OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Els fills de la faràndula

Els fills de la faràndula (títol original: Babes in Arms) és una pel·lícula musical estatunidenca, adaptació del musical homònim, amb música de Richard Rodgers i lletra de Lorenz Hart, creada el 14 d'abril de 1937 al Shubert Theatre de Broadway. Ha estat adaptada l'any 1939 al cinema per Busby Berkeley. Està doblada al català.

## Argument

Explica la història d'un grup d'adolescents que munten un espectacle per evitar anar a treballar en una granja.

## Repartiment

* Judy Garland: Pasty Barton
* Mickey Rooney: Mickey Moran
* June Preisser: Rosalie Essex
* Guy Kibbee: El jutge John Black
* Betty Jaynes: Molly Moran
* Douglas Mac Phail: Don Brice
* Charles Winninger: Joe Moran
* Grace Hayes: Florrie Moran
* Margaret Hamilton: Martha Steele
* Rand Brooks: Jeff Steele
* Leni Lynn: Dody Martin
* Johnny Sheffield: Bobs
* Ann Shoemaker: la Sra. Barton
* Joseph Crehan: el Sr. Essex

## Cançons

* Babes In Arms
* Good Morning
* I Wish I Were In Love Again
* Johnny One Note
* The Lady Is A Tramp
* My Funny Valentine
* Where Or When
* You Are So Fair

## La comèdia musical

La comèdia musical s'estrena el 14 d'abril de 1937 al Shubert Theatre de Broadway i compta 289 representacions. El repartiment és el següent:
* Mitzi Green: Billie Smith
* Ray Heatherton: Val Lamar
* Duke McHale: Peter
* Wynn Murray: Baby Rosa
* Harold Nicholas: Ivor DeQuincy
* Fayard Nicholas: Irving DeQuincy
* Alfred Drake: Marshall Blackstone

## Al voltant de la pel·lícula

* El rodatge comença el 12 de maig de 1939 i s'acaba el 18 de juliol de 1939. L'estrena de la pel·lícula té lloc el 13 d'octubre de 1939.
* El script original de Broadway és revisat per conformar-se als estàndards de Hollywood. Descriu un grup de gent jove que prova de posar en marxa un espectacle a Broadway per provar als seus pares que en són capaços. Aquesta versió afegeix diverses històries d'amor i diferents escenes suplementàries.
* La majoria de les cançons originals de Rodgers i Hart van ser descartades, amb l'excepció de l'obertura i de Where or When. Arthur Freed i Nacio Herb Brown escriuen noves cançons per la pel·lícula, sobretot Good Morning (que esdevindrà cèlebre més tard en Cantem sota la pluja) i God's Country.
* La versió original de la pel·lícula inclou una escena final durant la qual els actors se'n foten de Franklin D. Roosevelt i de la seva dona. Aquesta escena serà retirada i es restaurarà fins al 1990.
* La pel·lícula ha estat nominada per dos Oscars: l'Oscar al millor actor per Rooney (major de 19 anys a l'època) i l'Oscar a la millor banda sonora.
* En Qui ha enredat en Roger Rabbit? (1988), un cartell del despatx de R. K. Maroon presenta el curt (fictici) Babes in Arms, que es suposa estrenada l'any 1948 i posant en escena Roger Rabbit i Baby Herman.

## Referències

* ↑ Eyman, Scott. Lion of Hollywood: The Life and Legend of Louis B. Mayer, Robson, 2005 p 328
* ↑ The Eddie Mannix Ledger. Margaret Herrick Library, Center for Motion Picture Study.
* ↑ «Els fills de la faràndula». esadir.cat. [Consulta: 3 març 2024].
* ↑ «Babes in Arms». ‘‘The New York Times'’.
# Serra de Coll de Neda

La Serra de Coll de Neda és una serra del terme de Conca de Dalt, al Pallars Jussà, dins de l'antic terme d'Hortoneda de la Conca, en l'àmbit del poble d'Hortoneda, a l'antic límit amb l'enclavament dels Masos de Baiarri, pertanyent a l'antic terme de Claverol, actualment també integrat a Conca de Dalt.
Es tracta de la serra que fa de límit al racó sud-oriental de l'enclavament esmentat, al nord-est d'Hortoneda. Per la seva carena circula la Pista vella de Baiarri. Dona nom a la serra el Coll de Neda, situat en el seu extrem nord-occidental. A l'extrem sud-oriental hi ha el Coll de la Creu.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya; cal fer un pas d'aproximació
# Recinte fortificat de Figuerola d'Orcau

El Recinte fortificat de Figuerola d'Orcau és una obra de Isona i Conca Dellà (Pallars Jussà) declarada Bé Cultural d'Interès Nacional.

