OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Profession du père

Profession du père és una novel·la del periodista i escriptor francès Sorj Chalandon (Tunis, 16 de maig de 1952), publicada l'any 2015. Traduïda al català com a Professió del pare per Josep Alemany amb Edicions de 1984 (2017).

## Trama

La història comença als anys 60 i arriba fins a l'actualitat. Al principi de l'obra el protagonista, Émile, té 12 anys i viu amb els seus pares en una ciutat no especificada de províncies, a França. Veu al pare com un heroi. Ha sigut campió de judo, futbolista, paracaigudista, espia, i fins i tot va tenir relacions assessorant el General De Gaulle. Émile rep finançament secret d'un espia americà, amic del seu pare, que ha anat a França per temes de la guerra franco argelina.

## Referències

* ↑ Chalandon, Sorj. Profession du père. París: Grasset, 2015, p. 315. ISBN 978 2 246 857 136.
* ↑ Gaillard, Valèria «No hi haurà pau sense dignitat i justícia». Cultura, El Punt-Avui, 20-02-2015, p. 6.
* ↑ «Roman Profession du père». telerama.fr, 21-09-2015 [Consulta: 1r gener 2016].
* ↑ Houot, Laurence «"Profession du père", le roman bouleversant d'une folie familiale par Sorj Chalandon». France Tv info, 05-09-2015 [Consulta: 1r gener 2016].
# Pseudocolaptes

Pseudocolaptes és un gènere d'ocells de la família dels furnàrids (Furnariidae).

## Taxonomia

El gènere va ser introduït l'any 1853 pel naturalista alemany Ludwig Reichenbach. Segons la Classificació del Congrés Ornitològic Internacional (versió 2.5, 2010) aquest gènere està format per tres espècies:
* Pseudocolaptes lawrencii - corre-soques orellut centreamericà.
* Pseudocolaptes johnsoni - corre-soques orellut del Pacífic.
* Pseudocolaptes boissonneautii - corre-soques orellut andí.

## Referències

* ↑ Reichenbach, Ludwig. «Icones ad synopsin avium No. 10 Scansoriae A». A: Handbuch der speciellen Ornithologie (en german). Dresden und Leipzig: Expedition Vollständigsten Naturgeschichte, 1853, p. 145–218 [148, 209].
* ↑ «Ovenbirds, woodcreepers». IOC World Bird List Version 11.1. International Ornithologists' Union, 01-01-2021. [Consulta: 29 juny 2021].
# Pseudocomitatenses

Els pseudocomitatenses (en singular pseudocomitatensis) eren un cos de l'exèrcit romà tardà. Lluitaven sota les ordres del comitatus, l'aparell administratiu que servia a l'emperador i que l'acompanyava en els seus desplaçaments.
Tenien un nivell inferior als comitatenses, unes tropes d'infanteria pesant que formaven els regiments regulars de l'exèrcit del comitatus, ja que normalment procedien dels exèrcits que havien estat destacats a les fronteres (els limitanei). Els regiments de limitanei s'afegien sovint al comitatus per realitzar campanyes concretes, i de vegades eren retinguts durant molt de temps i incorporats a l'exèrcit amb el nom de pseudocomitatenses. Això volia dir que tenien una bona capacitat de lluita.

## Referències

* ↑ Goldsworthy, A. K. Roman warfare. Londres: Cassell, 2000, p. 172. ISBN 9780304352654.
# Puig Rojà

El Puig Rojà, o de Rojà, en alguns mapes Rojat, és una muntanya del Pirineu, de 2.720 metres d'altitud. Pertany al massís del Canigó; és entre les comarques del Conflent i del Vallespir, a la Catalunya del Nord, entre els termes comunals de Castell de Vernet i del Tec.
És a a l'extrem nord del terme del Tec i al sud del de Castell de Vernet, a poc més de 3 quilòmetres i mig, en línia recta, del cim del Canigó, a ponent del Puig dels Tres Vents, al sud-oest de la Portella dels Tres Vents, al nord-est de la Serra dels Set Homes i del Pic de Bacivers.
Està format per dos tossals arrodonits d'idèntica altitud a 200 metres un de l'altre; el de més al nord té una important fita termenal.
Forma part de les rutes d'accés al Canigó pel costat sud.

