OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# El Sol (pel·lícula)

El sol (rus: Сóлнце, Solntse) és un film biogràfic sobre l'emperador japonès Hirohito durant els darrers dies de la Segona Guerra Mundial. El film va ser dirigit per Alexandr Sokurov el 2005 i és la tercera entrega d'una triologia completada per Taurus (sobre Lenin) i Moloch (sobre Hitler).

## Argument

Japó veu com la seva derrota s'aproxima a les acaballes de la Segona Guerra Mundial mentre que Hirohito (Issei Ogata), el seu absort emperador, roman ancorat al passat mentre veu passar els dies clausurat a l'inexpugnable búnquer a sota el Palau Imperial de Tòquio.
Quan Japó ja ha ha perdut, el General de l'Exèrcit nord-americà Douglas MacArthur (Robert Dawson) és enviat al refugi de Hirohito amb la missió d'acompanyar a l'emperador a través de les ruïnes de Tòquio i conduir-lo a una reunió per parlar sobre la situació del país, ocupat pels aliats. Després de sopar i fumar junts cigars, els dos líders -de personalitats completament diferents- arriben a un acord i tot seguit Hirohito es retira de nou al seu quarter personal.
En un discurs públic dirigit a la nació, Hirohito admet els seus errors i renúncia al seu títol de divinitat. L'humiliat líder nipó, que per primer cop ha estat fotografiat i presentat públicament en una humil vestimenta de civil, vol consagrar-se a partir d'ara a la reconstrucció del seu devastat país. La seva incerta imatge, això no obstant, es debat entre passar a la història com un noble emperador o com un mer criminal de guerra.

## Repartiment

* Issei Ogata - Emperador Hirohito
* Robert Dawson - General Douglas MacArthur
* Kaori Momoi - Emperatriu Kojun
* Shiro Sano - Majordom
* Shinmei Tsuji - Majordom ancià
* Taijiro Tamura - Científic
* Georgi Pitskhelauri - Soldat sota el comandament de McArthur
* Hiroya Morita - Kantarō Suzuki
* Toshiaki Nishizawa - Mitsumasa Yonai
* Naomasa Musaka - Korechika Anami
* Yusuke Tozawa a- Kōichi Kido
* Kojiro Kusanagi - Shigenori Tōgō
* Tetsuro Tsuno - Yoshijirō Umezu
* Rokuro Abe - Soemu Toyoda
* Jun Haichi - Nobuyuki Abe

## Vegeu també

* Hirohito
* General Douglas MacArthur
* Imperi Japonès
* Segona Guerra Mundial
# Trespeus

Un trespeus és un cèrcol d'acer sostingut per tres petges, emprat als laboratoris, sota el qual es fa foc i a damunt s'hi col·loquen recipients (vasos de precipitats, erlenmeyers…), etc., els continguts dels quals s'han d'escalfar per a produir una reacció química, per a evaporar el contingut, per a destil·lar-lo, etc. Els diàmetres més habituals oscil·len entre 90 i 150 mm.
També s'empra per a fer-hi foc a sota i col·locar al damunt l'olla o la paella per a coure el menjar.

## Referències

* ↑ Alcover, Antoni M.; Moll, Francesc de B. «trespeus». A: Diccionari català-valencià-balear. Palma: Moll, 1930-1962. ISBN 8427300255.
Equipament de laboratori de química :
# Gema Espinosa Conde

Gema Espinosa Conde (Burgos) és una magistrada espanyola. Des de juliol de 2013 és directora de l'Escola Judicial Espanyola.

## Carrera judicial

Va néixer a Burgos. El 1986 es va llicenciar en Dret a la Universitat de Valladolid. Tres anys després ingressaria en la carrera judicial, servint primer en els Jutjats de Primera instància i instrucció de Reinosa i Lerma, a la província de Burgos. Va ascendir a magistrat el 1991, i va començar a treballar als jutjats de Barakaldo, Santa Coloma de Gramenet i Barcelona. El 2007, fou nomenada magistrada de l'Audiència Provincial de Barcelona. És també fiscal en situació d'excedència voluntària.