## Descripció

Vila fortificada situada dalt d'un turonet. Cinc portals donaven accés a l'interior del recinte, tres d'ells originals: el del Marquesó, el de la Font i el de Marisans. Queden altres restes de mur del recinte.

## Referències

* ↑ «Recinte fortificat de Figuerola d'Orcau». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 12 març 2019].
# Flores de luna

Flores de luna és un documental espanyol del 2008 dirigit per Juan Vicente Córdoba. Fou projectat al Festival Internacional de Cinema de Sant Sebastià i estrenada al cine Luchana de Madrid davant representants veïnals del barri del Pozo i d'altres zones de Madrid el 9 de desembre de 2008.

## Argument

La barriada d'El Pozo del Tío Raimundo es va construir en els anys 50 amb cases de fang i llauna. El pas de les dècades, i l'arribada de nous i molt diversos habitants, han fet que aquesta zona de Madrid adquireixi una moderna identitat que la identifica dins i fora de la ciutat. Molts han contribuït en aquesta obstinació, però la labor del Pare Llanos, l'anomenat "capellà roig", ha estat decisiva a l'hora de transformar el Pozo i estendre entre els seus habitants la idea que un món millor és possible.

## Premis

* XVIII Premis Turia: Premi al millor documental.

## Referències

* ↑ ‘Flores de luna’ El País, 8 de desembre de 2008
* ↑ “Flores de luna”: la historia de rebeldía del Pozo del Tío Raimundo, a la gran pantalla, aavvmadrid.org, 25 novembre de 2008
* ↑ Flores de Luna a Fotogramas
* ↑ Flores de Luna: el emotivo documental sobre El Pozo del Tío Raimundo, cinenuevatribuna.es
* ↑ La "Turia" premia a los realizadores José Luís Cuerda y Javier Feser, y a los actores Carmen Elías y Unax Ugalde, La Vanguardia, 5 de juliol de 2009

## Enllaços externs

* Flores de luna a YouTube
# Eiffel (pel·lícula)

Eiffel és una pel·lícula de drama romàntic francès del 2021 dirigida per Martin Bourboulon, a partir d'un guió escrit per Caroline Bongrand. La pel·lícula és protagonitzada per Romain Duris com a Gustave Eiffel i segueix un romanç de ficció entre Eiffel i Adrienne Bourgès, la seva estimada de la infància, interpretada per Emma Mackey. També és protagonitzada per Pierre Deladonchamps en un paper secundari. S'ha doblat al català.
Eiffel es va estrenar el 2 de març de 2021 al Festival de Cinema Francès Aliança Francesa d'Austràlia i es va estrenar a França el 13 d'octubre de 2021 a càrrec de Pathé Distribution. La pel·lícula va rebre crítiques majoritàriament positives i va recaptar més de 13 milions de dòlars a tot el món.

## Referències

* ↑ «Eiffel». ésAdir. [Consulta: 25 juliol 2024].
* ↑ «Top five films you have to see at the 2021 Alliance Française French Film Festival». scoop.com.au, 15-02-2021.
* ↑ «French Film Festival review: Eiffel». indaily.com.au, 25-03-2021.
* ↑ «‘Eiffel,’ Starring Emma Mackey and Romain Duris, Acquired by Blue Fox Entertainment in the U.S. (EXCLUSIVE)». veriety.com, 05-11-2021.
* ↑ «Box-office France: James Bond returns to the top, Eiffel crosses the million». news.in.24.com, 04-11-2021. Arxivat de l'original el 12 d’abril 2023. [Consulta: 18 setembre 2023].
* ↑ «Crítica de 'Eiffel'». 20minutos.es, 08-11-2021.
* ↑ «Eiffel: A brisk, exciting and likeable tale about one man and his famous tower». I.stuff.co.nz, 16-09-2021.
* ↑ «Eiffel (M) movie review». canberraweekly.com.au, 13-11-2021.
* ↑ «FILM: EIFFEL – the man who built the tower ****». lenews.ch, 27-08-2021.
# China National Petroleum Corporation

La China National Petroleum Corporation (CNPC) (xinès: 中国石油天然气集团公司; pinyin: Zhōngguó Shíyóu Tiānránqì Jítuán Gōngsī) és una de les principals corporacions nacionals de petroli i gas de la Xina i un dels grups energètics més grans del món. La seva seu es troba al districte de Dongcheng, Pequín. CNPC va ocupar el quart lloc a la classificació Fortune Global 500 del 2022, un rànquing global de les corporacions més grans per ingressos.