## Referències

* ↑ El Puig Rojà en els ortofotomapes de l'IGN
* ↑ Angulo Bernard i Garcia i Quera, 2005.

## Bibliografia

* Angulo Bernard, Miguel; Garcia i Quera, Núria. Canigó: Puig de Rojà, Tres Esteles, Costabona. Bilbao: Sua edizioak, 2005 (Cuadernos pirenaicos). ISBN ISSN 1243-2032.
* Becat, Joan. «33 - Castell». A: Atles toponímic de Catalunya Nord. I. Aiguatèbia - Montner. Perpinyà: Terra Nostra, 2015 (Biblioteca de Catalunya Nord, XVIII). ISBN ISSN 1243-2032.
* Becat, Joan. «170 - El Tec». A: Atles toponímic de Catalunya Nord. II. Montoriol - el Voló. Perpinyà: Terra Nostra, 2015 (Biblioteca de Catalunya Nord, XVIII). ISBN ISSN 1243-2032.
* Ponsich, Pere; Lloret, Teresa; Gual, Raimon. «Castell de Vernet i el Tec». A: Vallespir, Conflent, Capcir, Baixa Cerdanya, Alta Cerdanya. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1985 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 15). ISBN 9788482162010.

## Enllaços externs

* El Puig Rojà a Wikiloc
* Excursions amb esquís en el massís del Canigó
# Edzard Ernst

* Autopresentació
Edzard Ernst (Wiesbaden, 30 de gener de 1948) és un metge acadèmic i investigador especialitzat en l'estudi de la medicina complementària i alternativa. Va ser nomenat professor de medicina complementària de la Universitat d'Exeter, la primera posició acadèmica d'aquest tipus al món.
Ernst es va exercir com a president de Medicina Física i Rehabilitació a la Universitat de Viena, però va deixar aquest càrrec el 1993 per a establir el departament de Medicina Complementària de la Universitat d'Exeter a Anglaterra. Es va convertir en director de medicina complementària de la Peninsula Medical School el 2002. Ernst va ser el primer ocupant de la càtedra Laing en Medicina Complementària, de la qual es va retirar el 2011. Va néixer i es va formar a Alemanya, on va començar la seva carrera mèdica en un hospital homeopàtic a Múnic, i des de 1999 és ciutadà britànic.
Ernst és editor en cap d'una revista mèdica: Focus on Alternative and Complementary Therapies. Ernst va escriure regularment en una columna de The Guardian, on comentava notícies sobre la medicina complementària des de la perspectiva de la medicina basada en l'evidència. Des que va iniciar la seva investigació en les diverses modalitats de la medicina alternativa, s'ha vist Ernst com «el flagell de la medicina alternativa» per publicar investigació crítica que exposa mètodes que no tenen eficàcia documentada.

## Referències

* ↑ Boseley, Sarah «Interview: Edzard Ernst» (en anglès). The Guardian [Londres], 25-09-2003 [Consulta: 1r maig 2010].
* ↑ «Focus on Alternative and Complementary Therapies» (en anglès).
* ↑ «Pàgina d'Edzard Ernst a The Guardian» (en anglès).
* ↑ «Complementary therapies: The big con?» (en anglès). The Belfast Telegraph, 22-04-2008. [Consulta: 18 juny 2014].