## Trajectòria acadèmica

Entre el 2000 i 2012 va treballar com a professora associada del Departament de Dret de la Universitat Pompeu Fabra. El 2006 es va incorporar com a directora del Servei de Selecció i Formació de l'Escola Judicial d'Espanya. Ha col·laborat amb el Centre d'Estudis Jurídics i formació Especialitzada del Departament de Justícia de la Generalitat de Catalunya i amb el Consell General del Poder Judicial. Ha coordinat diverses activitats formatives en relació al dret de Família i metodologies Formatives. És membre del Consell de Redacció del Fòrum Obert de la revista Derecho de família i dels consell assessor de diversos màsters i postgraus.

## Vida personal

Està casada amb el magistrat del Tribunal Suprem Pablo Llarena Conde, amb qui té dos fills.

## Referències

* 1 2 C.G.P.J. «C.G.P.J - Historia» (en castellà). [Consulta: 24 març 2018].
* ↑ Sanz Martín, Ana. «Gema Espinosa Conde, directora de la Escuela Judicial: “El juez debe empatizar con el justiciable”». [Consulta: 24 març 2018].
* ↑ «Gema Espinosa, directora de la Escuela Judicial de Barcelona: “El juez no debe sólo conocer el derecho sino también aplicarlo”» (en castellà). [Consulta: 24 març 2018].
* ↑ «Pablo Llarena, el juez que "rejuveneció" con la instrucción del 'procés'» (en castellà). El Independiente, 23-02-2018.
# Uroš Murn

Uroš Murn (Novo Mesto, 9 de febrer de 1975) va ser un ciclista eslovè, que fou professional entre 1997 i 2010. El seu major èxit esportiu fou el Campionat d'Eslovènia en ruta de 2004.

## Palmarès

* 1998
** Vencedor d'una etapa de la Cursa de Solidarność i els Atletes Olímpics
* 1999
** 1r al Gran Premi Krka
** Vencedor d'una etapa del Gran Premi Kranj
* 2000
** Vencedor de 2 etapes del Volta a Croàcia
** Vencedor d'una etapa de la Volta a Eslovènia
* 2003
** 1r al Gran Premi Krka
** 1r a la Stausee-Rundfahrt Klingnau
* 2004
** Campió d'Eslovènia en ruta
** 1r al Gran Premi Krka
* 2005
** Vencedor d'una etapa de la Setmana Catalana

### Resultats al Giro d'Itàlia

* 2001. 81è de la classificació general
* 2002. 86è de la classificació general
* 2004. 92è de la classificació general
* 2005. 94è de la classificació general

### Resultats a la Volta a Espanya

* 2006. 116è de la classificació general

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a museociclismo.it
* Fitxa a cyclebase.nl
# Usellus

Usellus (en sard, Useddus) és un municipi italià, dins de la província d'Oristany. L'any 2007 tenia 933 habitants. Es troba a la regió de Marmilla. Limita amb els municipis d'Albagiara, Ales, Gonnosnò, Mogorella, Villa Verde i Villaurbana.

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2005- | Adriano Atzei | Llista cívica |
# Eilidh Doyle

Eilidh Doyle (Perth (Escòcia), Regne Unit, 20 de febrer de 1987) és una atleta britànica, especialista en curses de velocitat, subcampiona mundial en 2017 en relleu 4 x 400 m.

## Carrera esportiva

Al Mundial de Moscou 2013 guanya la plata en 4x400 m, després de les nord-americanes i per davant de les franceses. Dos anys més tard, al Mundial de Pequín 2015 guanyen el bronze en la mateixa prova –després de les jamaicanes i estatunidenques–; a l'any següent, en les Olimpíades de Rio 2016 guanyen el bronze. I al Mundial de Londres 2017 guanya la medalla de plata en els relleus 4x400 m, després de les nord-americanes (or) i per davant de les poloneses, i sent les seves companyes d'equip: Laviai Nielsen, Zoey Clark i Emily Diamond.