## Referències

* ↑ "Contact Us." China National Petroleum Corporation. Retrieved on July 8, 2010. Arxivat May 5, 2010, a Wayback Machine.
* ↑ «Global 500». Fortune. [Consulta: 16 December 2020].
# Llamas SA

Llamas SA fou una empresa catalana de fabricació i litografia d'envasos de llauna.

## Història

Fundada el 1923 per Ginés Llamas Martínez i el propietari de les firmes Servus i Kaol, Josep Vila i Ball-llebrera, sota la denominació Artes Metalgráficas Hispano Lubszynski. A partir de 1956 canvià de nom pel de Artes Metalgráficas Ginés Llamas i, uns anys més tard, simplement Llamas SA. L'empresa, de caràcter familiar, dedicada a la fabricació i litografia d'envasos de llauna, tenia la fàbrica al carrer de Vila i Vall-llebrera, al barri de Coll i Pujol de Badalona. Un dels seus propietaris fou el net del fundador, Genís Llamas i Llobet, jugador i president del Club Joventut Badalona.
L'any 2002, l'empresa va decidir traslladar-se a Celrà. En aquell moment produïa tant envasos de llauna com de plàstic. Poc després, el 2005 començà a tenir problemes econòmics i laborals, pel que presentà concurs de creditors i dos anys més tard, poc abans d'acabar tancada, va ser adquirida pel grup inversor radicat a Madrid Nagas Partners, especialitzat en reestructuració d'empreses, que va suposar l'acomiadament de vuitanta treballadors. El 2009 fou adquirida pel grup mexicà Zapata, un dels majors fabricants d'envasos de l'Amèrica Llatina, que ja havia fet una oferta anteriorment, i que suposà també la fusió amb un fabricant d'aerosols de Manlleu. Malgrat els canvis, el 2011 Zapata començà a negociar una reducció de plantilla i, finalment, el 2012 presentà un expedient de regulació d'ocupació i va tancar la fàbrica.

## Referències

* 1 2 «En la mort de Genís Llamas». Museu de Badalona, desembre 2018.
* ↑ Hernández Tudela, Anna; Palacio Serra, Francesc «La família Coll, Badalona i la finca de can Coll i Pujol: de ca l'Esparter a la urbanització Coll i Pujol (1777-1924)». Carrer dels Arbres, 2023, pàg. 73-74.
* ↑ Puig, Anna «El grup mexicà Zapata compra Envases Llamas de Celrà». El Punt Avui, 18-03-2009.
* ↑ Puig, Anna «Zapata de Celrà vol reduir en un terç la plantilla». El Punt Avui, 14-04-2012.
* ↑ «Zapata tanca la planta a Celrà i deixa 61 empleats al carrer». Diari de Girona, 04-10-2012.
# Una dona perillosa

Una dona perillosa (títol original: A Dangerous Woman) és una pel·lícula estatunidenca de Stephen Gyllenhaal estrenada l'any 1993. Ha estat doblada al català. Va ser nominada al Globus d'Or a la millor actriu dramàtica (Debra Winger)

## Argument

Martha Horgan (Debra Winger) ha sempre estat diferent, discreta i vulnerable. El que la fa tan incompresa és la seva ingenuïtat i la seva profunda honradesa. En un món imperfecte, Martha s'esforça per fer sortir la veritat. Però quan es tracta de denunciar injustícies de les quals ha estat testimoni, esdevé una dona perillosa.

