OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Benedictí encaputxat

El benedictí encaputxat (Conopophaga roberti) és una espècie d'ocell de la família dels conopofàgids (Conopophagidae).

## Hàbitat i distribució

Habita el sotabosc dens i vegetació secundària del nord-est del Brasil.

## Referències

* ↑ «Benedictí encaputxat». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 10/06/2021(català)
# Berdeniella gardinii

Berdeniella gardinii és una espècie d'insecte dípter pertanyent a la família dels psicòdids que es troba a Europa: Itàlia i Eslovàquia.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* 1 2 Catalogue of Life (anglès)
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Jan Ježek, 2009. Further New Faunistic Records of Moth Flies (Insecta, Diptera, Psychodidae) from the Czech Republic and Slovakia. Folia faunistica Slovaca, 14 (15): 101–105. «PDF».
* ↑ Global Species Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. (anglès)
* ↑ Fauna Europaea Arxivat 2016-03-04 a Wayback Machine. (anglès)
* ↑ PESI (anglès)

## Bibliografia

* Jan Jezek, 2006.Psychodidae (Diptera) of the Jeseníky Protected Landscape Area and its environs with descriptions of two new Berdeniella species from the Czech Republic. Acta Entomologica Musei Nationalis Pragae. Vol. 46, pp. 151-192. ISSN 0374-1036. «PDF». (anglès)

## Enllaços externs

* BioLib (anglès)
# Santa Maria de Peracamps

Santa Maria de Peracamps fou una església del nucli de Peracamps, al municipi de Llobera (Solsonès), inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Només hi ha unes restes, panys de murs de l'antiga rectoria. Segurament entre la vegetació hi ha restes de murs de l'antiga església de Santa Maria. Avui dempeus només resta ben visible una cisterna. Es troben a un centenar de metres al sud de la Torre, a la dreta del camí que baixa a la masia dels Perers.

## Història

Prop del castell del segle xi s'edificà l'església. Quan el castell, després de dependre dels canonges d'Urgell (segle XII-XV), passà a la confraria de la Mare de Déu dels Colls de Sant Llorenç de Morunys, els priors d'aquesta confraria presentaven el capellà de la seva església. Quan es formà el Bisbat de Solsona o poc després (1623), l'església de Santa Maria de Peracamps passà a ser sufragània de Torredenegó. Ho fou segurament fins al 1851, quan quedà suprimit el Bisbat.
Quan el 1896 el doctor Ramon Riu i Cabanes plantejà una reforma de les parròquies, proposà una altra parròquia dins el terme de Llobera. Hi hagué dues opcions, la de Sant Pere de la Sala, prop del terme de Torà, i l'església de Sant Pere Màrtir de Peracamps; que ja no es deia de Santa Maria. El bisbe Riu i Cabanes preferí la barriada o sufragània que es comprometés a fer-hi la casa rectoral, i ho feren els de Peracamps. Aquesta nova parròquia tenia dins el seu terme les cases veïnes i l'Hostal Nou. El primer rector que s'anomenà vicari fou mossèn Maurici Prat el 1901. Aquesta nova parròquia tingué pocs anys de vida, primerament per causa de la guerra del 1936, que malmeté totalment l'església, i després perquè l'entorn de Peracamps, vers els anys 1940, no tenia gaires masies. El bisbe doctor Valentí Comellas i els propietaris, després d'algunes discussions, acordaren fer una nova església prop de la carretera de Solsona a Torà.

## Referències

* 1 2 3 «Santa Maria de Peracamps». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 3 abril 2015].
# ADN ambiental

En taxonomia i filogènia, es diu ADN ambiental (environmental DNA, eDNA) a l'ADN extret d'una mostra de l'ambient (per exemple una mostra de terra del sòl, de l'aigua, de femta, etc.) sobre el qual es fan les anàlisis moleculars d'ADN sense diferenciar-ho per organisme o buscant un organisme en concret. Conté típicament l'ADN de múltiples espècies. A mesura que diversos organismes interactuen amb el medi ambient, l'ADN s'expulsa i s'acumula al seu entorn des de diverses fonts.
Es considera una forma ràpida de mesurar la biodiversitat d'una forma "filogenètica" en lloc de taxonòmica.
Per tal de poder identificar les espècies amb ADN ambiental, es necessari que existeixi una biblioteca de referència taxonòmica amb les seqüències de cada espècie. Per aquesta raó, l'ADN ambiental encara depèn de les anàlisis taxonòmiques.
L'anàlisi del genoma pres col·lectivament de mostres d'ADN ambiental, en la seva seqüenciació i en la seva funció, es diu metagenòmica (metagenomics; Riesenfeld et al. 2004 citat en Taberlet et al. 2012).