## Enllaços externs

* Edzard Ernst - Lloc web oficial
# Pujiula

Pujiula és el nom dels següents personatges:
* Jordi Pujiula i Ribera (Olot, 1947 - 2011), psiquiatre i historiador.
* Josep Pujiula i Vila (Argelaguer, 31 de maig 1937), constructor de diverses estructures de fusta.
* Jaume Pujiula i Dilmé, president de la Institució Catalana d'Història Natural entre 1925 i 1929.
# Província de Siunik

* Per a altres significats, vegeu «Província de Siunia».
Siunik —Սյունիք; (?·pàg.) (armeni)— és una província d'Armènia al sud-est del país. Limita amb la província de Vaiotx Dzor al nord, amb la República Autònoma de Nakhtxivan a l'oest; amb l'Iran, al sud; i amb territoris de l'Azerbaijan ocupats per Armènia que la separen del Nagorno Karabagh o Alt Karabakh, a l'est. La capital és Kapan. La població al cens realitzat el 2011 era de 152.684 habitants.

## Referències

* ↑ «Èxode dels armenis de Nagorno-Karabakh després de la capitulació». La Vanguardia, 25 setembre 2023. [Consulta: 6 octubre 2023].
* ↑ Lupescu, F. «Artsakh, una depuració ètnica davant la indiferència general en ple segle XXI». VilaWeb, 27 setembre 2023. [Consulta: 6 octubre 2023].
* ↑ «Traïció i supervivència nacional: les claus de les eleccions a Armènia». El Nacional, 19 juny 2021. [Consulta: 6 octubre 2023].
* ↑ Brinkhoff, Thomas. «Sisian (Bezirk, Sjunik, Armenien) - Einwohnerzahlen, Grafiken, Karte und Lage» (en alemany). City Population, 20-05-2017. [Consulta: 19 gener 2020].

## Vegeu també

* Khustup
* Província de Siunia
# Purranque

Purranque és una ciutat de Xile, es troba a la província d'Osorno, regió de Los Lagos, a 940 km al sud de Santiago de Xile. La vila limita al nord amb Río Negro, a l'oest amb el mar, a l'est amb Puerto Octay i al sud amb Fresia i Frutillar.

## Toponímia

El nom de Purranque s'origina en la paraula Purranquil, que en huilliche significa "terra de canyissars".

## Història

El 1813 Camilo Santibáñez compra a Raylef, el cap tribal del poble huilliche d'aquell territori, les terres que després van ser el Fundo Dollinco. Després va passar a propietat de Félix Rosas Manrique, i el 18 d'abril de 1911 es funda la Villa Lo BUrgos, fundació de Tomás Burgos Sotomayor, qui havia adquirit els terrenys en el seu matrimoni amb Sofía Rosas Durán, filla de Félix Rosas. La vila va créixer amb l'estació de ferrocarril, que coincideix amb el traçat paral·lel de la línia ferroviària i el camí antic que uneix Osorno i Puerto Octay a través de Río Negro.
El decret que va reconèixer la formació de Villa Lo Burgos fou dictat sota el govern del president Juan Luis Sanfuentes el 16 de maig de 1915. Al principi, es va dividir la ciutat en 32 llocs, prèvia determinació de les àrees que servirien per establir-hi la plaça, l'església i alguns edificis públics.
Una figura important per a la formació de la vila fou Emilio Held Winkler, que fou escollit regidor de Río Negro i des d'aquí, el 1938, va aconseguir la creació de la vila de Purranque que el va escollir diverses vegades com alcalde i regidor.
El congrés nacional, considerant el fort increment del trànsit de passatgers i de mercaderies a través de l'estació de Purranque, la va declarar comuna, amb els seus límits territorials a través de la llei N. 6402 el 24 de novembre de 1941.

## Referències

* ↑ Ilustre Municipalidad de Purranque. «PURRANQUE PLAN MUNICIPAL DE CULTURA - DIAGNÓSTICO ARTÍSTICO-CULTURAL PROCESO PARTICIPATIVO DE PLANIFICACIÓN CULTURAL», 2013. Arxivat de l'original el 2018-10-24. [Consulta: 24 octubre 2018].
# Agrupament Escolta Mare de Déu de Montserrat

L'Agrupament Escolta Mare de Déu de Montserrat és l'agrupament escolta confessional més antic de Catalunya. Forma part de Minyons Escoltes i Guies de Catalunya. El patró del cau és Sant Jordi. Té la seu al carrer Sant Joan de la Salle, 3 a Barcelona.
L'any 1931 Mossèn Antoni Batlle crea l'Agrupament, del qual en fou consiliari, després d'interessar-se per l'escoltisme a través de Josep Maria Batista i Roca. Mossèn Antoni Batlle fou qui introduí la coeducació dins el món de l'escoltisme i el guiatge de Catalunya.