## Referències

* ↑ «Eilidh Doyle». [Consulta: 20 novembre 2017].

## Enllaços externs

* IAAF, perfil de Eilidh Doyle
# El cim

El Cim o La reina del gel és una obra clarament simbolista de Cesare Saccaggi da Tortona, presentada a la X Exposició Internacional d'Art de Venècia el 1912, actualment conservada a la galeria de fotos de la Fundació Cassa di Risparmio de Tortona.
El cim de la muntanya està representat per aquesta figura humana sumptuosament vestida, amb edelweiss a la mà, a la qual un jove vestit amb draps i esgotat, en el moment de fer el seu darrer esforç, intenta penosament aferrar-se; es tracta d'una escena que tradueix un concepte típic de la filosofia alemanya del segle xix, el de “l'esforç” (Streben): mentre la figura impassible simbolitza l'objectiu inassolible, la joventut esgotada és el símbol de l'etern desig de l'home de superar-se a si mateix en la continuació i la configuració, objectius cada vegada més alts i més difícils.
"El camí de la glòria" (1898) també pertany a aquesta vena simbolista de Saccaggi, que tracta el mateix tema de la tensió ascendent, de l'esforç per assolir un objectiu ideal, que, però, s'escapa contínuament.
Aquesta obra també descriu el que va passar a les dones a l'art entre finals del segle xix i principis del segle XX: en representacions anteriors la dona només es representava com una dona-àngel, una dona pecadora i eròtica. Aquesta obra, en canvi, explica una realitat diferent: una dona decidida, poderosa, segura de si mateixa i emancipada. La postura de la figura femenina fa referència a la de Judith de Gustav Klimt, emblema de la femme fatale. L'arquetip, però, és nou, gairebé revolucionari: és l'home que sembla perdre la dignitat demanant, pregant, arrossegant-se, oblidant la seva dignitat, buscant la seva mirada: la reina del gel. Aquest paper, sempre atorgat, en la iconografia tradicional anterior, a la dona, disposada també a perdre la seva dignitat per amor, sovint retratada als peus de l'estimada, per subratllar la seva debilitat i fragilitat.
Una altra representació de la dona segons aquests nous cànons estètics és "El pop", una obra de clara matriu simbolista, on la figura femenina amb un cos esplèndid però amb una mirada al·lucinada, podria ser en realitat un monstre marí, potser la metàfora d'un Belle Époque que es convertirà en tragèdia.

## Referències

* ↑ «Saccagi centocinquanta + uno».

## Bibliografia

* A.A.V.V., Cesare Saccaggi: entre Eros i Pan. Catàleg de l'exposició celebrada a Tortona del 13/12/2008 al 3/08/2009, Torí, 2008.
* M. Bonadeo, Cesare Saccaggi entre eros i pan, a "Il Popolo", Tortona, 2008.
* U. Battegazzore, Cesare Saccaggi, un pintor internacional polifacètic, a "Il Popolo", Tortona, 2000.
* Ugo Rozzo, Cesare Saccaggi, en pintors tortonesos entre els segles XIX i XX, Tortona, 1970
* A. M. Comanducci, Diccionari il·lustrat de pintors i gravadors italians moderns, Milà, 1962

## Vegeu també

* Cesare Saccaggi
* Incipit vita nova
# Luka Peroš

Luka Peròš (Zagreb, 28 d'octubre de 1976) és un actor croat, conegut principalment pel seu paper de Marsella en la sèrie espanyola La casa de papel.