## Referències

* ↑ Stewart, Kathryn A. «Understanding the effects of biotic and abiotic factors on sources of aquatic environmental DNA» (en anglès). Biodiversity and Conservation, vol. 28, 5, 01-04-2019, pàg. 983–1001. Bibcode: 2019BiCon..28..983S. DOI: 10.1007/s10531-019-01709-8. ISSN: 1572-9710.

## Bibliografia

* Taberlet, P., Coissac, E., Pompanon, F., Brochmann, C., & Willerslev, E. (2012). Towards next‐generation biodiversity assessment using DNA metabarcoding. Molecular ecology, 21(8), 2045-2050.
* Riesenfeld CS, Schloss PD, Handelsman J (2004), Metagenomics: genomic analysis of microbial communities. Annual Review of Genetics, 38, 525–552.
# (250) Bettina

(250) Bettina és un asteroide pertanyent al cinturó d'asteroides descobert el 3 de setembre de 1885 per Johann Palisa des de l'observatori de Viena, Àustria. Està nomenat així en honor de la baronessa austríaca Bettina von Rothschild.

## Vegeu també

* Llista d'asteroides del (201) al (300)
* Cossos menors del Sistema Solar

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «JPL Small-Body Database». [Consulta: 17 octubre 2023].
* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 «JPL Small-Body Database». [Consulta: 24 gener 2024].
* ↑ Afirmat a: Minor Planet Center Database.
* ↑ Afirmat a: Dictionary of Minor Planet Names (sisena edició revisada i ampliada). Pàgina: 35. Editorial: Springer Science+Business Media. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès.
* ↑ Schmadel, Lutz D. Dictionary of Minor Planet Names (en anglès). 5a. Springer, 2003. ISBN 3-540-00238-3.
Schmadel, Lutz D. (2003).

## Enllaços externs

* «(250) Bettina» (en anglès). Minor Planet Center. [Consulta: 4 juny 2015].
# Mayo (Carolina del Sud)

Mayo és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Carolina del Sud. Segons el cens del 2000 tenia 1.842 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Mayo tenia 1.842 habitants, 719 habitatges i 532 famílies. La densitat de població era de 227,9 habitants/km².
Dels 719 habitatges en un 31,7% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 57,4% hi vivien parelles casades, en un 11% dones solteres, i en un 26% no eren unitats familiars. En el 22,4% dels habitatges hi vivien persones soles el 8,3% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,56 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,99.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 24,7% tenia menys de 18 anys, un 8,5% entre 18 i 24, un 30,5% entre 25 i 44, un 24,2% de 45 a 60 i un 12,1% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 37 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 91 homes.
La renda mediana per habitatge era de 41.563 $ i la renda mediana per família de 47.045 $. Els homes tenien una renda mediana de 31.997 $ mentre que les dones 25.027 $. La renda per capita de la població era de 16.465 $. Entorn del 9,7% de les famílies i el 12,8% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Mayo». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 11 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Mayo». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
Viccionari
# Shoul

Shoul (en àrab السهول, as-Shūl; en amazic ⵙⵀⵓⵍ) és una comuna rural de la prefectura de Salé, a la regió de Rabat-Salé-Kenitra, al Marroc. Segons el cens de 2014 tenia una població total de 19.915 persones.