## Referències

* 1 2 FONT I PLANA, Jordi. Del joc a la festa: escoltisme catòlic català (1930-1980). Barcelona: Publicacions de l'Abadia de Montserrat, 2002. ISBN 84-8415-425-4.
* ↑ «Agrupament Escolta Mare de Déu de Montserrat». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.

## Enllaços externs

* Agrupament Escolta i Guia Mare de Déu de Montserrat Arxivat 2007-09-05 a Wayback Machine.
# Mantidactylus salegy

Mantidactylus salegy és una espècie de granota de la família dels mantèl·lids endèmica de Madagascar.
Està en perill d'extinció per la pèrdua del seu hàbitat natural.

## Referències

* Fordham et al (2006). Mantidactylus salegy. Llista Vermella de la UICN, Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2006. Consultat el 5 gener 2008 (en anglès). (anglès)
# Luci Valeri Flac (triumvir)

Luci Valeri Flac (en llatí Lucius Valerius Flaccus) va ser un magistrat romà del segle ii aC. Era fill de Publi Valeri Flac (Publius Valerius Flaccus). Formava part de la gens Valèria, i portava el cognomen de Flac.
Va ser un dels Triumviri coloniae deducendae nomenats l'any 190 aC per establir les colònies romanes a Placentia i Cremona amb sis mil famílies, ja que aquelles ciutats havien quedar buides després de la darrera guerra a la zona.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. II. Londres: Taylor and Walton, 1846, p. 158.
# Yao Wenyuan

Yao Wenyuan (en xinès tradicional i simplificat: 姚文元, en pinyin: Yáo Wényuán) (Zhuji, província de Zhejiang, 1931 - Xangai, 23 de desembre de 2005) fou un polític comunista Xinès i membre de la Banda dels Quatre. Aquest nom va ser posterior un cop desaparegut Mao. Aquest grup estava encapçalat per Jiang Qing i els seus tres col·laboradors de Xangai : Zhang Chunqiao, Yao Wenyuan i Wang Hongwen; representava la línia més dura del maoisme que durant la Revolució Cultural (1966-1976) va tenir una enorme influència; utilitzant el seu poder per a efectuar terribles purgues contra les faccions rivals.

## Biografia

Va néixer en una família d'intel·lectuals. S'afilià al Partit Comunista als 17 anys. Exercí de crític literari. (com el seu pare, Yao Pengzi), professió que va començar a exercir a Xangai. El seu article criticant durament l'obra de Wu Han “L'acomiadament de Hai Rui, considerant un atac a Mao s'ha considerat l'espurna que va fer esclatar la revolució cultural. El 1969 formà part del Comitè Central del partit comunista, fent-se càrrec de tasques de propaganda.
Poc després de la mort de Mao va ser expulsat del partit amb els altres dirigents i més endavant (any 1976) els quatre van ser detinguts, acusats de traïció i declarats culpables dels excessos provocats per la Revolució Cultural. Ell es va declarar culpable. Sentenciat a una pena de presó de 20 anys i fou alliberat el 1996. Morí als 74 anys.

## Referències

* ↑ Guiheux, Gilles.. La République populaire de Chine : histoire générale de la Chine, de 1949 à nos jours. ISBN 978-2-251-44797-1.