## Biografia

Va néixer a Zagreg en 1976, quan Croàcia formava part de la RFS de Iugoslàvia. El seu pare era enginyer petroquímic, la qual cosa va portar a la família a viure primer a Àustria, després a Abu Dhabi i finalment als Estats Units, on Luka es va establir amb divuit anys per estudiar interpretació a Boston, Los Angeles i Nova York.
Va tornar a Croàcia a finals dels 90, on va treballar com a actor en diversos projectes de cinema, televisió i teatre; també va treballar com a actor de veu en nombroses sèries d'animació i al teatre de titelles de Zagreb.
A partir de l'any 2010 s'estableix a Barcelona i participa en produccions com a Mar de plástico, El incidente, o El fotògraf de Mauthausen (2018).
L'any 2019 va incorporar-se a l'equip de La casa de papel, en la seva tercera temporada, per interpretar al personatge Marsella.

## Filmografia (selecció)
### Cinema

* Kanjon opasnih igara (1998), de Vladimir Tadej.
* The Hunting Party (2007), de Richard Shepard.
* Niciji sin (2008), de Arsen A. Ostojic.
* Suma summarum (2010), de Ivan-Goran Vitez.
* Menú degustació (2013), de Roger Gual.
* El niño (2014), de Daniel Monzón.
* Broj 55 (2014), de Kristijan Milic.
* Sweet Home (2015), de Rafa Martínez.
* Papillon (2017), de Michael Noer.
* L'arbre de la sang (2018), de Julio Medem.
* El fotògraf de Mauthausen (2018), de Mar Targarona.
* Mientras dure la guerra (2019), d'Alejandro Amenábar.
* Black Beach (2020), d'Esteban Crespo.
* El arte de volver (2020), de Pedro Collantes.

### Televisió

* Cuéntame como pasó (2001-present).
* Kommissarin Lucas (2003-present).
* Bitange i princeze (2005-present).
* La que se avecina (2007-).
* Dobre namjere (2007-2008).
* Zakon! (2009).
* Borgia (2011-2014).
* Mar de plástico (2015-2016).
* El incidente (2017).
* La casa de papel (2017-present).
* The Spanish Princess (2019-2020).
* Matadero (2019).

## Referències

* ↑ «Luka Peros revela un detalle que nadie sabía de Marsella» (en castellà). DEPOR, 10-04-2020. [Consulta: 1r octubre 2021].
* 1 2 3 Cordero, Gonzalo. «En 'La casa de papel' hay una salvajada de actor que tienes que conocer» (en espanyol europeu). Esquire, 21-02-2020. [Consulta: 1r octubre 2021].
* ↑ Fern, Celia; ez; Castillo, Stephanie. «Meet the Cast Behind Your Favorite Characters on "La Casa de Papel"» (en anglès americà), 06-08-2021. [Consulta: 4 octubre 2021].
# Fan Kuai

    En aquest nom xinès, el cognom és Fan.
Fan Kuai :
| Xinès tradicional: | Xinès tradicional: | 樊噲 |
| Xinès simplificat: | Xinès simplificat: | 樊哙 |
| Mandarí |
| Mandarí | Pinyin: | Fán Kuài |
| | Wade-Giles: | Fan K'uai |
Fan Kuai (242 aC – 189 aC) va ser un general militar en els principis de la Dinastia Han i una figura prominent en el període de la Disputa Chu–Han de la història xinesa.

## Biografia
### Inicis

Fan era un amic de Liu Bang i que eren de la mateixa ciutat del Comtat de Pei (actualment Comtat Feng, Jiangsu). En els seus primer anys, va ser un carnisser especialitzat en la preparació de carn de gos. Es va casar amb Lü Xu, la germana menor de l'esposa de Liu Lü Zhi.

### Revoltant-se contra la Dinastia Qin

Liu Bang va alliberar els presos que escortava i va esdevenir un fugitiu amagat al Mont Mangdang, prop del Comtat Pei. Seguint l'Aixecament Atabalat dels Llogarets en el 209 aC, el magistrat del Comtat de Pei també volia revoltar-se, així que va prendre esment del parer de Xiao He i Cao Shen, i va manar a Fan a Mangdang per invitar a tornar a Liu i els seus homes perquè li ajudaren. Això no obstant, el magistrat canvià d'opinió desemparaulant-se i va denegar l'entrada a la ciutat a Liu. Els ciutadans van respondre a la crida de Liu i van matar el magistrat, permetent a Liu i als seus homes tornar a casa. Liu era llavors conegut com el "Duc de Pei" i Fan el servia com un dels seus propers col·laboradors i guardaespatlles. Fan es va distingir en el camp de batalla com un guerrer poderós i un general capaç. Va lluitar en el bàndol de Liu en moltes batalles i va reivindicar els caps dels enemics en ordre creixent en cada batalla, i va ser recompensat amb ascensos a rangs més alts cada vegada.