## Repartiment

* Laurie Metcalf: Anita
* Debra Winger: Martha Horgan
* Barbara Hershey: Frances Beechum
* Gabriel Byrne: Mackay
* John Terry: Steve
* David Strathairn: Getso
* Chloe Webb: Birdie
* Richard Riehle: John
* Paul Dooley: el venedor de Tupperware
* Maggie Gyllenhaal: Patsy
* Jake Gyllenhaal: Edward

## Referències

* ↑ «Una dona perillosa». esadir.cat.
* ↑ «A Dangerous Woman». The New York Times.
# Serrat del Cuquerlo

El Serrat del Cuquerlo és un serrat del terme d'Abella de la Conca, al Pallars Jussà.
Està situat al sud-est de la Collada del Trumfo, al vessant de llevant de la Serra de Monteguida, al sud-oest de Casa Toà. El Serrat del Cuquerlo conté la Borda del Cuquerlo.

## Etimologia

Es tracta d'un topònim romànic modern, de caràcter descriptiu: és el serrat que pren el nom del propietari del sector i de la borda propera, la Borda del Cuquerlo.
# Recinte fortificat de Palou

El Recinte fortificat de Palou és la muralla de Palou, al municipi de Torrefeta i Florejacs (Segarra), declarada bé cultural d'interès nacional.

## Descripció

Al centre del nucli de Palou es conserven algunes estructures fortificades. Aquestes restes estan amagades per les edificacions que tenen adossades o que les aprofiten en la seva estructura. Els murs fortificats es troben en els límits dels carrers Portal, Raval de Baix i Capellans. Els habitatges que aprofiten aquests murs en planta tenen un perfil lineal irregular. Algunes parts dels murs han estat consolidades repicant i rejuntant la pedra alhora que s'han intentat remarcar alguns elements arquitectònics com els contraforts o altres motlluracions.
On hi havia anteriorment el castell es troba una casa senyorial que se situa al centre del nucli antic. De l'antiga fortalesa no s'ha conservat cap resta.

## Referències

* 1 2 «Recinte fortificat de Palou». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 5 gener 2017].
# Roxie

Roxie és una població dels Estats Units a l'estat de Mississipi. Segons el cens del 2000 tenia 569 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Roxie tenia 569 habitants, 199 habitatges, i 153 famílies. La densitat de població era de 192,7 habitants per km².
Dels 199 habitatges en un 44,2% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 50,8% hi vivien parelles casades, en un 21,6% dones solteres, i en un 23,1% no eren unitats familiars. En el 22,1% dels habitatges hi vivien persones soles el 9,5% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,86 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,34.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 33,6% tenia menys de 18 anys, un 9,8% entre 18 i 24, un 29% entre 25 i 44, un 17,8% de 45 a 60 i un 9,8% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 29 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 82,6 homes.
La renda mediana per habitatge era de 24.276 $ i la renda mediana per família de 25.000 $. Els homes tenien una renda mediana de 25.938 $ mentre que les dones 27.000 $. La renda per capita de la població era de 14.472 $. Entorn del 29,5% de les famílies i el 25,5% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Roxie». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 8 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Roxie». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# El Cubillo de Uceda

El Cubillo de Uceda és un municipi de la província de Guadalajara, a la comunitat autònoma de Castella-La Manxa.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1991 | 1996 | 2001 | 2004 |
| 150 | 142 | 116 | 119 |

## Referències

* ↑ «Provincia de Guadalajara (España): Municipios & Localidades» (en castellà), 22-01-2021. [Consulta: 2 maig 2021].
# Chekhovichita

La chekhovichita és un mineral de la classe dels òxids. Rep el nom en honor de Sergei Konstantinovich Chekhovich (Сергея Константинович Чехович) (1917-1997), mineralogista, professor de l'Institut Politècnic d'Alma Ata, al Kazakhstan.

## Característiques

La chekhovichita és un òxid de fórmula química Bi₂Te$^{4+}$₄O$_{11}$. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 1987. Cristal·litza en el sistema monoclínic. La seva duresa a l'escala de Mohs és 4.
L'exemplar que va servir per a determinar l'espècie, el que es coneix com a material tipus, es troba conservat a les col·leccions del Museu Mineralògic Fersmann, de l'Acadèmia de Ciències de Rússia, a Moscú (Rússia), amb el número de registre: 88052.

## Formació i jaciments

Va ser descrita a partir de mostres obtingudes en tres indrets: la mina Zod, a Vardenis (Armènia), el dipòsit del nord d'Aksu, al Kazakhstan, i el dipòsit d'or de Zhana-Tyube, a la regió d'Akmola, també al Kazakhstan. També ha estat descrita al complex Coldwell, a Ontario (Canadà), i a la mina Trixie, a l'estat d'Utah (Estats Units).

