OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Ottavio Dantone

Ottavio Dantone (Cerignola (Pulla), 9 d'octubre de 1960) és un director i teclista italià (principalment clavicèmbal i fortepiano) especialment conegut per les seves interpretacions de música barroca. Des de 1996 és el director musical de l'Accademia Bizantina de Ravenna.
Dantone es va formar al Conservatori "Giuseppe Verdi" de Milà on es va graduar en orgue i clavicèmbal. El 1985 va ser guardonat amb el premi Basso Continuo al Festival Internacional de París i també va ser guardonat al Festival Internacional de Bruges de 1986.
Dantone va debutar com a director d'òpera l'any 1999 amb la primera representació en els temps moderns de Giulio Sabino i de Giuseppe Sarti al Teatre Alighieri de Ravenna. Va fer el seu debut a La Scala el 2005 dirigint Rinaldo de Händel, i dirigiria representacions de la mateixa òpera a Glyndebourne el 2011.

## Selecció d'enregistraments

* Domenico Scarlatti: Complete Sonatas – Ottavio Dantone (clavicèmbal). Segell: Stradivarius (CD)
* Settecento Veneziano – Accademia Bizantina, Ottavio Dantone (conductor). Segell: Arts Music (CD)
* Sarti: Giulio Sabino – Accademia Bizantina, Ottavio Dantone (conductor). Segell: Bongiovanni (CD)
* Antonio Vivaldi: Tito Manlio – Nicola Ulivieri, Karina Gauvin, Ann Hallenberg, Marijana Mijanovic, Debora Beronesi, Barbara Di Castri; Accademia Bizantina, Ottavio Dantone (conductor). Segell: Naïve (CD)
* Vivaldi: In Furore, Laudate Pueri, Concerti Sacri – Sandrine Piau, Stefano Montenari, Accademia Bizantina, Ottavio Dantone (conductor). Segell: Naïve (CD, 2006)
* Il Giardino Armonico Deux: Music of the French Baroque - Giovanni Antonini (flute), Luca Pianca] (llaüt), Enrico Onofri (violí), Vittorio Ghielmi (viola da gamba), Ottavio Dantone (clavicèmbal). Gravat al palau Hellbrunn, Salzburg. Segell: Arthaus Musik (DVD)
* Pergolesi: Adriano in Siria amb Livietta e Tracollo DVD
* Pergolesi: Il Flaminio DVD
* Vivaldi: Il Giustino – Accademia Bizantina, Ottavio Dantone (conductor). Segell: Naive (CD)

## Referències

* ↑ https://www.prestomusic.com/classical/artists/1437--ottavio-dantone
* ↑ Freeman (December 2000)
* ↑ El Diario Vasco (20 October 2009)
* ↑ https://web.archive.org/web/20110116221443/http://glyndebourne.com/production/rinaldo/. Archived from the original on 16 January 2011. Retrieved 8 February 2011.

## Fonts

* El Diario Vasco, Recuperador de lo desconocido, 20 October 2009. Accessed 10 November 2009 (en espanyol).
* Freeman, John W., Review: Sarti: Giulio Sabino, Opera News, December 2000. Accessed 10 November 2009.
* Il Resto del Carlino, Abbado, Dantone, e fuochi d'artificio, 19 April 2007. Accessed 10 November 2009 (en italià).
* Morreau, Annette, Review:Accademia Bizantina/Dantone/Scholl, Barbican, London, The Independent, 28 November 2006. Accessed 10 November 2009.
* Osella, Leonardo, Annibale e Paisiello a Torino dopo 236 anni, ma senza Mozart; La dirigerà uno specialista come Ottavio Dantone alla testa dell’Accademia Bizantina e altri cantanti, La Stampa, 23 February 2007. Accessed 10 November 2009 (en italià).

