OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Pata

* No s'ha de confondre amb Pata (Eslovàquia).
Tomoaki Ishizuka (石塚 智昭 Ishizuka Tomoaki), més conegut com a Pata, (Chiba, Japó, 4 de novembre de 1965) va ser el guitarrista del grup de música japonesa X Japan. Va entrar a la banda el 1987 i va seguir fins al final del grup, 1997.
El 1986 Victor Recors va oferir a X Japan gravar uns petits singles, ell van acceptar, i en Yoshiki (líder del grup) li va demanar ajuda a en Pata, ell va acceptar a canvi que sol fos per aquella vegada. Però quan en Yoshiki havia trobat ja per a en Hide un acompanyant, aquest va tenir un accident i en Pata va acceptar ser ell qui fos l'acompanyant d'en Hide. Això va portar que durant molts anys en Pata i en Hide estiguessin molt sincronitzats, quan un feia un error l'altre el feia a propòsit.

## Referències

* ↑ «Indies eXplosion: The Early History of X JAPAN» (en anglès). JRock, 29-10-2007. Arxivat de l'original el 2015-07-01. [Consulta: 18 desembre 2021].
# César González Navas

César González Navas (Móstoles, Madrid, 14 de febrer de 1980) és un futbolista professional madrileny que habitualment juga en la posició de defensa central. Actualment juga a les files del FC Rubin Kazan de la Lliga Premier de Rússia.

## Trajectòria

Format a les categories inferiors del Reial Madrid CF, jugà entre 1999 i 2003 al Reial Madrid Castella CF, arribant a disputar 101 partits amb el filial madridista, coincidint amb jugadors com Iker Casillas.
La temporada 2003/04 Navas fitxa pel Màlaga CF, si bé el primer any jugà a les files del filial, arribant al primer equip a la temporada següent. A les files del primer equip, al llarg de dues temporades i mitja, Navas disputà 49 partits a primera divisió i 14 a Segona, essent cedit al mercat d'hivern de la temporada 2006/07 al Gimnàstic de Tarragona, on jugà 19 partits i anotà 2 gols.
L'agost de 2007 fitxa pel Racing de Santander, equip amb el qual disputà 2 temporades abans de ser traspassat al FC Rubin Kazan de la Lliga Premier de Rússia, on aconseguiria guanyar el títol lliguer de 2009, així com l'oportunitat de disputar la Champions League.

## Palmarès

* 1 Lliga Premier de Rússia: 2009 (Rubin Kazan)

## Enllaços externs

* Estadístiques a Primera divisió - LFP (castellà)
# César Gómez del Rey

César Gómez del Rey (Madrid, 23 d'octubre de 1967) és un futbolista madrileny, ja retirat.

## Trajectòria

Format al planter del Reial Madrid, va passar per les diferents categories fins a arribar al Real Madrid Aficionados i posteriorment al Castella, a la 86/87. Sense arribar a debutar amb el primer equip, és traspassat el 1990 al Reial Valladolid.
Amb els pucelans juga el seu primer partit en la màxima categoria contra el Sevilla FC. Juga 21 partits la 1990-91 i fins a 32 en la següent, tot i que el seu equip baixa a Segona. César Gómez deixa el Valladolid i s'incorpora al CD Tenerife, on seria una peça clau durant la meitat de la dècada dels 90, contribuint a fer que els illencs assoleixin la millor classificació històrica i el passi a les competicions europees.
El 1997, el madrileny deixa el Tenerife per provar sort a la lliga italiana, a les files de l'AS Roma, però tot just compta en els tres anys que roman al Calcio. Finalment, tot i que es va parlar d'un retorn al Tenerife, César Gómez penja les botes el 2001, quan finalitza la seua estada a la Roma.
Una vegada retirat, s'ha dedicat a la representació de jugadors i a aparèixer com comentarista esportiu.

## Enllaços externs

* Estadístiques a Primera divisió - LFP (castellà)
# Parma victoriae

Parma victoriae és una espècie de peix de la família dels pomacèntrids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 20 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba al sud d'Austràlia: des de Dongara (Austràlia Occidental) fins a Victòria. També a Tasmània.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Allen, G.R., 1991. Damselfishes of the world. Mergus Publishers, Melle, Alemanya. 271 p.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Parmanna

Parmanna era una ciutat hitita de situació desconeguda, que va encapçalar una coalició de ciutats contra el rei Hattusilis I.
El rei hitita va atacar la ciutat, i diu que quan el van veure rodejant-la, li van obrir les portes sense oferir resistència.

