehesa (o Dehesa Somera), reserva municipal natural l'exterior del poble.

## Accessos

Des de la N-211 girar cap a la CM-2112 a El Pobo de Dueñas i dirigir-se cap a Setiles. Una vegada passat aquest últim, girar cap a la carretera local que condueix a Adobes.
Des de la A-1511(des de Bronchales cap a Orihuela del Tremedal), girarem cap a la dreta a la intersecció existent abans d'entrar a Orihuela (en direcció cap a Alustante/El Pobo). A l'arribar a Alustante tindrem dues possibilitats:
La primera serà agafar la pista forestal que des de Alustante ens portarà fins a la "Cruz de Hierro", que delimita els termes de Adobes i Piqueras a la carretera que uneix ambdues poblacions.
La segona serà desviar-nos de la carretera (abans d'entrar al centre urbà de Alustante) i prendre la carretera que es dirigeix cap a Alcoroches. Creuar la localitat en direcció a Traid, i alguns quilòmetres després de deixar enrere Alcoroches, agafar el desviament cap a la dreta per carretera que ens conduirà fins Adobes.

## Referències

Viccionari
# Actuari (ofici)

Actuari o Actari (llatí plural actuarii, actarii, notarii) va ser un escrivent romà que aixecava les actes públiques. Aquest nom també es donava als notaris o escriptors taquigràfics que recollien les sessions del senat romà i de les corts de justícia, segons Suetoni.
El nom es va aplicar a diversos tipus de funcionaris. Els actuaris també eren uns oficials que controlaven el subministraments de provisions i de salaris a l'exèrcit romà durant el Baix Imperi i a l'Imperi Romà d'Orient segons els contractes signats. Fent aquesta funció, el lloc està testimoniat almenys fins al segle VI, però només es menciona als textos jurídics antics a partir d'aquell moment. El títol torna a aparèixer al Taktikon Uspenski escrit als voltants de l'any 842 i també al Cletorològion del 899, però el paper del seu titular no és clar. Al segle X, l'obra De Ceremoniis de l'emperador Constantí VII (r. 913-959), els actuaris es mencionen com els que entregaven els premis als aurigues vencedors, però al segle XII (o potser al segle XI) el concepte s'aplicava també a metges destacats, possiblement, els que estaven adscrits a la cort imperial, com per exemple Joannes Actuarius.
Modernament és el nom d'uns secretaris judicials als Estats Units i altres països d'Amèrica.

## Referències

* ↑ «Definició d'actuari, significat d'actuari en català». [Consulta: 4 setembre 2019].
* ↑ Kajdan, A.P. (ed.). The Oxford Dictionary of Byzantium. Oxford: Oxford University Press, 1991, p. 50. ISBN 9780195046526.
* ↑ Smith, William (ed.). «Actuarii». A Dictionary of Greek and Roman Antiquities (1890). [Consulta: 9 maig 2022].
# Al-Hàkim

«Al-Hàkim» té aquests significats:
* Al-Hàkim (fatimita), sisè califa fatimita al Caire (996-1021)
* Al-Hàkim I (abbàssida del Caire) (?-1302), califa abbàssida del Caire (1268-1302), sota la tutela dels mamelucs d'Egipte
* Al-Hàkim II (abbàssida del Caire) (?-1352), califa abbàssida del Caire (1342-1352) sota la tutela dels mamelucs d'Egipte
* Tawfiq al-Hakim (1897-1987), escriptor egipci, pioner de la novel·la i del teatre neoàrabs
* Mesquita d'al-Hàkim, monument islàmic de la ciutat del Caire
# Aizpute

Aizpute (en alemany: Salisburg) és un poble de Letònia situat al municipi d'Aizpute a la vall del riu Tebra. Està situada a la històrica regió de Curlàndia, a 50 km de Liepaja i 149 km de la capital Riga.

## Història

Es va fundar igual que el castell d'Hasenpoth a petició de l'Orde Teutònic el 1248 i se li va concedir el Dret de Magdeburg el 1378.
Des de 1611 al 1795 va ser sota el poder de la República de les Dues Nacions com a part del Powiat Piltynski (Districte de Piltene), al que el va seguir l'annexió a l'Imperi Rus durant la tercera partició de Polònia. El seu nom actual és la versió letona del nom alemany i està oficialment en ús des de 1917.