## Enllaços externs

* https://web.archive.org/web/20081205185010/http://www.ottaviodantone.com/
# El cortesà

El cortesà és un llibre escrit per Baldassare Castiglione i publicat en 1528. En ell s'ofereixen normes per esdevenir un bon membre de la cort, incloent-hi els costums del protocol i els principis no explícits de funcionament del poder. S'usa la forma del diàleg filosòfic, molt emprada per l'humanisme, i s'hi barregen excursos en forma de breus relats. L'obra va ser àmpliament difosa durant el Renaixement i va provocar la publicació d'altres manuals similars. Barreja la prosa amb l'italià de Llombardia amb fragments en llatí, allunyat-se de manera declarada del model toscà de Giovanni Boccaccio. També s'allunya del diàleg platònic amb la inclusió de passatges lleugers i temes frívols.
El bon cortesà ha de combinar ànsies de saber, una bona educació i fortalesa i s'ha de saber adaptar als nous temps sense menystenir la tradició. També és important l'aspecte físic, especialment la cura en la indumentària, ja que la primera impressió sovint condiciona la futura relació entre dues persones. La vestimenta, però, no ha d'estar massa recarregada, ha de partir del principi de la sprezzatura, igual que la conversa: Molta atenció però amb aparença de naturalitat o descuit.

## Referències

* ↑ Muchembled, Robert. "Manners, Courts, and Civility". dins Ruggiero, Giudo, editor, A Companion to the Worlds of the Renaissance (Wiley-Blackwell, 2006), pp. 156–17
* ↑ Burke, Peter (1996). The Fortunes of the Courtier. University Park, Pennsylvania: The Pennsylvania State University Press. ISBN 0-271-01517-9.
# Wilhelm Ferdinand Erichson

Dr Wilhelm Ferdinand Erichson (26 de novembre de 1809, Stralsund - 18 de desembre de 1848, Berlín) va ser un entomòleg alemany.
Va ser autor de nombrosos articles sobre insectes, principalment a l'obra Archiv für Naturgeschichte. Erichson va escriure un article l'any 1842 sobre les espècies d'insectes recollits a Woolnorth (Tasmània), Austràlia, que va ser la primera recerca detallada publicada sobre la biogeografia dels animals australians i va ser molt influent en l'augment d'interès científic en la fauna australiana.

## Obra

* Genera Dytiscorum. Berlín (1832).
* Die Käfer der Mark Brandenburg. Dues v. Berlín (1837-1839).
* Genera et species Staphylinorum insectorum. Berlín 1839-1840).
* Entomographien. Berlín (1840).
* 1839: «IX. Insecten». Archiv fur Naturgeschichte 5(2): 281-375.
* 1842: «Beitrag zur Insecten-Fauna von Vandiemensland, mit besonderer Berücksichtigung der geographischen Verbreitung der Insecten». Archiv fur Naturgeschichte 8: 83-287.
* Bericht über die wissenschaftlichen Leistungen auf dem Gebiete der Entomologie. Berlín (1838).
* Naturgeschichte der Insekten. Berlín (1845-1848).

## Referències

* ↑ Archiv fur Naturgeschichte 8: 83-287
* ↑ «Die Käfer der Mark Brandenburg». Arxivat de l'original el 2008-02-29. [Consulta: 1r novembre 2016].
* ↑ Insecten»
* ↑ «Beitrag zur Insecten-Fauna von Vandiemensland, mit besonderer Berücksichtigung der geographischen Verbreitung der Insecten»
# Cryptocentrus yatsui

Cryptocentrus yatsui és una espècie de peix de la família dels gòbids i de l'ordre dels cipriniformes que es troba a Taiwan.

## Referències

* ↑ Cuvier G. & Valenciennes A. 1837. Histoire naturelle des poissons. Tome douzième. Suite du livre quatorzième. Gobioïdes. Livre quinzième. Acanthoptérygiens à pectorales pédiculées. Hist. Nat. Poiss. v. 12. i-xxiv + 1-507 + 1 p.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Fenner, R. M. The Conscientious Marine Aquarist: A Commonsense Handbook for Successful Saltwater Hobbyists (en anglès). TFH Publications, 2001. ISBN 9781890087029.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Hoese, D.F. 1986: Gobiidae. p. 774-807. A M.M. Smith i P.C. Heemstra (editors) Smiths' sea fishes. Springer-Verlag, Berlín, Alemanya.
* Larson, H.K. i E.O. Murdy 2001. Gobiidae. Gobies. p. 3578-3603. A K.E. Carpenter i V. Niem (editors) FAO species identification guide for fishery purposes. The living marine resources of the Western Central Pacific. Vol. 6. Bony fishes part 4 (Labridae to Latimeriidae). FAO, Roma, Itàlia.
* Maugé, L.A. 1986. Gobiidae. p. 358-388. A J. Daget, J.-P. Gosse i D.F.E. Thys van den Audenaerde (editors) Check-list of the freshwater fishes of Africa (CLOFFA). ISNB, Brussel·les; MRAC, Tervuren, Flandes; i ORSTOM, París, França. Vol. 2.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Randall, J.E. i K.K.P. Lim (editors) 2000. A checklist of the fishes of the South China Sea. Raffles Bull. Zool. Suppl. (8):569-667.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Sileu