## Referències

* ↑ Bernabé, Alberto (ed.). Historia y leyes de los hititas: textos del Imperio Antiguo. Tres Cantos: Akal, 2000, p. 104-105. ISBN 8446011239.
# Palaia anglesa

La palaia anglesa, pelada o capellà (Pleuronectes platessa) és un peix pla molt habitual en els fons sorrencs (aprox 200 m) del mar de Barents i del Mar Mediterrani.

## Característiques

Sol ser de 20 a 30 cm de llarga, té el cos pla i la seva cara dorsal és generalment més fosca que el turbot, la seva carn sol estar clapejada amb uns punts de color ataronjat.

## Usos com a Aliment

A Anglaterra s'empra la palaia com a peix en el fish and chips. En la cuina de Dinamarca i Països Baixos s'empra freqüentment aquest peix.

## Referències

* ↑ DCVB/ Pleuronectes arnoglossus
# Pau Mateu

Pau Mateu (Barcelona, valor desconegut - 1539) fou un mestre de cases molt prestigiós en el segle xvi. Tenia un germà, Antoni, que continuà les seves obres a la seva mort.

## Obres més representatives del constructor, per ordre cronològic

| Any | Nom de l'edifici | Ubicació | Descripció | Estat actual |
| 1488 - ? | Hospital de Santa Eulàlia del Camp o de Sant Salvador | Barcelona | Reforma amb altres mestres de cases | Desaparegut |
| 1492 - 1505 | Hospital de la Santa Creu | Barcelona | Acaba la nau septentrional, juntament amb els mestres Joan Enric, Andreu Joan i en Pere Saranyena | Bo |
| 1499 | Hospital de Santa Eulàlia del Camp o de Sant Salvador | Barcelona | Construcció d'una capella. | Desaparegut |
| 1507 | Convent de Sant Sebastià | Barcelona | Se'l contractà per a la construcció del convent. | Desaparegut en 1904 |
| 1508 | Reforma de l'església de Santa Maria del Pi | Barcelona | | Bo |
| 1509 | Capella de Santa Maria de Bruguers | Gavà, al peu del castell d'Eramprunyà | Participà juntament amb en Mateu Capdevila i en Bernat Puig com a àrbitre, per l'enrunament parcial de la capella. | Restaurada en 1960 |
| 1516 | Portalada de Sant Miquel | C. Ample (Barcelona) | Juntament amb el mestre de cases Gabriel Pellicer, varen construir la façana de l'església de Sant Miquel. Actualment aquesta façana la trobem incorporada al lateral de l'església de la Mercè. | Traslladada en 1835 i reconstruïda; correcte |
| 1520 ca. | Església de Sant Martí | Sant Martí de Provençals (avui, Barcelona) | Juntament amb Gabriel Pellicer | Se'n conserva la portada; reconstruïda posteriorment |
| 1526-1536 | Cossos del voltant i part central del Pati dels Tarongers del Palau de la Generalitat de Catalunya | Barcelona | En deixar les obres, les continua Tomàs Barsa | Traslladada en 1835 i reconstruïda; correcte |
| 1531-1539 | Església de Sant Martí d'Arenys | Arenys de Munt | La continuà Antoni Mateu, son germà | Molt restaurada; la portada se'n conserva bé |
| 1533 | Reial Monestir de Pedralbes | Les Corts de Sarrià (actual Barcelona) | Actuà amb el fuster Jaume Montseny en el dormidor del Monestir. | Bo |

## Referències

* ↑ «Pau Mateu | enciclopedia.cat». [Consulta: 12 agost 2023].
* 1 2 3 Graupera Graupera, Joaquim «Sobre un grup homogeni de portades gòtiques al Maresme. Vilassar de Dalt, Argentona, Arenys de Munt, Cabrera de Mar i Llavaneres». Sessió d'Estudis Mataronins, 2006, pàg. 215-232.
* ↑ «APROXIMACIÓ A L ESTUDI DE L HOSPITAL DE LA SANTA CREU DE BARCELONA REPERTORI DOCUMENTAL DEL SEGLE XV - PDF Free Download». [Consulta: 12 agost 2023].
* ↑ Mas i Domènech, Josep. Notes históriques del Bisbat de Barcelona. Barcelona, 1907.
* ↑ «Plaça de Sant Jaume, 4. Palau de la Generalitat, paviment del Pati dels Tarongers – El mosaic del meu barri». [Consulta: 12 agost 2023].
# Pau Martínez González