## Vegeu també

* Localitats de Letònia
* Castell d'Aizpute
# Alba Roqueta

Alba Roqueta (Artés, Bages, 1962) és una pintora catalana establerta des del 1986 a Castell d'Aro. Ha fet desenes d'exposicions a Catalunya, Santiago de Compostela, França i Holanda.
Es va iniciar com a pintora amb Domènec Fita a l'Expoart de Girona, el dibuixant Avallone, l'Escola Massana de Barcelona, al Centre Cultural La Mercè de Girona i al Cercle Artístic Sant Lluc de Barcelona. L'any 2006 va obtenir una menció especial per la seva obra al Premi de pintura internacional Zurbarán. Des del 2012 ha estat la comissària de la “Trobada d'Art de Galicia a l'Empordà’.
Ha fet pintures de sis alcaldes d'Artés. Entre els llocs on ha exposat hi ha Santa Cristina d'Aro, Ca la Pruna de Pals (2013), la capella de Sant Antoni de Torroella de Montgrí (2014), el celler Espelt de Vilajuïga (2015), i la Mediateca Ludovic Massé de Ceret (2015).

## Referències

* 1 2 «Alba Roqueta presenta la mostra 'Dansa i Gaudí' al Celler Espelt». Empordà.info, 14-11-2015 [Consulta: 21 febrer 2017].
* ↑ «L'artista baix empordanesa, Alba Roqueta, exposa la seva obra a Ca la Pruna, de Pals». Revista del Baix Empordà, 2014 [Consulta: 21 febrer 2017]. Arxivat 22 de febrer 2017 a Wayback Machine. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2017-02-22. [Consulta: 21 febrer 2017].
* ↑ «Alba Roqueta exposa la seva obra Adagio (sèrie Ballet & Gaudí) al Convent de Santa Clara». castello.cat, 2014 [Consulta: 21 febrer 2017]. Arxivat 22 de febrer 2017 a Wayback Machine. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2017-02-22. [Consulta: 21 febrer 2017].
* 1 2 «La pintora, Alba Roqueta, exposa a Pals fins al 31 d'agost». Costabravadigital, 20-08-2013 [Consulta: 21 febrer 2017]. Arxivat 22 de febrer 2017 a Wayback Machine. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2017-02-22. [Consulta: 21 febrer 2017].
* ↑ Mata, Toni «´Hi ha el projecte de fer una galeria de retrats d´alcaldes des del 1833´». Regió7, 17-04-2019 [Consulta: 21 febrer 2017].
* ↑ «´Els insectes sempre són presents a tot arreu´». Diari de Girona, 27-11-2008 [Consulta: 21 febrer 2017].
* ↑ «Els rostres sensuals d'Alba Roqueta, a Ca la Pruna de Pals». El Punt Avui, 18-08-2013 [Consulta: 21 febrer 2017].
* ↑ «Alba Roqueta exposa ´Trànsit´ a Torroella». Diari de Girona, 24-03-2014 [Consulta: 21 febrer 2017]. Arxivat 22 de febrer 2017 a Wayback Machine. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2017-02-22. [Consulta: 21 febrer 2017].
* ↑ «La pintora Alba Roqueta presenta el seu darrer treball en una exposició a Ceret». Gironanoticies, 01-03-2015 [Consulta: 21 febrer 2017].
# Agència de certificació kosher

Una agència de certificació kosher és una organització que atorga un hechsher (en hebreu: הכשר) (en català: "segell d'aprovació") a ingredients, aliments envasats, begudes i productes alimentaris, així com a proveïdors de serveis d'aliments i instal·lacions en les quals es prepara o serveix menjar kosher. Aquesta certificació verifica que els ingredients, el procés de producció i el procés de servei dels aliments compleixen amb les lleis del kashrut (les lleis jueves referents a l'alimentació), segons l'estipulat en el Talmud de Babilònia i en el Xulhan Arukh, els llibres sagrats del judaisme ortodox. L'agència de certificació envia als mashgichim (uns supervisors rabínics) a fer visites periòdiques a les instal·lacions de l'empresa i a supervisar la producció dels aliments i el procés d'envasament dels mateixos, amb la finalitat de verificar el compliment de les normes rabíniques. Cada agència té el seu propi símbol i la seva marca registrada que permet als fabricants i als proveïdors de serveis alimentaris mostrar en la tenda els seus productes amb el certificat kosher, l'ús d'aquest símbol pot ser revocat per l'incompliment de les normes rabíniques i talmúdiques. L'abast d'una agència de certificació kosher s'estén només a aquelles àrees exigides per la halacà, la llei jueva. No obstant això, la certificació kosher no és un substitut de les proves de qualitat dels aliments i de la seva aplicació per part del govern del país, o per part del sector privat.