## Obres de Yao Wenyuan

* Yao Wen-yuan: On the Social Basis Of The Lin Piao Antiparty Clique. Foreign Languages Press, Peking 1975. (en anglès)

## Bibliografia

* “Yao Wenyuan “,. Jesse Russell i Ronald Cohn (Editors). Editorial Bookvika Publishing

## Enllaços externs

* Muere Ya Wenyuan
# El llibre d'Urizen

The Book of Urizen (El llibre d'Urizen) és un dels anomenats "llibres profètics" de William Blake. Il·lustrat amb les seues pròpies planxes de gravats al burí, es publicà primerament com The First Book of Urizen (El primer llibre d'Urizen) al 1794, i aquest títol es modificà en les edicions posteriors.
Considerat en molts aspectes, en format com en contingut, una versió heterodoxa del Gènesi, en aquest poema, Blake explora els temes fonamentals de l'epistemologia i l'ontologia, i Urizen és la personificació de la saviesa convencional i la llei.

## Referències

* ↑ «The [First] Book of Urizen.» The William Blake Archive. Consultat el 19 de febrer de 2015.(en anglés)
* ↑ Fitxa. Arxivat 2015-02-19 a Wayback Machine. Artcyclopedia. Consultat el 19 de febrer de 2015.
* ↑ Bentley, G. E. (Jr). The Stranger From Paradise. New Haven: Yale University Press, 2003. Font citada en: Europe a Prophecy.
# Província de Zabul

La província de Zabul (paixtu زابل; persa: زابل) és una divisió administrativa de l'Afganistan creada el 1964 segregada de la província de Kandahar, amb capital a Kalat-i-Ghilzai. Des de 2001 la provínca està sota ocupació americana. La població s'estima en 275.100 habitants el 2009 sent la majoria paixtus. La supérfície és de 17.293 km² dels quals prop de dos terços són muntanyosos i un 40% terres planes. Hi ha un aeroport prop de Qalat o Kalat-i-Ghilzai.

## Districtes

Districtes de Zabul :
| Districte | Habitants | Notes |
| Argandab o Argahandab | | Subdividit el 2005 |
| Atghar | 13.973 | |
| Daychopan | | |
| Kakar | | Creat el 2005 segregat del districte d'Argandab |
| Mizan | 21.162 | |
| Naw Bahar | 21.144 | Creat el 2005 amb parts dels districtes de Shamulzayi i Shinkay |
| Kalat-i-Ghilzai | 36.560 | |
| Shah Joy | 71.348 | |
| Shamulzayi & Nasar | 33.351 | |
| Shinkay | 28.344 | |
| Tarnak Wa Jaldak | 19.017 | |

## Referències

* ↑ Statistics Office of Afghanistan. "Settled Population of country by Provinces and sex for 2006-2009 years people"
* ↑ http://www.mrrd.gov.af/nabdp/Provincial%20Profiles/Zabul%20PDP%20Provincial%20profile.pdf Arxivat 2009-07-03 a Wayback Machine.
* ↑ First Airstrip in Zabul Province Arxivat 2007-08-07 a Wayback Machine., USAID Arxivat 2010-05-27 a Wayback Machine.
* ↑ Afghanistan Geographic & Thematic Layers
# Youngstown

«Youngstown» té aquests significats:
* Youngstown (Nova York), localitat estatunidenca
* Youngstown (Ohio), localitat estatunidenca
* Youngstown (Pennsilvània), localitat estatunidenca
# Madonna Litta

Madona Litta és una pintura atribuïda per molts investigadors al pintor renaixentista italià Leonardo da Vinci. Es va executar al tremp sobre taula, havent-se transferit posteriorment a tela. Mesura 42 centímetres d'alt i 33 centímetres d'ample. Pertany als període dels anys 1490-1491. Es conserva al Museu de l'Ermitage de Sant Petersburg, a Rússia.