## Referències

* ↑ «Population légale d'après les résultats du RGPH 2014 sur le Bulletin officiel N° 6354». Arxivat de l'original el 26 de desembre 2018. [Consulta: 19 novembre 2015].
# Shwegyin

Shwegyin (o Shwe-gyin o Shwe-Gyin) és una ciutat de Birmània, capital del twonship del mateix nom al districte de Bago, divisió de Bago. Està situada a 17° 55′ 00″ N, 96° 57′ 30″ E﻿ / ﻿17.91667°N,96.95833°E﻿ / 17.91667; 96.95833 a la riba esquerra del riu Sittaung al costat de la confluència amb el riu Shwe-gyin. la població no consta a les estadístiques però les seixanta primeres ciutats del país superen els 40.000 habitants i com que la població del townnship és d'uns 80.000 habitants la ciutat tindria entre 30.000 i 40.000 habitants. El 1881 eren 7.519 i el 1901 eren 7.616 habitants. El 1826 fou ocupada temporalment pels britànics sense trobar resistència. Fou ocupada per segona vegada per una columna britànica que venia de Martaban el 1853, que tampoc va trobar oposició. Va tenir un important campament militar establert després del 1853 per lluitar contra la resistència. Del 1865 al 1895 fou capital del districte de Shwegyin.

## Referències

* Hunter, Sir William Wilson. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Londres: Trübner & co., 1885.
* Wilson Hunter, Sir William; Sutherland Cotton, James; Sir Richard Burn, Sir William Stevenson Meyer. Great Britain India Office. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Oxford: Clarendon Press, 1908.
# Hedingen

Hedingen és un municipi del cantó de Zúric (Suïssa), situat al districte d'Affoltern.

## Referències

* ↑ «Liste officielle des communes de la Suisse - 01.01.2021» (en francès). Oficina Federal d'Estadística. [Consulta: 8 gener 2021].
# Gúsxino

Gúsxino - Гущино (rus) - és un poble de l'óblast de Bélgorod, a Rússia. El 2016 tenia 252 habitants. Pertany al districte (raion) de Gubkin.

## Referències

* ↑ «Генеральный план Губкинского городского округа». Федеральная государственная информационная система территориального планирования (ФГИС ТП).
* ↑ «Kladovoye» (en anglès). GeoNames. Arxivat de l'original el 2022-03-10. [Consulta: 10 març 2022].
# Sheriff Suma

Sheriff Suma (Freetown, 12 d'octubre de 1986) és un exfutbolista de Sierra Leone de la dècada de 2000. Fou internacional amb la selecció de futbol de Sierra Leone. Pel que fa a clubs, destacà a Åtvidaberg i GAIS a Suècia.

## Referències

* ↑ Remoe, Vickie. «Sheriff Suma: Man of the Moment | Sierra Leone News» (en anglès).
* ↑ Sheriff Suma a National-Football-Teams.com (anglès)
* ↑ «Sheriff Suma Soccerway Profile». Soccerway. [Consulta: 12 novembre 2013].
* ↑ «EP Football Sheriff Suma». http://www.eliteprospects.com/.+[Consulta: 12 novembre 2013].
* ↑ «Sheriff Suma». https://svenskfotboll.se/.+[Consulta: 12 novembre 2013].
# Sifó

«Sifó» té aquests significats:
* Sifó (anatomia), vas conductor d'aigua, d'aire, d'excrements, etcètera que tenen alguns mol·luscs
* Sifó (entomologia)
* Sifó (gastronomia), aparell per a fer preparacions culinàries com escumes, cremes, nata muntada, etcètera
* Sifó (hidràulic), connexió hidràulica entre dos vasos que permet de transvasar un líquid sense energia afegida
# Halex

Halex (en llatí Halex o Alex, en grec antic Ἅληξ) és el nom d'un rierol que segons Estrabó marcava el límit entre els territoris de Locri i Rhegium.
A la seva riba els locris tenien un fortí que van ocupar els atenencs dirigits per Laques a la Guerra del Peloponès, explica Tucídides. Estrabó explica que aquest riu tenia una particularitat, a una de les ribes cantaven les cigales i a l'altra estaven en silenci, i diu que segons Timeu de Tauromènion el fet tenia una explicació mítica. Diodor de Sicília diu que a totes dues bandes del riu les cigales estaven en silenci.
Avui dia es diu Alice i desaigua a uns 12 km a l'est del Capo dell' Armi, (antic cap de Leucopetra), i 20 km a l'oest de Capo Spartivento.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Halex». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 18 desembre 2022].
# Setge de Castelló d'Empúries (1653)

El setge de Castelló d'Empúries de 1653 fou una de les batalles de la guerra dels Segadors.