## Referències

* ↑ www.oukosher.org/
* ↑ «www.koshercertification.com/». Arxivat de l'original el 2018-04-29. [Consulta: 28 abril 2018].
# Agència de l'Habitatge de Catalunya

L'Agència de l’Habitatge de Catalunya, entitat de dret públic amb personalitat jurídica pròpia, és l’instrument d’execució de la política d’habitatge de la Generalitat de Catalunya. L’Agència va ser creada per la Llei 13/2009, del 22 de juliol, que regula les funcions, els òrgans de govern i el seu règim de funcionament. Pot inspeccionar i sancionar en matèria d'habitatge.

## Referències

* ↑ «Agència de l’Habitatge de Catalunya | enciclopedia.cat». Gran Enciclopèdia Catalana. [Consulta: 24 març 2024].
# Aitins

Els aitins (Aythyinae), de vegades anomenats ànecs bussejadors, són una subfamília d'ocells de la família dels anàtids (Anatidae). Algunes classificacions les separen de la subfamília dels anatins (anatinae), formant la seva pròpia subfamília (Aythyinae), però altres els deixen dins dels anatins, en la tribu Aythyini.
El nom d'ànecs bussejadors es deu al costum de cercar els seus aliments bussejant sota la superfície de l'aigua. S'han cronometrat xibecs en immersions de 20 segons. De totes les maneres hi ha espècies com els morells, que poden cercar l'aliment des de la superfície, com els del gènere Anas.
En general no competeixen en altres membres de la família, ja que freqüentment no s'alimenten de les mateixes coses i no habiten els mateixos llocs. Els agrada les aigües lliures.
Llurs cossos són més pesants i massius que els dels ànecs de superfície (Anatinae). Les seves potes se situen prou endarrerides, el que fa que no es desenvolupin en terra molt bé. Per a alçar el vol no surten directament des de l'aigua, si no que baten les ales i donen una carrera sobre la superfície. En general són pijor voladors que els anatinae.
Les espècies septentrionals són migratòries, però les meridionals tenen tendència a ser sedentàries.

## Sistemàtica

Estudis genètics realitzats els darrers anys han propiciat la consideració d'aquest grup com una tribu (Aythyini) dins els anàtids. La classificació del Congrés Ornitològic Internacional (versió 2.7, 2011) inclou 9 gèneres amb 25 espècies vives:
* Gènere Asarcornis, amb una espècie: Ànec captacat (Asarcornis scutulata).
* Gènere Pteronetta, amb una espècie: Ànec de Hartlaub (Pteronetta hartlaubii).
* Gènere Chenonetta, amb dues espècies, una d'elles extinta.
* Gènere Hymenolaimus, amb una espècie: Ànec blau (Hymenolaimus malacorhynchos).
* Gènere Sarkidiornis, amb dues espècies d'ànecs beccrestats.
* Gènere Cyanochen, amb una espècie: Oca alablava (Cyanochen cyanoptera).
* Gènere Marmaronetta, amb una espècie: Xarxet marbrenc (Marmaronetta angustirostris).
* Gènere Rhodonessa, amb una espècie extinta: Ànec de cap rosat (Rhodonessa caryophyllacea).
* Gènere Netta, amb tres espècies.
* Gènere Aythya, amb 12 espècies.