Sileu (en grec antic Συλεύς), va ser, segons la mitologia grega, un personatge del cercle d'Hèracles.
Mentre Hèracles va ser esclau a la cort d'Òmfale, va dur a terme diversos treballs manats per la reina, entre els quals hi havia el càstig de Sileu. Aquest personatge tenia una vinya, i aturava els viatgers i els obligava a treballar-hi abans de matar-los. Hèracles va entrar al seu servei i en lloc de conrear la vinya la va arrencar, cometent tota mena d'excessos. Després, amb un cop d'aixada, va matar Sileu. Pel que fa a la regió on vivia Sileu, es diu de vegades que era Lídia. Altres vegades Àulida, i també les Termòpiles. Finalment també s'anomenava el mont Pelió, a Tessàlia.
Segons una tradició, Sileu tenia un germà que es deia Diceu (el Just), que tenia un caràcter d'acord amb el seu nom. Tots dos eren fills de Posidó, i vivien a Tessàlia, als peus del mont Pelió. Després de matar Sileu, Hèracles va ser acollit per Diceu a casa seva, on l'heroi va veure la filla de Sileu que s'havia criat amb el seu oncle. Hèracles es va enamorar d'ella i la va prendre per esposa. Després l'heroi va marxar, i la jove, que no podia estar sense la presència del seu estimat, va morir. Quan Hèracles va tornar, tal com li havia promès, va voler llançar-se, desesperat, a la pira de la seva esposa. Va costar molt evitar-ho.

## Referències

* ↑ Grimal, Pierre. Diccionari de mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions de 1984, 2008, p. 489-490. ISBN 9788496061972.
# Josep Mir i Bagó

* Per a altres significats, vegeu «Josep Mir».
Josep Mir i Bagó (Vall de Bianya, Garrotxa, 26 de març de 1954) és un jurista i polític català, diputat al Parlament de Catalunya en la IV Legislatura
Es llicencià en Dret a la Universitat Autònoma de Barcelona el 1997 i es doctorà en Dret a la Universitat Pompeu Fabra el 1991. Com a docent, ha estat professor ajudant i associat de Dret Administratiu a la UAB el 1977-1991 i és professor titular de Dret Administratiu a la Universitat Pompeu Fabra des del 1992.
Políticament, milità al Partit dels Socialistes de Catalunya des del 1975. A les primeres eleccions municipals fou elegit regidor de la Vall de Bianya (1979-1983). Després fou secretari general de la Federació de Municipis de Catalunya (1981-1991). Fou elegit diputat per la província de Barcelona a les eleccions al Parlament de Catalunya de 1995 dins les llistes del PSC-PSOE. El 2003-2004 fou secretari general de Política Territorial i Obres Públiques i membre de la Comissió de transparència i bon govern. Posteriorment ha estat nomenat president de l'empresa Túnel del Cadí SAC.

## Obres

* La reforma del règim local a Catalunya: especialment des de la perspectiva del sistema de competències (1991)
* El sistema español de competencias locales (1991) amb altres
* Evolució de l'autonomia municipal (1992-2002) (2002)

## Enllaços externs

* Obres de Josep Mir i Bagó a dialnet.
* Portal de Producció Científica de la UPF
# Concepció Martínez i Tudó

Concepció Martínez i Tudó és una mestra terapeuta catalana. Ha estat pionera de l'ensenyament actiu a través de la pedagogia de l'expressió, i ha destacat per la dedicació als infants deficients i a la formació del personal especialitzat des de l'Escola Ariadna, de la qual n'ha estat fundadora. El 1991 va rebre la Creu de Sant Jordi
# Puig Galliner (Josa i Tuixén)

El Puig Galliner és una muntanya de 1.876 metres que es troba entre els municipis de Josa i Tuixén i de la Vansa i Fórnols, a la comarca de l'Alt Urgell.
# Ottavio Missoni

Ottavio Missoni (11 de febrer de 1921 - 9 de maig de 2013) va ser un esportista i dissenyador italià, fundador de l'etiqueta de moda italiana Missoni i corredor de tanques olímpiques.