## Història

Es tracta d'una Mare de Déu amb l'Infant. Leonardo va haver de pintar aquesta Mare de Déu en els anys 1480, estant a Milà, al servei dels Visconti.
Hi ha nombroses rèpliques de l'obra realitzades per altres pintors renaixentistes. Es conserva un esbós preliminar del cap de la Mare de Déu, realitzat per Leonardo, al Louvre. L'estranya postura de l'Infant, però, ha portat a alguns autors a atribuir parts de la pintura Boltraffio, alumne de Leonardo. Altres claus que contribueixen al fet que Leonardo va fer que algun dels seus alumnes completés l'obra inclouen els marcats perfils de la Verge i el Nen, així com el paisatge vulgar.
En anys recents, sobre la base d'una comparació estilística, alguns crítics, entre els quals es troben Carlo Pedretti, David A. Brown, Maria T. Fiorio i P. C. Marani, consideren que aquesta obra és producte del pinzell de Giovanni Antonio Boltraffio, fet que no fa disminuir l'enorme valor d'aquesta obra.
A finals del segle xvi va pertànyer a Pirros Visconti Borromeo, que la va conservar en el Ninfeu de Lainate. Després va passar als Litta per via hereditària. El 1865, Alexandre II de Rússia la va adquirir al Comte Litta, llavors ministre a Sant Petersburg, i la va dipositar al Museu de l'Hermitage, on s'ha exposat fins al dia d'avui. La pintura apareix breument a la pel·lícula de 2006 El Codi da Vinci.

## Anàlisi

Es tracta d'una Mare de Déu de la Llet, en què apareix Maria donant el pit al seu fill. Ella es troba de perfil, amb els cabells recollits en un vel de gasa i pedreria. Vesteix un mantell blau en harmonia amb el color del cel que es veu a través de les finestres simètriques del fons. Aquesta utilització del color blau posa en evidència una funció simbòlica: la Mare de Déu com a mediadora entre el cel i la terra.
L'Infant sosté en la seva mà esquerra un petit ocell. Amb l'altra cobreix el pit de la seva mare, el que contribueix a fer que l'escena respecti el decòrum.

## Referències

* 1 2 3 L. Cirlot (dir.). Museo del Ermitage II, Col. «Museos del Mundo», Vol. 13, Espasa, 2007. ISBN 978-84-674-3817-8, pp. 166-167

## Bibliografia

* D. A. Brown. Madonna Litta, XXIX Lettura Vinciana, Florència 1990

## Enllaços externs

* Эрмитаж - Museu de l'Hermitage - Pàgina web oficial (rus) (anglès)
# Madonna amb la metralladora

Madonna amb la metralladora —Madonna ar hožmetēdj. en letó— és una pintura realitzada per l'artista letó Kārlis Padegs l'any 1932. La pintura pertany al Museu d'Art Nacional de Letònia a Riga. El disseny de la pintura descriu una dona verge amb cara innocent abillada amb botes, casc i amb una arma formidable tipus metralladora a la mà.A l'abril de 2016, la pintura Madonna amb la metralladora va ser seleccionada com una de les deu més grans obres artístiques de Letònia pel projecte Europeana.

## Referències

* ↑ Madonna ar ložmetēju, dom.lndb.lv.
* ↑ Karlis Padegs, europedearts.
* ↑ «Europeana 280 Blog» (en anglès). Arxivat de l'original el 2016-05-01. [Consulta: 25 maig 2016].
# Madonna Pazzi

La Madonna Pazzi és una obra de Donatello, conservada al Staatliche Museen de Berlín, en la col·lecció d'escultures (Skulpturensammlung) del Bode-Museum. Es tracta d'un relleu de marbre de forma rectangular amb unes mides de 74,50 x 69, 50 cm, que data a la ratlla del 1425-1430.

## Història

L'obra va ser esculpida per a devoció privada a l'època de la iniciació de la col·laboració amb Michelozzo. La figura va ser d'un èxit extraordinari, es coneix l'existència de diverses còpies.