Pau Martínez González (València, 21 de gener de 1974) és un director de cinema valencià. Va ser un dels directors de la sèrie L'Alqueria Blanca. De 2014 a 2017 va presidir l'associació de guionistes valencians EDAF.
Junt a Gabi Ochoa, forma part de la generació de cineastes valencians de principis dels 2000, que havia de prendre el relleu de Sigfrid Monleon. Debuta en solitari el 1999 amb el curtmetratge M de amor. A RTVV va dirigir episodis de sèries com Singles, Unió Musical Da Capo o Gormandia. El 2014 estrenà la pel·lícula Reset.

## Referències

* 1 2 3 Molins, Vicent «Pau Martínez: imaginar el futuro tras 'L'Alqueria blanca'». Valencia Plaza, 11-01-2014.
* ↑ «Pau Martínez González, nou president de l'associació dels guionistes». Diari la Veu, 17-01-2014.
* 1 2 Rodríguez Gimeno, Rafael «Pero, ¿existió alguna vez el cine valenciano?». Verlanga, 28-05-2016.
* ↑ «Crítica a Reset, dirigida por Pau Martínez | Cine maldito». [Consulta: 8 octubre 2017].
# Declaració i Programa d'Acció de Viena

La Declaració i Programa d'Acció de Viena va ser una declaració per reforçar la Declaració Universal dels Drets Humans i la Carta de les Nacions Unides realitzada a la ciutat austríaca de Viena en 1993. Va suposar la creació de l'Alt Comissionat de les Nacions Unides per als Drets Humans. Va ser adoptada per la Conferència Mundial de Drets Humans el 25 de juny de 1993.

## Contingut

El principi fonamental és que "tots els drets humans són universals, indivisibles i interdependents i estan relacionats entre si." (Part I paràgraf 5) Això significa que la comunitat internacional ha de tractar tots els assumptes sobre drets humans de forma igualitària i amb la mateixa importància, sense excepcions. Aquesta fase és citada també per la Declaració de Mont-real, els Principis de Yogyakarta i la Convenció sobre els Drets de les Persones amb Discapacitat.
Aquesta Declaració té per objecte la plena realització de tots els drets humans; drets econòmics, socials i culturals i drets civils i polítics, i les llibertats sense cap mena de discriminació, com el racisme, la xenofòbia (cap a immigrants, indígenes, minories ètniques o altres grups); reafirmant també els drets humans de dones, nens i persones amb discapacitat.
Per complir amb tals drets humans, la Declaració exigeix a tots els països ratificar plenament tots els tractats sobre drets humans en la mesura del possible i garantir un sistema jurídic eficaç per castigar les violacions d'aquests drets.
Afirma també el valor universal dels drets humans, de la llibertat i de la democràcia. Insisteix en la necessitat d'una intensa cooperació internacional per combatre activitats com el terrorisme, el tràfic de drogues o el contraban.
Remarca igualment el dret al desenvolupament dels països en desenvolupament, especialment dels països més pobres d'Àfrica, precisant que el subdesenvolupament no és justificació per a la violació dels drets humans.
Acaba fent una crida als Estats que no reconeixen els Convenis de Ginebra perquè prenguin les mesures necessàries que garanteixin l'observança dels drets humans.

## Referències

* ↑ Asamblea General de la Conferencia Mundial de Derechos Humanos. «Declaración y Programa de Acción de Viena», 25-06-1993. [Consulta: 12 març 2014].

## Enllaços externs

* Text complet de la Declaració
# David Leitch

David Leitch (Stratford, Texas; 31 de desembre de 1969); és un director de cinema, coordinador d'escenes de risc, director de segona unitat, especialista de cinema, productor i actor estatunidenc.