## Biografia
### Infància a Dalmàcia

Va néixer el 1921 a Dubrovnik, en el llavors regne de Iugoslàvia. El seu pare es deia Vittorio Missoni, de Giuliana, capità, fill d'un jutge; i la seva mare, de nom Teresa de Vidovich, era de Dalmacia, descendent d'una antiga i noble família de Šibenik. Es va traslladar als sis anys a Zadar, on va passar la seva joventut fins al 1941.

### Carrera esportiva

Va dividir el seu temps entre l'estudi i l'atletisme. El 1935 va vestir la samarreta azzurra, en l'especialitat de 400 metres plans i 400 metres barres. En la seva carrera va conquistar vuit títols nacionals.
El 1939 es va convertir en campió mundial estudiantil a Viena. Després de la Segona Guerra Mundial va participar en els Jocs Olímpics de Londres 1948, i es va classificar en la sisena posició en la final dels 400 m barres i va córrer com a segon corredor en el relleu 4 x 400 metres. En aquella ocasió va conèixer al seu compatriota Rosita, que fet i fet seria la seva esposa.
Mai va abandonar l'atletisme, ja que, fins i tot després dels 80 anys, va participar en les competicions FIDAL i internacional d'atletisme màster.

### La Segona Guerra Mundial

Missoni va participar en la Batalla del Alamein i va ser fet presoner pels aliats. Després d'haver passat 4 anys en un camp de presoners a Egipte, el 1946 va tornar a Trieste, a Itàlia, on es va matricular al Liceu Oberdan.

## Assoliments

| Any | Competència | Lloc | Posició | Esdeveniment | Rendiment | Nota |
| 1948 | Jocs Olímpics | Londres | 6è. | 400 metres barres | 54.0 | |
| 1948 | Jocs Olímpics | Londres | Final | 4x400 metres | DNF | |

## Campionats nacionals

Missoni va guanyar el campionat nacional d'individuals en quatre ocasions.
* 3 victòries en 400 metres barres (1941, 1947, 1948)
* 1 victòria en 400 metres (1939)

## Referències

* ↑ ABC. «Muere Ottavio Missoni, uno de los principales referentes de la moda italiana». [Consulta: 9 maig 2013].
* ↑ Nota periodística sobre la vida y muerte de Ottavio Missoni (en inglés) (Consultado 5 de junio del 2013)
* ↑ «Ottavio Missoni: 'Una vita sul filo di lana'» (en italiano). genova.mentelocale.it, 29-04-2011 [Consulta: 4 desembre 2014]. Arxivat 2011-05-01 a Wayback Machine.
* ↑ Corrió en 53,4 en semifinal.
* ↑ «"CAMPIONATI “ASSOLUTI" ITALIANI SUL PODIO TRICOLORE – 1906 2012». sportolimpico.it. Arxivat de l'original el 2012-12-24. [Consulta: 1r novembre 2012].
# Eleccions legislatives daneses de 1966

Les eleccions legislatives daneses de 1966 se celebraren el 22 de novembre de 1966. El partit més votat foren els socialdemòcrates i formaren un govern de coalició dirigit per Jens Otto Krag.
| Partit | Líder | Vots | % | Escons | +/- |
| Socialdemokratiet | Jens Otto Krag | 1,068,911 | 38.2 | 69 | -7 |
| Venstre | Poul Hartling | 539,027 | 19.3 | 35 | -3 |
| Det Konservative Folkeparti | Poul Clorius Sørensen | 522,028 | 18.7 | 34 | -2 |
| Socialistisk Folkeparti | Aksel Larsen | 304,437 | 10.9 | 20 | +10 |
| Det Radikale Venstre | Hilmar Baunsgaard | 203,858 | 7.3 | 13 | +3 |
| Liberalt Centrum (L) | | 69,180 | 2.5 | 4 | Nou |
| De Uafhængige (U) | | 44,994 | 1.6 | 0 | -5 |
| Danmarks Kommunistiske Parti (K) | | 21,553 | 0.8 | 0 | - |
| Danmarks Retsforbund (E) | | 19,905 | 0.7 | 0 | - |
| Participació | Participació | 88,6% | 88,6% | 88,6% | 88,6% | 88,6% |
| Font | Font | Folketinget.dk | Folketinget.dk | Folketinget.dk | Folketinget.dk | Folketinget.dk |
# Silerton