## En la cultura popular

En la religió folklòrica xinesa, Fan és de vegades considerat com una deïtat patrona dels carnissers. En el videojoc d'acció RPG Prince of Qin, Fan apareix com un personatge no jugable i el jugador pot escatir el parador de Liu Bang d'ell.

## Referències

* ↑ «樊哙_百度百科».
* ↑ «Concordence:Asian Gods». Arxivat de l'original el 2007-08-16. [Consulta: 23 gener 2011].
* Registres del Gran Historiador, volum 95
* Llibre de Han, volum 41
# Wisches

Wisches (en alemany Wisch) és un municipi francès, situat a la regió del Gran Est, al departament del Baix Rin. L'any 1999 tenia 2.017 habitants. Limita amb Lutzelhouse i Muhlbach-sur-Bruche al nord-est, Russ i Schirmeck al sud-oest, i Schwartzbach al sud-est.
Forma part del cantó de Mutzig, del districte de Molsheim i de la Comunitat de comunes de la Vall de la Bruche.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 1.702 | 1.794 | 1.867 | 1.719 | 1.655 | 2.017 |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001- | Alain Ferry | UMP |

## Personatges il·lustres

* François Joseph Drouot de la Marche, general (1733-1814).
# Kıymalı semizotu

Kıymalı semizotu (verdolaga amb carn picada), Kıymalı semizotu yemeği (menjar de verdolaga amb carn picada) o Semizotu bastısı (guisat de verdolaga) és un guisat o estofat de verdolaga a la cuina turca. Es fa amb carn picada, cebes, tomàquet (o salça), oli, sal, pebre negre, i aigua. Es pot afegir una mica d'arròs també. Es tracta de saltar les cebes i la carn (generalment de vedella) amb l'oli i després cuinar els altres ingredients a sobre d'aquesta base. Aquest plat es pot menjar amb iogurt o amb salsa de iogurt amb all a sobre.

## Referències

* ↑ Turkish folk culture researches. Halk Kültürünü Araştırma Dairesi, 1990.
* ↑ http://www.nefisyemektarifleri.com/kiymali-semizotu-yemegi/
* ↑ http://megep.meb.gov.tr/mte_program_modul/moduller_pdf/T%C3%BCrk%20Mutfa%C4%9F%C4%B1na%20%C3%96zg%C3%BC%20Sebze%20Yemekleri.pdf Arxivat 2015-10-05 a Wayback Machine.
* ↑ Müjgân Üçer. Anamın aşı tandırın başı: Sivas mutfağ̮ı : il merkezi ve ilçe yemekleri : gelenek, görenek, inançlar ve sözlü kültür. Kitabevi, 2006.
* ↑ http://lezzetler.com/semizotu-bastisi-vt41370
* ↑ Our world of the arts. Yapı ve Kredi Bankası, 1995.
* ↑ Hüseyin Çimrin. Bir zamanlar Antalya: tarih, gözlem ve anılar : yakın geçmişe yolculuk. Antalya Ticaret ve Sanayi Odası, 2007. ISBN 978-9944-60-160-3.

## Vegeu també

* Yoğurtlu semizotu
# Unió pel Canvi

La Unió pel Canvi (portuguès: União para a Mudança, UM) és una aliança política de Guinea Bissau.