## Referències

* ↑ Cladograma dels anseriformes basat en els treballs de Burgarella et al. (2010) Rev. 14-03-2011
* ↑ J. Gonzalez, H. Düttmann, M. Wink (2009b) Phylogenetic relationships based on two mitochondrial genes and hybridization patterns in Anatidae
# Albert Ripoll Guspi

Albert Ripoll Guspi (Barcelona, 1943 - 1985) va ser un fotògraf català, conegut professionalment com a Guspi, va ser el fundador del Centre Internacional de Fotografia de Barcelona (CIFB).
Químic de formació, el 1961 va entrar a treballar en un estudi fotogràfic. El 1962 va viatjar amb Juan Marsé per Andalusia amb la intenció d'escriure una crònica que havia de publicar l'editorial Ruedo Ibérico, de París, però que no va arribar a veure la llum fins que Lumen el va trobar als arxiu de Ruedo Ibérico a Amsterdam, i el 2020 ho va publicar, ja pòstum, amb el nom de 'Viaje al sur'. De la publicitat va passar a la fotografia d'arquitectura, gràcies a la seva amistat amb els arquitectes Jacinto Esteva i Ricard Bofill. Va realitzar la foto fixa a les pel·lícules Los pianos mecánicos (1965) de Juan Antonio Bardem, i Noche de vino tinto (1966) de José María Nunes. Entre 1967 i 1971 es va dedicar al reportatge per a revistes com Siglo 20 i Triunfo, on va publicar un reportatge sobre els camps de refugiats a Palestina. El 1973 va fundar amb la seva dona, Sandra Solsona, la galeria Spectrum, primera galeria comercial de fotografia a Espanya, on exposaven fotògrafs internacionals, publicant des del 1976 el butlletí Spectrum News, associat amb Canon. El 1978 fundà el Centre Internacional de Fotografia de Barcelona (CIFB), que fins al 1983 es va dedicar a la divulgació, formació i exposició de la fotografia, amb una sala de cine i una biblioteca.

## Obra

* Marsé, Juan; Ripoll Guspi, Albert. Viaje al sur (en castellà). Penguin Random House Grupo Editorial España, 2020. ISBN 9788426408396.

## Referències

* ↑ Favà i Compta, Maria. Petits paisatges de Barcelona. Barcelona: Ajuntament de Barcelona, 2003, p. 82-83. ISBN 84-7306-860-2.
* 1 2 Diccionario de fotógrafos españoles (en castellà). Madrid: La Fábrica, 2014, p. 271. ISBN 9788415691099.
* ↑ «Viaje al sur». Cartabón.
# Al-Wahda SC Damasc

* Aquest article tracta sobre el club de futbol siri. Vegeu-ne altres significats a «Al-Wahda».
L'Al-Wahda Sports Club (àrab: نادي الوحدة, Nādī al-Waḥda, ‘Club de la Unitat’) és un club de futbol sirià de la ciutat de Damasc.

## Història

El club va ser fundat l'any 1928 amb el nom d'Al-Qasioun Sports Club. Posteriorment adoptà el nom d'Al-Wahda.

## Palmarès

* Lliga siriana de futbol:
** 2004, 2014
* Copa siriana de futbol:
** 1993, 2003, 2012, 2013, 2015, 2016, 2017
* Supercopa siriana de futbol:
** 1993

## Referències

* ↑ «Syria - Foundation Dates». [Consulta: 19 desembre 2017].
* ↑ «Syria - List of Champions». rsssf.com. [Consulta: 16 desembre 2017].
* ↑ «Syria - List of Cup Winners». [Consulta: 23 desembre 2017].

## Enllaços externs

* [ Web oficial]
# Al-Wakrah SC

L'Al-Wakrah SC (àrab: نادي الوكرة, Nādī al-Wakra, ‘Club d'al-Wakra’) és un club de futbol qatarià de la ciutat d'Al-Wakrah.

## Història

El club es fundà el 1959 amb el nom d'Al Wakrah Youth Club.

## Palmarès

* Lliga qatariana de futbol:
       1998–99, 2000–01
* Copa Príncep de la Corona de Qatar:
       1999
* Copa del Xeic Jassem de Qatar:
       1989, 1991, 1998, 2004
* Copa de les Estrelles de Qatar:
       2011
* Segona Divisió:
       1984–85, 2018–19

## Jugadors destacats

* Fabrice Akwá
* Frank Leboeuf
* Youssef Chippo
* Ali Rehema
* Emad Mohammed
* Karrar Jassim
* Musaed Neda

## Referències

* ↑ «Qatar – List of Foundation Dates». RSSSF. [Consulta: 20 juny 2012].
* ↑ «Al Wakrah Sports Club». kooora.com. [Consulta: 18 maig 2013].
* ↑ «Qatar - List of Champions». [Consulta: 24 març 2018].
* 1 2 3 «Qatar - List of Cup Winners». [Consulta: 24 març 2018].