## Antecedents

Cap al 1650 el suport que inicialment s'havia donat al domini francès s'ensorrava mentre l'exèrcit espanyol, Francisco de Orozco, el marquès de Mortara, avançava una altra vegada des de Lleida i posava setge a Barcelona l'agost de 1651. El 1652 Barcelona, després de més d'un any de setge i l'entrada de la pesta, queia en mans de l'exèrcit de Felip IV comandat per Joan Josep d'Àustria. D'aquesta manera es posava fi al conflicte i les autoritats catalanes restaven novament sota l'obediència del rei castellà.
Acabat el conflicte de la Fronda, el 1653 el general francès Philippe de La Mothe-Houdancourt amb els catalans liderats per Josep Margarit i de Biure, un total de catorze mil homes i quatre mil cavalls entrava per el Pertús.

## El setge

El 16 de juny de 1653, 4.000 infants i 2.500 cavalls francesos, sota el comandament de Jacques de Rougé de Plessis-Belliére, entraven a Catalunya pel Coll del Pertús i es dirigiren a Castelló d'Empúries on es replegaren les tropes hispàniques. El 22 de juny la trinxera ja estava oberta i poc després s'ocupava la plaça.

## Conseqüències

A Castelló hi quedà de guarnició el regiment d'infanteria de Montpezat, i foren saquejades diverses esglésies, prengueren Figueres, i el 12 de juliol de 1653 es posava setge a Girona, que fou aixecat per Joan Josep d'Àustria, que recuperà tot l'Empordà tret de Roses.
Armand de Contí va dirigir una nova ofensiva en 1654 en la que recuperà l'Empordà tret de Castelló d'Empúries, el Conflent, Puigcerdà, Camprodon, Ripoll, Olot i Berga, i la vila de Castelló fou assetjada de nou en 1655 pels francesos.

## Referències

* ↑ Soldevila i Zubiburu, Ferran. Història de Catalunya. vol.2. 2a edició. Alpha, 1962, p. 1054 [Consulta: 2 agost 2017].
* ↑ Atkinson, Charles Francis. «Fronde, The». A: Encyclopædia Britannica (en anglès). 11a. Cambridge University Press, 1911, p. 247–249.
* ↑ F. Xavier Hernández, Història militar de Catalunya
* ↑ Modesto Lafuente, Historia general de España Google Llibres
* ↑ Bassegoda i Hugas, Bonaventura; Garriga i Riera, Joaquim. L'Època del Barroc i els Bonifàs. Edicions Universitat Barcelona, 2007, p. 485. ISBN 8447531953.
* 1 2 Deulonder i Camins, Xavier. França i Catalunya. Bubok, 2017. ISBN 8468504025.
# Setge de Ceuta (1309)

El Setge de Ceuta de 1309 és una de les batalles de la Guerra castellanogranadina.

## Antecedents

El 19 de desembre de 1308, a Alcalá de Henares, Ferran IV de Castella i els ambaixadors aragonesos Bernat de Sarrià i Gonzalo García van rubricar el tractat d'Alcalá de Henares. Ferran IV, que comptava amb el suport del seu germà, l'infant Pere de Castella i de Molina, de Diego López V d'Haro, l'arquebisbe de Toledo i del bisbe de Zamora, va acordar iniciar la guerra contra el regne de Granada el dia 24 de juny de 1309 i es va comprometre, igual que el monarca aragonès, a no signar una pau per separat amb el monarca granadí. El rei castellà aportaria deu galeres a l'expedició i altres tantes el rei aragonès. Es va aprovar amb l'anuència de les dues parts que les tropes del regne de Castella i Lleó atacarien les places d'Algesires i Gibraltar, mentre que els aragonesos conquistarien la ciutat d'Almeria. Ferran IV es va comprometre a cedir una sisena part del regne de Granada al rei aragonès, i li va concedir el regne d'Almeria en la seva totalitat com avançament
El tractat de Barcelona del 3 de maig de 1309 va ser una aliança militar signada entre el rei d'Aragó Jaume II i Abu-r-Rabí Sulayman ibn Yússuf, el soldà de la dinastia marínida del Marroc mitjançant la qual el segon contractava els serveis d'una flota i exèrcit de mercenaris cristians aragonesos per a la conquesta de Ceuta, en poder de Nasr ibn Muhammad, l'emir de Gharnata.