Silerton és una població dels Estats Units a l'estat de Tennessee. Segons el cens del 2000 tenia 60 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Silerton tenia 60 habitants, 28 habitatges, i 15 famílies. La densitat de població era de 57,9 habitants/km².
Dels 28 habitatges en un 25% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 46,4% hi vivien parelles casades, en un 7,1% dones solteres, i en un 42,9% no eren unitats familiars. En el 39,3% dels habitatges hi vivien persones soles el 28,6% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,14 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,69.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 23,3% tenia menys de 18 anys, un 3,3% entre 18 i 24, un 26,7% entre 25 i 44, un 25% de 45 a 60 i un 21,7% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 43 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 100 homes.
La renda mediana per habitatge era de 17.083 $ i la renda mediana per família de 25.417 $. Els homes tenien una renda mediana de 24.583 $ mentre que les dones 12.000 $. La renda per capita de la població era de 25.571 $. Entorn del 33,3% de les famílies i el 19,1% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Silerton». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 12 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Silerton». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Condé-lès-Autry

Condé-lès-Autry és un municipi francès situat al departament de les Ardenes i a la regió del Gran Est. L'any 2007 tenia 74 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Condé-lès-Autry era de 74 persones. Hi havia 32 famílies de les quals 4 eren unipersonals (4 dones vivint soles i 4 dones vivint soles), 8 parelles sense fills, 12 parelles amb fills i 8 famílies monoparentals amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 48 habitatges, 32 eren l'habitatge principal de la família, 15 eren segones residències i 1 estava desocupat. Tots els 48 habitatges eren cases. Dels 32 habitatges principals, 25 estaven ocupats pels seus propietaris, 6 estaven llogats i ocupats pels llogaters i 1 estava cedit a títol gratuït; 4 tenien tres cambres, 8 en tenien quatre i 20 en tenien cinc o més. 17 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 20 habitatges hi havia un automòbil i a 12 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Condé-lès-Autry el 2009. :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 0 | 85 a 89 | 0 |
| 0 | 80 a 84 | 0 |
| 0 | 75 a 79 | 0 |
| 0 | 70 a 74 | 0 |
| 8 | 65 a 69 | 0 |
| 0 | 60 a 64 | 4 |
| 4 | 55 a 59 | 8 |
| 8 | 50 a 54 | 0 |
| 0 | 45 a 49 | 8 |
| 4 | 40 a 44 | 0 |
| 0 | 35 a 39 | 0 |
| 20 | 30 a 34 | 8 |
| 8 | 25 a 29 | 4 |
| 0 | 20 a 24 | 0 |
| 4 | 15 a 19 | 4 |
| 0 | 10 a 14 | 0 |
| 0 | 5 a 9 | 0 |
| 8 | 0 a 4 | 0 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 53 persones, 37 eren actives i 16 eren inactives. De les 37 persones actives 33 estaven ocupades (22 homes i 11 dones) i 4 estaven aturades (1 home i 3 dones). De les 16 persones inactives 7 estaven jubilades, 2 estaven estudiant i 7 estaven classificades com a «altres inactius».

### Activitats econòmiques

L'únic establiment que hi havia el 2007 era d'una empresa de construcció.
L'únic servei als particulars que hi havia el 2009 era una fusteria.
L'any 2000 a Condé-lès-Autry hi havia 8 explotacions agrícoles que ocupaven un total de 740 hectàrees.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* ↑ Nombre d'équipements des services aux particuliers
* ↑ Exploitations agricoles
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Condé-lès-Autry a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Condé-lès-Autry a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Parc internacional de la pau Waterton-Glacier

El Parc Internacional de la pau Waterton-Glacier és un parc de la pau internacional, el seu nom sorgeix de la unió del Parc Nacional dels Llacs Waterton al Canadà i del Parc Nacional de les Glaceres als Estats Units. Tots dos parcs són considerats com a Reserves de la Biosfera per la UNESCO i la seva unió ha estat inscrita a la llista del Patrimoni de la Humanitat de la UNESCO des de l'any 1995.
La unió dels parcs s'ha aconseguit gràcies als esforços dels membres de Rotary International d'Alberta i Montana, el 18 de juny de 1932.En aquesta categoria també s'hi troba el Parque Internacional La Amistad que comparteixen Costa Rica i el Panamà.
Els visitants han de tenir en compte que els dos parcs s'administren per separat i tenen entrades independents.