## Història

La UM es va establir el 1994 com una aliança de sis partits: el Front Democràtic (FD), el Partit Democràtic del Progrés (PDP), el Front Democràtic Social (FDS), el Lliga Guineana per la Protecció Ecològica (LIPE), el Partit per la Renovació i el Desenvolupament (PRD) i el Moviment d'Unitat per la Democràcia (MUD). Era dirigit per Amin Michel Saad, líder del PDP. A les eleccions generals de 1994 la coalició va presentar al líder del LIPE Bubacar Rachid Djaló com el seu candidat presidencial. Djaló va acabar en sisè lloc amb un 3% dels vots, però en les eleccions parlamentàries l'aliança va rebre el 13% dels vots i va obtenir sis escons a l'Assemblea Nacional Popular.
Arran de la guerra civil de 1998 i 1999, el FD va abandonar la coalició per unir-se a l'Aliança Democràtica. El FDS també va deixar la coalició per presentar-se en solitari a les eleccions generals de 1999–2000. Les eleccions van veure l'aliança nominar Djaló com a candidat a la presidència per segona vegada. Va tornar a rebre només el 3% dels vots, i el partit també va perdre tres dels seus escons a l'Assemblea Nacional Popular. El 2002 la LIPE va deixar la coalició per unir-se a la Unió Electoral.
A les eleccions parlamentàries de 2004 el partit va perdre els seus tres darrers escons, i no proposaria candidat a les eleccions presidencials de 2005. Abans de les eleccions parlamentàries de 2008 va formar part de la coalició més àmplia Aliança de Forces Patriòtiques, que no obtenir cap escó a l'Assemblea. Per llavors MUD i el PRD havien restat inactius.
L'aliança no presentar candidats a les eleccions presidencials de 2009 ni a les de 2012, però van tornar a participar en les eleccions parlamentàries de 2014, obtenint un sol escó.

## Referències

* ↑ Peter Karibe Mendy (2013) Historical Dictionary of the Republic of Guinea-Bissau, Scarecrow Press, p402
* ↑ Mendy, p187
* ↑ Mendy, p256
* ↑ Mendy, p281
* ↑ Mendy, p319
# Tíber

El Tíber (en italià Tevere) és el riu principal de la Itàlia central a la conca tirrènica, amb 405 km de longitud.
Neix a Monte Fumaiolo, als Apenins centrals Apenins d'Emília-Romanya, passa per Perusa i entra al Laci, on, després de travessar Roma (i acostar-se al Vaticà) desguassa a la mar Tirrena per mitjà de dos braços: el de l'esquerra (que desguassa a Òstia) es diu Fiumara; i el de la dreta es diu Fiumicino.
Afluents per la dreta:
Afluents per l'esquerra:
* Nera
* Farfa

## El riu en l'antiguitat clàssica

Si bé el seu nom originari fou Albula els romans el van anomenar Tiberis o en una variant poètica Tibris o de vegades Tiberinus, de l'adjectiu substantivat, segons els poetes romans perquè era el nom de Tiberinus rei d'Alba Longa ofegat a les seves aigües. El riu era navegable en alguns trams però va esdevenir tancat a causa dels sediments que van tapar la boca i van destruir el port d'Òstia, fins que Claudi va fer obres que van netejar la boca i va construir l'anomenat Portus Augusti, que va acabar Trajà, que comunicava el riu i el mar per un canal. La seva importància va produir el sorgiment de corporacions que es van anomenar els Navicularii i els Lenuncularii. El riu produïa inundacions algunes de les quals van quedar registrades. La més gran de l'antiguitat va ser la del 241 aC, després de la primera guerra púnica. Altres que cal esmentar foren el 215 aC, 202 aC, 193 aC, 192 aC, 189 aC, 54 aC, 27 aC, 23 aC, 22 aC i 15 dC. August va establir uns magistrats anomenats Curatores Tiberis que tenien com a missió cuidar el riu i que van existir tot l'imperi (i que fou una magistratura de molt d'honor). Una inundació el 69 dC va fer molt mal i després una altra en temps de Trajà, una en temps de Macrí i una en temps de Valerià I, i ja no s'esmenten més però és probable que no fossin les úniques. El 590 les inundacions també van fer molt de mal. Se sap que es va gelar el 398 aC però aquest fet devia ser excepcional.