## Descripció

Representa la Mare de Déu i l'infant, de mig bust, tots dos sense aurèola. Les seves cares s'acosten tendrament amb una intensa intimitat. També va subratllar l'oval generat pel braç del nen, que abraça afectuosament la seva mare. Al grup es percep una lleugera malenconia en la falta d'expressions d'alegria o de felicitat: es tracta probablement d'un reflex conscient de la sort del fill destinat a la passió i mort.
El relleu stiacciato és tractat amb extraordinari virtuosisme, com es demostra a les suaus mans realitzades de quasi tres dimensions així (de fet, de molt pocs mil·límetres de gruix), amb la representació en escorç de la mà esquerra. Les tres dimensions també estan accentuades pel marc que té la forma d'una finestra perspectivament aplanada: aquest detall mostra el truc òptic per a una millor vista des de sota, que confirma que el tema seria un objecte de devoció privada davant del qual agenollar-se.

## Bibliografia

* Wirtz, Rolf C.. Donatello 1386-1466 (en anglès). Colonia, Könemann, 1998. ISBN 3-8290-0244-0.
# Luhuso

Luhuso (en francès i oficialment Louhossoa) és un municipi d'Iparralde al territori de Lapurdi, que pertany administrativament al departament dels Pirineus Atlàntics (regió de la Nova Aquitània).
Coneguda com a Lourhousane en 1595, Lahaussoa en 1683, Louhossiüa en 1690, i Montagne sud Nive durant la Revolució Francesa, la comuna està recorreguda pel riu Niva, afluent de l'Ador i limita al nord amb Kanbo, a l'oest amb Itsasu, al sud amb Bidarrai i a l'est amb Makea. El poble va ser poblat a la fi del segle xvi i es va desenvolupar a partir del descobriment d'un jaciment de feldespat i caolí en 1836.

## Demografia

Dades de població :
| 1901 | 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 527 | 481 | 452 | 505 | 508 | 521 | 580 |
# Macrothele yaginumai

Macrothele yaginumai és una espècie d'aranya de la família dels macrotèlids (Macrothelidae). Aquesta espècie és anomenada així en honor de Takeo Yaginuma.
És una espècie endèmica de les illes Yaeyama i Nansei del Japó. El mascle fa 13,0 mm i la femella 19,7 mm.

## Referències

* ↑ Shimojana & Haupt, 1998 : Taxonomy and natural history of the funnel-web spider genus Macrothele (Araneae: Hexathelidae: Macrothelinae) in the Ryukyu Islands (Japan) and Taiwan. Species Diversity, vol.3, n.1, p.|1-15 (text íntegre).

## Enllaços externs

* (anglès) World Spider Catalog: Macrothele yaginumai Shimojana & Haupt, 1998 en la família Macrothelidae +base de dades
# Pursuit

Pursuit és una pel·lícula d'acció nord-americana del 2022 dirigida per Brian Skiba i protagonitzada per Emile Hirsch i John Cusack. Ha estat subtitulada al català.

## Sinopsi

Un detectiu es creua amb un pirata informàtic despietat que intenta salvar la seva dona, segrestada per un càrtel de drogues. Quan l’informàtic escapa de la custòdia policial, el detectiu uneix forces amb una policia. Però sospiten que hi ha una relació entre l’informàtic i el cap criminal.

## Repartiment

* Emile Hirsch com a Rick Calloway
* John Cusack com a John Calloway
* Jake Manley com el detectiu Mike Breslin
* William Katt com a Taye Biggs

## Producció

El rodatge va tenir lloc a Little Rock, Arkansas, el juliol de 2021. Va acabar el novembre de 2021.

## Referències

* 1 2 «Pursuit». Goita què fan, ara!. [Consulta: 20 setembre 2023].
* ↑ Kwasnik, Brianna «Actors John Cusack, Emile Hirsch to film in downtown Little Rock». , July 22, 2021 [Consulta: September 11, 2021].
* ↑ Goldsmith, Jill. «Husband And Wife Team Alan And Dawn Bursteen Launch Milestone Studios». Deadline Hollywood, November 16, 2021. [Consulta: November 27, 2021].