## Referències

* ↑ «Chekhovichite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 6 novembre 2020].
# Turó de l'Alzinar

El Turó de l'Alzinar és una muntanya de 399 metres que es troba entre els municipis de Barcelona, a la comarca del Barcelonès i de Sant Cugat del Vallès, a la comarca del Vallès Occidental.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
* ↑ «Turó de l'Alzinar». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Erica Chenoweth

Erica Chenoweth (nascuda el 22 d'abril de 1980) és una politòloga americana, professora de política pública a la Kennedy School de Harvard i a l'Institut Radcliffe d'Estudis Avançats. És coneguda per la seva recerca sobre els moviments de resistència civil no violenta.
Chenoweth, juntament amb Maria J. Stephan (que llavors era al Departament d'Estat dels Estats Units), van escriure el llibre Why Civil Resistance Works. Chenoweth i Stephan van organitzar un equip internacional d'investigadors per tal d'identificar tots els principals intents de canviar el govern al llarg del segle xx, tant des de la violència com des de la no-violència. Els resultats van donar lloc a una teoria de la resistència civil, així com una anàlisi del seu percentatge d'èxit pel que fa a provocar canvis polítics (en comparació amb la resistència violenta).
L'equip va comparar més de 200 revolucions violentes i més de 100 campanyes no-violentes. Les seves dades mostren que el 26% de les revolucions violentes van tenir èxit, mentre que en el cas de les campanyes no-violentes l'èxit va ser del 53%. A més, les dades de looking at change in democracy suggereixen que la noviolència promou desenllaços democràtics, mentre que la violència promou tirania en el desenllaç.
En el conjunt de dades que es van recollir, totes les campanyes que van arribar a una participació activa d'almenys un 3.5% de la població van tenir èxit (moltes van tenir èxit amb un menor percentatge). Totes les campanyes que van superar aquest llindar eren no-violentes; cap campanya violenta va travessar el llindar.
La seva recerca en resistència civil va inspirar el moviment ecologista Rebel·lió o Extinció.

## Bibliografia

* Rethinking Violence: States and Non-State Actors in Conflict (2010)
* Why Civil Resistance Works: The Strategic Logic of Nonviolent Conflict. ISBN 978-0-231-15683-7. .

## Referències

* 1 2 3 Editorial «The Guardian view on Extinction Rebellion: numbers alone won’t create change». The Guardian, 21-10-2019.
* 1 2 3 David Robson , 14-05-2019.
* ↑ «Success of Nonviolent Revolution». Academic Minute. Inside Higher Ed. [Consulta: 15 novembre 2012].
* ↑ Erica Chenoweth , 01-02-2017.
* ↑ Chenoweth, Erica. «My Talk at TEDxBoulder: Civil Resistance and the "3.5% Rule"». RationalInsurgent.org. Rational Insurgent, 04-11-2013. Arxivat de l'original el 2019-06-22. [Consulta: 10 octubre 2016].
* ↑ Roger Hallam «Now we know: conventional campaigning won’t prevent our extinction». The Guardian, 01-05-2019 [Consulta: 13 novembre 2019].

## Enllaços externs

* Pàgina de facultat, Universitat Harvard
* Pàgina web personal
# Semigorski

Semigorski - Семигорский (rus) - és un khútor del krai de Krasnodar, a Rússia. Es troba a la conca del riu Maskaga, entre la mar Negra i els contraforts de ponent del Caucas Occidental, a 22 km al nord-oest de Novorossiïsk i a 109 km al sud-oest de Krasnodar, la capital.
Pertany al municipi de Natukhàievskaia.
# Francesc Godia i Sales

Francesc Godia i Sales (Barcelona, 21 de març de 1921 - Barcelona, 28 de novembre de 1990), conegut com a Paco Godia, fou un pilot de Fórmula 1 i col·leccionista d'art català. Entre el 2008 i 2015, la seva col·lecció s'exposava al Museu Fundació Francisco Godia, a la Casa Garriga Nogués del carrer de la Diputació, 250 de Barcelona.

## Biografia

Fill del barceloní Francesc Godia i Petriz, en esclatar la Guerra Civil espanyola, la seva família va haver de fugir en ser perseguida pel bàndol republicà. Godia va interrompre els estudis per a integrar-se a l'Exèrcit Nacional, essent amb 16 anys l'alferes provisional més jove de l'estat.