## La conquesta

Les naus de Jaspert V de Castellnou ocuparen l'Estret de Gibraltar mentre Eimeric de Bellveí comandà les naus de l'Armada Reial a les ordres de Jaume II d'Aragó en la conquesta de Ceuta el 21 de juliol de 1309 en auxili dels aliats benimerins com a operació previa a Croada d'al-Mariyya.

## Conseqüències

Un cop presa la plaça fou lliurada als benimerins, que canviaren de bàndol i decidiren auxiliar el granadins. El vicealmirall Eimeric, com a capità de l'esquadra de l'estret de Gibraltar, hagué de barrar-los el pas cap a la península i impedir el pas d'aquests, ara enemics, a la Península. Per la seva ardidesa fou comparat aleshores amb Roger de Llúria.
Jaume II de Mallorca va afegir una galera al bloqueig de l'estret per rescatar uns mercaders mallorquins retinguts a l'emirat de Gharnata.

## Referències

* ↑ Joaquim Miret i Sans, El forassenyat primogènit de Jaume II, p.12
* ↑ (castellà) Juan de Mata Carriazo, En la frontera de Granada, p.161
* ↑ de Capmany, Antoni. Antiguos tratados de paces y alianzas entre algunos reyes de Aragon y diferentes príncipes infieles (en castellà), 1786.
* 1 2 Soldevila i Zubiburu, Ferran. Història de Catalunya, p. vol.3, p.411 [Consulta: 28 abril 2012].
* ↑ «Setge de Ceuta (1309)». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Arnaldi de Villanova Opera medica omnia, Volum 10;Volum 12
* ↑ Rosselló Vaquer, Ramon; Vaquer Pujol, Jaume «Notes disperses sobre Gibralta, Ceuta, Tànger, Arzila, Salé...». Al-Andalus Magreb, n.5, 1995, p.347. Arxivat de l'original el 2016-03-03 [Consulta: 29 abril 2012].

## Vegeu també

* Conquesta de Ceuta (1415)
# Siamès

«Siamès» té aquests significats:
* Siamès o tailandès, llengua tai de la família de la família de llengües tai-kadai
* Siamès, habitant de Siam, regne al centre del sud-est asiàtic, que comprenia els territoris d'allò que avui és Tailàndia, Cambodja i Laos
* Gat siamès, raça de gat originària de Tailàndia
* Siamès tradicional, raça de gat originària de Tailàndia i equivalent al siamès antic
* Siamès modern, raça de gat originària de l'antic regne de Siam, actualment Tailàndia
* Germà siamès, bessons units per naixement
# Simosthenurus

Simosthenurus és un gènere de macropòdid megafaunal que visqué a Austràlia durant el Plistocè. Les espècies d'aquest gènere eren grosses: Simosthenurus occidentalis pesava més de 118 kg.

## Referències

* ↑ Helgen, K.M.; Wells, R.T.; Kear, B.P.; Gerdtz, W.R.; Flannery, T.F. «Ecological and evolutionary significance of sizes of giant extinct kangaroos». Australian Journal of Zoology, 54, 2006, pàg. 293–303. DOI: 10.1071/ZO05077.
# Simos de Salamina

Simos de Salamina (en llatí Simus, en grec antic Σῖμος) va ser un escultor grec nadiu de Salamina, fill de Temistòcrates.
Es coneix el seu nom el nom per dues inscripcions que s'han conservat, una a una base d'una estàtua de bronze actualment al Museu del Louvre, trobada a l'illa de Tera. Per la inscripció se sap que representava a un particular i estava dedicada a Dionís. I l'altra, trobada a Rodes que correspon al peu d'una estàtua d'un personatge de nom Hipòmac fill d'Estràtip que era agonoteta i choragus (director del cor), dedicada per un ciutadà d'Atenes de nom Esmicit. Per alguns detalls se l'ha classificat dins el període alexandrí.