## Filmografia
### Pel·lícules

| Any | Pel·lícula |
| Any | Pel·lícula | Director de cinema | Productor de cinema | Guionista | Notes |
| 2005 | Confessions of an Action Star | No | No | Sí | |
| 2014 | John Wick | No apareix als títols de crèdit | Sí | No | Debut; Co-dirigida amb Chad Stahelski |
| 2017 | Deadpool: No Good Deed | Sí | No | No | Curtmetratge |
| 2017 | Atomic Blonde | Sí | No | No | |
| 2018 | Deadpool 2 | Sí | No | No | |
| 2019 | Hobbs & Shaw | Sí | No | No | |
| No se sap | The Division | Sí | Sí | No | Pre-producció |
Productor executiu
* Fetch (2007) (curtmetratge)
* John Wick: Chapter 2 (2017)
* John Wick: Chapter 3 - Parabellum (2019)
# David Lefèvre

David Lefèvre (Maubeuge, Nord, 29 d'abril de 1972) va ser un ciclista francès, que fou professional entre 1996 i 2004. El seu major èxit va ser la victòria final a l'Étoile de Bessèges de 1999.
El seu germà Laurent, i els seus cosins Olivier Bonnaire i Marion Rousse, també s'han dedicat professionalment al ciclisme.

## Palmarès

* 1993
** Vencedor d'una etapa a la Volta a la Província de Lieja
* 1994
** 1r al Gran Premi de la vila de Pérenchies
* 1996
** Vencedor d'una etapa a la Volta al Japó
* 1999
** 1r a l'Étoile de Bessèges i vencedor d'una etapa

### Resultats al Giro d'Itàlia

* 1998. 84è de la classificació general

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
* Fitxa a procyclingstats.com
# Craven Cottage

El Craven Cottage és un estadi de futbol de la ciutat de Londres. Des del 1896 és la seu del Fulham Football Club, club de la Premier League. La seva capacitat fou recentment ampliada fins als 26.600 espectadors. Té una de les tribunes més antigues del país i és un dels estadis més bonics i tradicionals d'Anglaterra.
# Porlieria chilensis

Porlieria chilensis és una espècie de planta de la família de les zigofil·làcies.

## Descripció

És un arbre perenne, d'escorça de color gris cendrós amb fissures longitudinals profundes. Posseeix fulles oposades, compostes, paripinnades, gairebé sèssils, d'1,5 a 3,5 cm de longitud, compostes per 6 a 10 folíols linear-oblongs de vora sencera i àpex mucronat o obtús. Flors solitàries, axil·lars, de 5 a 8 mm de longitud, de color morat fosc. Calze de 5 sèpals; corol·la de 4 pètals, 8 estams i estigma simple. Té estípules espinoses.

## Distribució i hàbitat

És endèmic de la Zona Central de Xile. Es desenvolupa de manera natural entre la província de Limarí i la província de Colchagua (IV a VI regió), fins als 1.300 msnm, freqüentment en vessants i llocs rocosos. És un component comú al bosc esclerofil·le ("de fulles dures"), del qual forma part.

## Usos

La seva fusta és molt dura i de bella veta (negre i groga) per la qual cosa se l'utilitza per tallar instruments decoratius. Antigament es feia servir fins i tot per a fer peces de màquines, donada la seva extrema resistència.
La sobreexplotació i destrucció del bosc esclerofil·le ha reduït fortament les existències de l'espècie. Actualment és difícil trobar arbres ben desenvolupats, encara que segueix sent localment freqüent com rebrot de soca, amb aspecte arbustiu.

## Bibliografia

* Marticorena, C. & M. Quezada. 1985. Catálogo de la Flora Vascular de Chile. Gayana, Bot. 42: 1–157.
* Zuloaga, F. O., O. Morrone, M. J. Belgrano, C. Marticorena & E. Marchesi. (editors) 2008. Catálogo de las plantas vasculares del Cono Sur. Monogr. Syst. Bot. Missouri Bot. Gard. 107(1–3): i–xcvi, 1–3348.
* «Porlieria chilensis». Enciclopedia de la Flora Chilena. [Consulta: 26 gener 2014].
* Hechenleitner, Paulina (2005), Plantas amenazadas del Centro-Sur de Chile. Distribución, Conservación y Propagación., Santiago: Universidad Austral de Chile y Real Jardín Botánico de Edimburgo
# Regne Unit (desambiguació)