## Trajectòria esportiva

Francesc Godia va debutar ocupant la dissetena posició a la graella de sortida del Gran Premi d'Espanya de 1951 celebrat en el circuit de Pedralbes (Barcelona) el 28 d'octubre, al volant d'un Maserati 4CLT/48 i va poder finalitzar en el desè lloc final.
Va participar de nou en el Gran Premi d'Espanya de 1954, també a Pedralbes, amb un Maserati 250F, finalitzant sisè.
El 1956, com pilot semioficial de Maserati, va finalitzar en novena posició del Mundial, amb 6 punts, després d'haver aconseguit la quarta plaça en els Gran Premi d'Itàlia a (Monza) i Alemanya (Nurburgring), setè al Gran Premi de França (Reims) i vuitè en el GP d'Anglaterra (Silverstone).
El 1958, Paco Godia va abandonar la Fórmula 1, després de l'accident que va sofrir en el Gran Premi de França en el circuit de Reims, després de fer novè en el GP d'Argentina. En total va participar en 14 Grans Premis i va obtenir un total de 6 punts.
Com a pilot de carreres, Paco Godia encarnava la figura del gentleman driver dels inicis de l'automobilisme esportiu.
Es va retirar de la competició l'any 1969, després de disputar algunes curses amb l'Escuderia Montjuïc, però va continuar vinculat al món de l'esport del motor. La seva influència va ser decisiva per la construcció del Circuit de Catalunya.

## Palmarès a la Fórmula 1

* Curses disputades:14
* Punts pel campionat de pilots: 6
* Millor classificació en un G.P.: 4t (Alemanya '56 i Itàlia '56)
* Millor classificació al mundial de pilots: 8è (1956)

## Referències

* ↑ Palau, Maria. «L'art de Godia, en venda». [Consulta: 17 maig 2022].
* ↑ NacióDigital. «Les germanes Godia, una gran fortuna catalana amb arrels a l'antic règim | NacióDigital». [Consulta: 17 maig 2022].
* ↑ «Francisco Godía Sales». DB-e. Real Academia de la Historia.
* ↑ Del Arco, Javier; Arderiu, Miquel; Montero, Xavier; Camp, Jordi. «Paco Godia, un català a la Fórmula 1». A: Història de l'automobilisme a Catalunya. Barcelona: Planeta, 1990, p. 162-163. ISBN 84-320-6249-9.

## Enllaços externs

* Fundació Francesc Godia Arxivat 2008-10-18 a Wayback Machine.
# Quercus michauxii

Quercus michauxii, és una espècie de roure que pertany a la secció dels roures blancs, nadiu de terres baixes i zones humides al sud i centre dels Estats Units, des de Nova Jersey, cap al sud fins al nord de Florida, i a l'oest de Missouri i l'est de Texas, és rar cap al nord del riu Ohio.

## Classificació i nomenclatura

Quercus michauxii s'assembla molt a Quercus prinus, i per aquesta raó de vegades s'ha tractat com una varietat d'aquesta espècie. No obstant això, Quercus michauxii és un arbre gran que es diferencia en l'hàbitat preferit, i l'escorça no té el distintiu cavallons en profunditat i robust de Quercus prinus, sent més prima i escamosa i gris pàl·lid. En general pot arribar fins als 20 m d'altura, encara que l'espècimen actual més alt conegut és de més 42 metres d'altura.
El nom de Q. prinus va ser el més utilitzat per molts botànics i forestals per al Quercus michauxii, fins i tot quan són tractats com una espècie diferent de la del Quercus michauxii, que llavors es deia Q. montana, però l'aplicació del nom Q. prinus al Quercus michauxii, es troba sovint acceptat, encara que de vegades aquest nom es declara de posició incerta, intransmissible a cap de les espècies, amb el roure castanyer llavors anomenat Q. montana, com en la pàgina web Flora of North America

## Referències

* ↑ La confusió va sorgir a partir d'identificacions diferents dels tipus espècimens pel nom de Linné, per alguns (però no tots) els botànics considera resolt mitjançant un examen final de la pubescència foliar, que difereix en les dues espècies.
* ↑ «Quercus montana». Flora of North America. [Consulta: 8 octubre 2011].

## Enllaços externs

* Flora of North America: Quercus michauxii
* Quercus michauxii images at bioimages.vanderbilt.edu Arxivat 2015-09-23 a Wayback Machine.