## Enllaços externs

* (àrab) Web oficial Arxivat 2012-01-02 a Wayback Machine.
# Albert Sanz

Albert Sanz García (València, 1978) és un pianista de jazz valencià, arranjador i productor musical que s'ha convertit en un dels referents del sector.
Fill de músics, la seua mare és la cantant i actriu Mamen García i el director d'orquestra, compositor i pianista clàssic Josep Sanz i Biosca. Albert Sanz s'inicia en els estudis musicals a l'edat de 13 anys al conservatori de València en l'especialitat de piano. Abans però ja tocava la guitarra i el baix elèctric. Amb 17 anys inicia els seus estudis de jazz amb Ramon Cardo al Taller de Jazz de Benimaclet. El 1996 comença les classes al Taller de Músics de Barcelona per aprendre armonia de jazz i combo.
En 1998 registra el seu primer disc "Des d'aqui" com a co-líder amb el baixista David Mengual. El treball és valorat com el millor disc de jazz de l'any per la revista Cuadernos de Jazz dels crítics del sector. Un any més tard, l'SGAE reconeix a Sanz com el millor músic revelació de jazz.
L'any 2000 viatja becat a Boston per seguir els seus estudis a la prestigiosa Berklee College of Music on toca amb Robert Stillman, Chris Van Voorst, Kendrick Scott, (arribant a formar la banda Kalifactors i gravant el cd “Kalifactors”, llançat en el segell Fresh Sound) i també amb David Doruzka, Jason Palmer, Walter Smith, Lage Lund, Lionel Loueke, Javier Vercher o Ferenc Nemeth entre d'altres. Després de llicenciar-se cum laudeen Berklee, Albert es trasllada a Nova York en 2002 on se submergeix en l'escena arribant a tocar amb els grups de Kurt Rosenwinkel, Chris Cheek, Joe Martin i estrenant-se com a líder i compositor en el Jazz Gallery amb un grup en el qual destaquen Larry Grenadier, Jeff Ballard i Chris Cheek. Aquest concert va ser registrat i editat també amb Fresh Sound Records sota el nom de “Els Guys” (2003).
Ha fet gires amb músics com Kart Rosenwinkel, Chris Cheek, Al Foster o Joe Lovano, i és col·laborador habitual d'artistes com Rossy o Sambeat. Un dels seus primers treballs destacats va ser El fabulador l'any 2004, i posteriorment per Los Guys, en què col·labora amb Chris Cheek, Larry Grenadier i Jeff Ballard, o Metamorfosis, amb Masa Kamaguchi al piano i RJ Miller a la bateria. O la posterior participació en En la imaginación, amb Sílvia Pérez Cruz & Javier Colina Trio. O que será és el títol del darrer disc liderat per Albert Sanz, per al qual s'ha envoltat de figures de la talla d'Al Foster i Javier Colina interpretant música de compositors brasilers i estàndards de jazz.

## Referències

* ↑ «Biografia». jazzterrassa.org. [Consulta: 30 juny 2019].
* ↑ «Albert Sanz». Catalan Sounds. (Institut Ramon Llull). Arxivat de l'original el 2014-10-28. [Consulta: 21 novembre 2015].
# Alejandro Campano Hernando

Alejandro Campano (Sevilla, 28 de desembre de 1978) és un futbolista andalús, que ocupa la posició de migcampista.
Després de passar pel Dos Hermanas i el filial del Sevilla FC, el 2000 arriba al RCD Mallorca. En el club illenc va destacar, i va ser titular en les diferents campanyes que hi va jugar. Amb el Mallorca, a més a més, va guanyar la Copa del Rei del 2003 i va debutar en Champions League.
El 2006 fitxa pel Gimnàstic de Tarragona, amb qui juga una campanya a primera divisió.
# Alejandro Borda Casafranca