## Referències

* ↑ «Tíber». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* 1 2 Bunbury, Edward Herbert. «Ti'beris». A: William Smith (ed.). A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology (en anglès). Londres: John Murray, 1870.

## Bibliografia

* D'Onofrio, Cesare. Il Tevere: l'Isola tiberina, le inondazioni, i molini, i porti, le rive, i muraglioni, i ponti di Roma (en italià). Romana società editrice, 1980, p. 367 (Volum 3 de Studi e testi per la storia della città di Roma).
# Valentine Demy

Marisa Parra (Pisa, Toscana, 24 de gener de 1963) és una actriu porno italiana coneguda amb el pseudònim de Valentine Demy. Va ser campiona de culturisme, i després de treballar com a model va començar la seva carrera al cinema, participant en pel·lícules eròtiques com Snack Bar Budapest (1988) i Paprika (1991), totes dues de Tinto Brass, així com a altres pel·lícules com Abbronzatissima (de Bruno Gaburro) i Dirty Love (1988), de Joe D'Amato. El seu debut oficial en el porno fou el 1994 amb 31 anys, tot i que abans ja havia realitzat pel·lícules amateur. El 2006 fou presidenta durant poc temps del Pontedera Calcio, club de futbol que aleshores jugava a la sèrie D.

## Filmografia (parcial)

* Pomeriggio caldo (1988)
* Pathos - Segreta inquietudine (1988)
* Intrigo d'amore (1988)
* Intimo (1988)
* Snack Bar Budapest (1988)
* Dirty Love - Amore sporco (1988)
* L'ultima emozione (1989)
* Io Gilda (1989)
* Casa di piacere (1989)
* Abatjour 2 (1989)
* Guendalina (1989)
* Lambada blu (Femmine) (1989)
* Hard Car - Desiderio sfrenato del piacere (1989)
* Il sofà di madame X (1990)
* 'Sapore di donna (1990)
* Malizia oggi (1990)
* Paprika (1991)
* Lolita per sempre (1991)
* Abbronzatissimi (1991)
* Francesca: Sinfonia anale (1997)
* La puttana dello spazio (1998)
* Nirvanal (1998)
* Suor Ubalda (2002)
* Suor Ubalda 2 (2004)
* Cara maestra (2004)
* Scatti & ricatti (2007)

## Referències

* ↑ Panorama: Issues 1755-1758. Mondadori, 1999.
* ↑ Patrizia D'Agostino, Debora Attanasio. Mollo tutto e... divento un pornodivo. Gremese Editore, 2004.
* ↑ Segnocinema 71. Cineforum di Vicenza, 1995.
* ↑ «Pontedera calcio, presidenti pornostar» (en italià). La Repubblica, 2005. [Consulta: 30 juny 2012].

## Enllaços externs

* www.valentinedemy.it - Web oficial
# Vanadi natiu

El vanadi natiu és un mineral de la classe dels elements natius, que pertany al grup del ferro.

## Característiques

El vanadi natiu és l'ocurrència natural del vanadi, amb fórmula química V. Cristal·litza en el sistema isomètric. Segons la classificació de Nickel-Strunz, el vanadi pertany a «01.AE: Metalls i aliatges de metalls, família ferro-crom» juntament amb els següents minerals: molibdè, crom, ferro, kamacita, tungstè, taenita, tetrataenita, antitaenita, cromferur, fercromur, wairauïta, awaruïta, jedwabita i manganès.
El vanadi en estat natural va ser trobat pert primera vegada al volcà Colima, a Jalisco (Mèxic). També se n'ha trobat a la mina Rhovan, al districte de Rustenburg (Sud-àfrica).

## Referències

* ↑ «Vanadium» (en anglès). Mindat. [Consulta: 8 gener 2016].
* ↑ «Iron Group» (en anglès). Mindat. [Consulta: 8 gener 2016].