«Regne Unit» té aquests significats:
* Regne Unit de Gran Bretanya i Irlanda del Nord és el nom oficial del Regne Unit des de 1927.
* Regne Unit de la Gran Bretanya i Irlanda, Regne Unit entre 1801 i 1922.
* Regne Unit de Portugal, el Brasil i l'Algarve va ser una monarquia formada per Portugal, Brasil i l'Algarve, 1815 i 1822.
* Regne Unit dels Països Baixos un nom no oficial per al Regne dels Països Baixos de 1815 a 1839.
# Sant Galderic de Vinçà

Sant Galderic de Vinçà és una petita capella de carrer de la vila de Vinçà, a la comuna nord-catalana del mateix nom, de la comarca del Conflent.
Està situada al nord-est de la vila vella de Vinçà, al carrer dels Barris, cantonada amb l'avinguda de l'Estació.
És una capella petita, de nau única i sense absis acusat exteriorment. Petita, fa uns quatre metres d'amplada per uns 6,5 de fondària, amb l'absis orientat al nord-oest.

## Referències

* ↑ Sant Galderic de Vinçà en els ortofotomapes de l'IGN

## Bibliografia

* Becat, Joan. «195 - Vinçà». A: Atles toponímic de Catalunya Nord. II. Montoriol - el Voló. Perpinyà: Terra Nostra, 2015 (Biblioteca de Catalunya Nord, XVIII). ISBN ISSN 1243-2032.
* Gavín, Josep M. «Conf 172. Santa Maria de Vinçà». A: Capcir - Cerdanya - Conflent - Vallespir - Rosselló. Barcelona: Arxiu Gavín, 1978 (Inventari d'esglésies, 3*). ISBN 84-85180-12-7.
* Ponsich, Pere; Lloret, Teresa; Gual, Raimon. «Vinçà». A: Vallespir, Conflent, Capcir, Baixa Cerdanya, Alta Cerdanya. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1985 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 15). ISBN 84-85194-60-8.
# Sant Gallard

Sant Gallard és un nucli de població agregat a les Piles, a la Conca de Barberà, a frec de la comarca de l'Anoia. És a tocar de la carretera de Santa Coloma de Queralt a Esblada (T-201).
L'església d'art romànic està dedicada a Sant Josep i va pertànyer a la diòcesi de Vic fins al 1957. Fins a la Guerra Civil de 1936 s'hi conservava una imatge de la Mare de Déu de la Llet, per la qual cosa l'església prenia també aquest nom.

## Història

Com la majoria de pobles amb història de la zona, sorgí al voltant d'un castell, del qual no en resta cap element. Entre 1179 i 1247, el monestir de Santes Creus n'obté progressivament el control. Durant la baixa edat mitjana, s'hi construeixen el Molí Vell (o de Dalt) i el Molí Nou (o de Baix), datats per primera vegada el 1273 i 1357 respectivament.
La població de Sant Gallard ha minvat progressivament. Durant el segle xiv hi van arribar a viure 13 famílies. En època moderna, Sant Gallard va rebre immigració occitana, procedent del bisbat de Comenge. En produir-se la desamortització de Mendizábal (1835), vivien al poble una trentena de veïns. A mitjan segle xx, Sant Gallard estava conformat per nou cases. El 1970 només hi havien censades set persones.

## Referències

* ↑ «Sant Gallard». Gran Enciclopèdia Catalana. [Consulta: 20 novembre 2021].
* ↑ «Finalitzades les obres de Sant Gallard». Les Piles. [Consulta: 20 novembre 2021].
* ↑ «Castell de Sant Gallard». Generalitat de Catalunya. [Consulta: 20 novembre 2021].
* ↑ Cases i Lloscos, Maria Lluïsa «Breus notes sobre els molins fariners d'aigua a la Conca Alta del Gaià. Segles XIII i XIV». Aplec de Treballs, n.3, 1981, pàg. 231 i 232.
* ↑ Gual i Vilà, Valentí «Francesos i occitans a Santa Coloma. Dades complementàries (VI)». La Segarra, n.265, 01-09-2001, pàg. 24.
* ↑ Miquel, Marina, Santesmases; Josep; Saumell, Dolors. Els castells del Gaià. Valls: Cossetània Edicions, Institut d'Estudis Vallencs i Centre d'Estudis del Gaià, 1999, p. 79. ISBN 84-89890-37-4.
* ↑ «Sant Gallard, temps passats –i també un lloro–.». Tribus de la Segarra, 16-02-2016. [Consulta: 30 octubre 2022].
* ↑ Vila Carabasa, Josep Maria Memòria de la intervenció arqueològica al castell de Sant Gallard, 2009, pàg. 8.
# Saltiats

Els saltiats (en llatí Saltiates, en grec antic Σαλτιῆται, "Saltietai") eren un poble d'Hispània esmentat per Estrabó que diu que eren famosos per la manera com treballaven la llana. Probablement, segons William Smith, s'hauria de llegir en aquest passatge Σαλακιῆται ("salakietai").