Alejandro Borda Casafranca, més conegut pel nom de guerra «camarada Alipio», (Quinqui Ismuñay, regió d'Ayacucho, Perú, 11 de gener de 1967 - Llochega, regió d'Ayacucho, Perú, 11 d'agost de 2013) fou un polític i militar maoista peruà, militant de Sendero Luminoso i comandant de l'Exèrcit Guerriller Popular (EGP).
Durant molt de temps es va desconèixer la seva identitat real, afirmant-se erròniament que el seu nom de naixement era Leonardo Huamán Zúñiga. Fou assassinat l'11 d'agost de 2013 en una operació de l'exèrcit peruà a la selva de Llochegua.

## Referències

* 1 2 http://www.oem.com.mx/elsoldemexico/notas/n3091826.htm#.UhAJdYhnvTU.twitter Arxivat 2014-01-16 a Wayback Machine.
* ↑ http://peru.com/actualidad/nacionales/camarada-alipio-quien-sanguinario-orlando-borda-casafranca-noticia-157292
* ↑ http://seguridadydefensa.uniandes.edu.co/grupo/documentos/documentos_general/Violencia_Politica_documentos/JMD_2004_The_Shining_Path_glimmers.pdf Arxivat 2007-06-22 a Wayback Machine.
* ↑ «Peru says Shining Path number two killed in clash». France24 [Consulta: 30 octubre 2013].
* ↑ «Peru captures Sendero Luminoso's No. 2 man: 'Comrade Alipio'». UPI, 12-08-2013.
# Alfarnatejo

Alfarnatejo és un municipi d'Andalusia, a la província de Màlaga. Limita al nord i est amb Alfarnate, al sud amb Periana i Riogordo, i a l'oest amb Colmenar.
El nucli de població està situat a 898 metres d'altura. El terme, de terreny accidentat, es troba envoltat pel pic de Chamizo (1.637 m), el del Gallo (1.356 m) i el Vilo (1.412 m). Al municipi hi ha els Altos del Fraile (1.222 m) i de Doña Ana (1.188 m).
El riu Sabar travessa el municipi juntament amb alguns rierols. La principal font és la de la Teja, que abasteix d'aigua la població.
# La Vall (Fonollosa)

La Vall és una masia del municipi de Fonollosa (Bages) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Es tracta d'una construcció civil: masia de planta basilical, amb les característiques pròpies d'aquest model, coberta a doble vessant amb el carener perpendicular a la façana principal, situada a llevant. En aquesta façana hi han les obertures repartides proporcionalment a partir de l'eix descentrat que forma de porta principal d'accés (d'arc de mig punt adovellat). Tot el conjunt de la masia és arrebossat, llevat de llindes i pedres de les cantonades. Annexos a la masia hi ha els edificis de magatzems, corts, graners, etc.
Molt a prop de la casa, separada avui per la carretera de Manresa a Calaf hi ha la capella familiar, d'una sola nau, amb el presbiteri carrat al mur de migdia, la porta a ponent i el campanar d'espadanya de dos ulls a tramuntana.

## Història

La masia de Cal La Vall és una de les més importants del poble de Fonollosa, pel seu integrés arquitectònic com per la seva importància econòmica. La seva construcció és molt probablement del s.XVII (finals) o començaments del s. XVIII, igual que la veïna capella advocada a Santa Justa i Santa Rufina.

## Referències

* 1 2 3 «La Vall». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 1r desembre 2015].
# Andreu Montserrat

Andreu Montserrat (Codalet, segle xvi - segle xvii) va ser un sacerdot i teòric de la música, canonge de l'església parroquial de Sant Martí de València. Va ser autor de l'Arte breve..., un tractat de cant pla en què, amb finalitats pedagògiques, revisà els principals teòrics del tema, tant històrics com coetanis de l'autor.

## Obres

* Arte breve y compendiosa de las dificultades que se ofrecen en la música práctica del canto llano. València, 1614

## Bibliografia

* Felip Pedrell Andreu de Montserrat, article a Revista Musical Catalana 4 (1907), p. 45
* Francisco José León Tello La teoría española de la música en los siglos XVII-XVIII Madrid, 1974