## Vegeu també

* Parc Nacional dels Llacs Waterton al Canadà
* Parc Nacional de les Glaceres als Estats Units
* Kluane / Wrangell – St. Elias / Glacier Bay / Tatshenshini-Alsek Parc conjunt dels Estats Units i del Canadà

## Referències

* ↑ Centre, UNESCO World Heritage. «Waterton Glacier International Peace Park» (en anglès). [Consulta: 10 març 2021].
# Enagás

Enagás, S.A. (Empresa Nacional del Gas, BMAD ENG) és una empresa espanyola de la indústria energètica que opera i és propietària de la xarxa estatal de gas. També posseeix i opera tres terminals de regasificació de gas natural liquat a l'estat, a Huelva, Barcelona i Cartagena. Una quarta al port de El Musel, està en construcció i s'espera posar en marxa el 2011. El president de Enagás és Antoni Llardén i Carratalà i la seu es troba a Madrid.
L'empresa va ser fundada el 1975 pel Govern Espanyol amb la intenció de crear una xarxa estatal de gasoductes. Després de la privatització el 1994, Gas Natural va adquirir i controlar l'accionariat de l'empresa. Tanmateix des de la desinversió el 2002, Gas Natural ha reduït la seva inversió al 5%, que és el màxim permès establert pel govern des del 30 de desembre de 2006. El holding estatal Sociedad Estatal de Participaciones Industriales (SEPI) també posseeix el 5% d'Enagás. A finals del 2007, aproximadament el 70% de l'accionariat està al mercat.

## Referències

* ↑ Roberts, Martin «World's biggest LNG tanker unloads at Enagas plant». Reuters, 07-04-2008 [Consulta: 31 desembre 2008]. Arxivat 2022-05-09 a Wayback Machine.
* ↑ «Gas Transmission: Infrastructure». Enagás. Arxivat de l'original el 2006-11-22. [Consulta: 31 desembre 2008].
* ↑ Webb, Jason; Ortiz, Joe «Enagas sees extra 2.2 to 3 bln euros investment». Reuters, 30-05-2008 [Consulta: 31 desembre 2008].
* 1 2 «About us: Introduction». Enagás. Arxivat de l'original el 2006-11-22. [Consulta: 31 desembre 2008].

## Enllaços externs

* Enagás - Lloc web oficial (castellà)
# Serrat de la Bitlla

El Serrat de la Bitlla és un serrat del terme municipal de Tremp, antigament del de Sapeira, de l'Alta Ribagorça, però unit administrativament al Pallars Jussà.
Aquest serrat davalla cap a migdia des del mateix poble d'Espills, entre aquest poble i el barranc del mateix nom.
La seva continuïtat cap a ponent, a la part alta, és el Serrat de la Roca Roia, cap al sud-est, des d'Espills, el Serrat de Rubilans, i cap al sud, també des del mateix poble, el Serrat de la Verge Maria.
# Josep Estrada i Almorín

Josep Estrada i Almorín (Premià de Mar, 26 de desembre de 1918 - Barcelona, 1 de novembre de 1994) fou un futbolista català de les dècades de 1930 i 1940.

## Trajectòria

Va jugar al FC Barcelona entre 1934 i 1939, però no arribà a disputar partits oficials amb el club, excepte durant la temporada 1937-38, en la qual fou titular a l'onze blaugrana, disputant 10 partits del Campionat de Catalunya. Comptant els amistosos, jugà 68 partits amb el club. Finalitzada la Guerra Civil fitxà pel Reial Valladolid, on jugà fins a 1945, i a continuació retornà a Catalunya, per jugar a l'Espanya Industrial, CF Reus Deportiu, CD Tortosa, CF Igualada i CE Premià, club on es retirà el 1952.

## Palmarès

* Campionat de Catalunya de futbol:
** 1937-38

## Referències

* 1 2 3 4 Toni Closa; Josep Pablo, José Alberto Salas i Jordi Mas. Gran diccionari de jugadors del Barça. Editorial Base, 2015. ISBN 978-84-16166-62-6.