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Saltiates». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 3 març 2021].
# Vik (Vestland)

Vik és un municipi situat al comtat de Vestland, Noruega. Té 2.689 habitants (2016) i la seva superfície és de 833,28 km². El centre administratiu del municipi és la població de Vikøyri.

## Referències

* ↑ «Població l'1 de gener de 2016. Tot el país, comtats i municipis» (en anglès). Oficina Central d'Estadístiques de Noruega. [Consulta: 5 gener 2017].

## Enllaços externs

* Vik - Lloc web oficial
# Samuel Siegfried Karl von Basch

Samuel Siegfried Karl Ritter von Basch (9 de setembre de 1837, Praga – 25 d'abril de 1905) va ser un metge austríac - jueu més conegut com el metge personal de l'emperador Maximilià de Mèxic i l'inventor del mesurador de pressió arterial (també conegut com a esfigmomanòmetre).
Basch es va formar a la Universitat Charles de Praga i a la Universitat de Viena. A partir de 1857 va estudiar química al laboratori d' Ernst Wilhelm von Brücke a Viena, i cinc anys més tard va començar la pràctica de la medicina. Des d'aquell moment fins al 1865 va ser ajudant de Leopold Ritter von Dittel, Eduard Jäger von Jaxtthal, Ludwig Türck i Eugen Kolisko (1811). – 1884) a la Universitat de Viena. El 1864, Basch va ser nomenat cirurgià en cap de l'hospital militar de Puebla, Mèxic. Poc després, va ser nomenat metge personal de Maximilià. Basch va romandre amb Maximilià fins a l'execució de l'emperador per escamot d'execució a Querétaro el 19 de juny de 1867.
Quan Maximilià es va adonar que uns quants dies com a màxim decidirien el seu destí, va encarregar a Basch, al tinent Ernst Pitner i al major Becker que mantinguessin registres diaris de tot el que va passar. Quan l'emperador i el seu seguici van ser traïts a Benito Juárez pel coronel Miguel López el 14 de maig de 1867, Basch es va precipitar a muntar el seu cavall, però de seguida va ser dominat pels mexicans. Basch va perdre la major part dels seus memoràndums, guardant només notes superficials. Després de l'execució de Maximilià, va tornar a Àustria amb el cos de l'emperador, arribant el 16 de gener de 1868 a Novara .
El 1870 Basch va ser nomenat professor de patologia experimental a la Universitat de Viena, i el 1877 professor ajudant. Va ser ennoblit per l'emperador Francesc Josep I d'Àustria per la seva participació en l'empresa de Maximilià.

## Obres literàries

L'obra més coneguda de Basch és Erinnerungen aus Mexico (1868), escrita a petició de Maximilià. A part d'aixó, va escriure per a revistes científiques una sèrie d'articles sobre la histologia del duodè, l'anatomia de la bufeta urinària i els efectes fisiològics de la nicotina.

## Retrats

* Carlos Orellana va retratar Basch a Juárez y Maximilià (1934).
* Harry Davenport va retratar Basch a Juárez (1939).
* Michael Visaroff va retratar Basch a L'emperadriu boja (1939).

## Referències

* Aquest article incorpora text d'una publicació que ara és de domini públic: Isidore Singer i Edgar Mels (1901–1906). "Samuel Siegfried Karl Ritter von Basch". A Singer, Isidore; et al. (eds.). L'Enciclopèdia Jueva. Nova York: Funk & Wagnalls. Basch, Erinnerungen - Mèxic, 1868; Pagel, Biog. Lexikon Hervorragender Aerzte, 1901, pàg. 99; Wernich i Hirsch, Biog. Lexikon Hervorragender Aerzte, 1884, i. 319