## Notes

* ↑ Segons el Diccionari Grec-Català, p. 1517

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Simus». A Dictionary of Greek and Roman biography and mythology. [Consulta: 2 febrer 2022].
# Henry Johansen

Henry Johansen (Christiania, 21 de juliol de 1904 - Oslo, 29 de maig de 1988) fou un futbolista noruec de la dècada de 1930.
Fou jugador del Vålerenga entre 1923 i 1946. Disputà 48 partits amb la selecció de futbol de Noruega, amb la qual guanyà la medalla de bronze als Jocs Olímpics de 1936 i participà en el Mundial de 1938. Entrenà el Vålerenga dos cops; el 1944, i el 1949. També destacà en salt d'esquí, i se li atorgà el premi Egebergs Ærespris el 1938.

## Referències

* ↑ http://www.home.no/greenriver/players/tippen.html
* ↑ Perfil a snl.no
* ↑ Biografia a snl.no
* ↑ Perfil a databaseolympics.com
# Henry Jenner

Henry Jenner, també conegut pel nom bàrdic Gwas Myghal (Saint Columb Major, Cornualla 1848-1934), fou un poeta i activista de la llengua còrnica.
El 1877, mentre treballava al Museu Britànic, trobà un text fragmentari de 41 línies en vers còrnic, escrites l'any 1400, al darrere d'una carta de drets de St. Stephen-in-Brannel, datada del 1340. La temàtica del text és el matrimoni, i es donen indicacions als núvis sobre com procedir. El 1873 compongué un article per a la publicació "Transactions of the Philological Society", on proposava ressuscitar el còrnic.
El 1901 fundà la primera societat de la llengua còrnica, la Cowethas Kelto-Kernuak (en català: Societat Celto-Còrnica) conjuntament amb el seu deixeble Robert Morton Nance. El 1903 esdevingué membre del Gorsedd bretó. El 1904 publicà l'obra Handbook of the Cornish Language, llibre clau del moviment de recuperació de la llengua còrnica, alhora que aconseguí que Cornualla fos reconeguda com a nació cèltica a l'Eisteddfod de Gal·les. El 1928 organitzà el Gorsedh Kernow, i en fou Gran Bard fins a la seva mort.
La seva versió de còrnic reviscolat es basava en les formes del segle xviii.

## Referències

* ↑ «A Handbook of the Cornish Language» (en anglès). [Consulta: 16 octubre 2017].
* ↑ Koch, John T.; Minard, Antone. The Celts: History, Life, and Culture (en anglès). ABC-CLIO, 2012-08-08. ISBN 9781598849646.
* ↑ http://www.dasserghikernewek.org.uk/uploads/2/0/6/8/20689328/150dpicolour_the_cornish_language_hjenner_1873.pdf
* ↑ Jenner, Henry. A handbook of the Cornish language : chiefly in its latest stages with some account of its history and literature. London : Nutt, 1904.
* ↑ «Celtic Congress Cornwall». [Consulta: 16 novembre 2017].

## Enllaços externs

* "A Handbook of the Cornish Language" (versió Projecte Gutenberg)
# Sext Licini

Sext Licini (en llatí Sextus Licinius) va ser un senador romà. Pertanyia a la gens Licínia, d'origen plebeu.
L'1 de gener del 86 aC Gai Mari va prendre possessió del seu setè consolat i la primera ordre que va donar va ser de tirar-lo des de dalt de la roca Tarpeia, lloc d'execució dels enemics de l'estat.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. II. Londres: Taylor and Walton, 1846, p. 783.
# Sext Lucili

Sext Lucili (en llatí Sextus Lucilius) va ser un magistrat romà del segle i aC. Formava part de la gens Lucília, una gens romana d'origen plebeu.
Va ser tribú de la plebs l'any 86 aC. Partidari de Sul·la, a l'any següent, quan va acabar el seu mandat, va ser jutjat pel seu successor Publi Popil·li Laenes, partidari de Gai Mari, i condemnat a ser llançat des de la roca Tarpeia, sentència que es va complir.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. II. Londres: Taylor and Walton, 1846, p. 822.