OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Psychoda plutea

Psychoda plutea és una espècie d'insecte dípter pertanyent a la família dels psicòdids.

## Descripció

* La femella fa 0,77-1,25 mm de llargària a les antenes (0,76-1,32 en el cas del mascle), mentre que les ales li mesuren 1,22-1,97 de longitud (1,17-1,90 en el mascle) i 0,50-0,87 d'amplada (0,47-0,82 en el mascle).
* Les antenes presenten 15 segments.

## Distribució geogràfica

Es troba a Indonèsia: Papua Occidental.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* 1 2 3 Quate, L.W.; Quate, S.H., 1967. A monograph of Papuan Psychodidae, including Phlebotomus (Diptera). Pacific Insects Monograph, 15: 1–216.
* 1 2 Catalogue of Life (anglès)
* ↑ Global Species Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. (anglès)

## Enllaços externs

* ION (anglès)
# Psychoda pinguicula

Psychoda pinguicula és una espècie d'insecte dípter pertanyent a la família dels psicòdids.

## Descripció

* La femella fa 0,66-0,92 mm de llargària a les antenes (0,81-0,98 en el cas del mascle), mentre que les ales li mesuren 1,35-1,87 de longitud (1,10-1,57 en el mascle) i 0,50-0,75 d'amplada (0,42-0,70 en el mascle).
* Les antenes presenten 15 segments.

## Distribució geogràfica

Es troba a Papua Nova Guinea.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* 1 2 3 Quate, L.W.; Quate, S.H., 1967. A monograph of Papuan Psychodidae, including Phlebotomus (Diptera). Pacific Insects Monograph, 15: 1–216.
* 1 2 Catalogue of Life (anglès)
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Global Species Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. (anglès)

## Enllaços externs

* ION (anglès)
# Pseudobagrus nubilosus

Pseudobagrus nubilosus és una espècie de peix de la família dels bàgrids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 5,1 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba al Vietnam.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)
# Principat de Bhilodia

Bhiloria fou un petit estat tributari protegit de l'agència de Rewa Kantha a la presidència de Bombai, Índia, divisió de Sankheda Mehwas. La superfície era de 23 km² i els ingressos estimats en 1200 lliures; el tibut pagat al Gaikowar de Baroda pujava a 242 lliures.
El sobirà de l'estat portava el títol de thakur. El terreny era fèrtil encara que hi havia moltes muntanya. Al darrers anys del segle XIX l'estat es va dividir entre els dos fills del thakur: Chhatra Singh i Moti Singh; es van formar llavors dos principats:
* Bhilodia Chhatrasinghji
* Bhilodia Motisinghji

## Referències

* Hunter, Sir William Wilson. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Londres: Trübner & co., 1885.
# Punta dels Forcats

La punta dels Forcats, o punta des Forcats, és un tram de penyes altes situada entre Calella de Palafrugell i cap Roig, al municipi de Palafrugell (Baix Empordà). Entre la munió de petits esculls que s'arredossen a banda i banda de la punta, per la part de fora hi ha l'escull de forma cònica anomenat piló dels Forcats i, entremig, l'estret del mateix nom.
| « | Vaig a passeig cap a la punta dels Forcats, seguint el litoral. Des dels Forcats —o des del mar— Calella ofereix una visió de meravella. Les llumetes del pobles, cap al tard, amb vidres dels fanals humitejats pel vent, la quietud, el silenci. | » |
| — Josep Pla, El quadern gris (OC I, 730) |||

## Referències

* ↑ «Carrer dels Forcats». Ajuntament de Palafrugell. [Consulta: 1r novembre 2012].
* ↑ Castelló, Josep. El perfil de la costa: Palafrugell, Mont-ras i les illes Formigues. Palafrugell: Josep Castelló, 2003.

## Vegeu també

* Platja del Golfet
# Pterygellus

Pterygellus és un gènere de fongs de la família de les Cantharellaceae. Va ser circumscrit per micòleg britànic E. J. H. Corner. l'any 1966. D'acord amb el (Dictionary of the Fungi (diccionari dels fongs) el gènere conté cinc espècies que són trobades a l'Àsia tropical.

## Referències

* ↑ Corner, E. J. H. Annals of Botany Memoirs 2: A monograph of cantharelloid fungi, p. 166.
* ↑ Kirk PM, Cannon PF, Minter DW, Stalpers JA.. Diccionari dels Fongs (en anglès). 10a edició, p. 576. ISBN 978-0-85199-826-8.
# Proceedings of the National Academy of Sciences of the United States of America

Proceedings of the National Academy of Sciences of the United States of America (Proc. Natl. Acad. Sci. USA o PNAS) és una revista científica publicada per l'Acadèmia Nacional de les Ciències dels Estats Units. Fundada el 1915, és publicada setmanalment en forma impresa i abasta tots els camps de la ciència, tot i que se centra en la biologia i disciplines relacionades, com ara la medicina i la biotecnologia. May Berenbaum n'és la redactora en cap des del 2019.
Es tracta d'una revista avaluada per experts. Els membres de l'Acadèmia tenen dret a presentar fins a quatre articles propis a l'any per al procés d'avaluació d'experts.
És una de les revistes científiques amb més articles publicats al llarg de la seva història. El 2019 tenia un factor d'impacte de 9,412, cosa que la situava en el vuitè lloc d'entre 71 revistes multidisciplinàries. L'any el seu factor d'impacte era de 11.205. PNAS és la segona revista científica més citada, amb un total de més d'1.9 milions de cites del 2008 al 2018. En els mitjans, PNAS ha estat descrita com una revista «prestigiosa», «assossegada», «reconeguda», i «de gran impacte».
Segueix un model d'accés obert diferit pel qual els articles passen a ser consultables gratuïtament en línia sis mesos després de la seva publicació.

## Referències

* ↑ «PNAS Article and Journal Metrics» (en anglès). pnas.org. [Consulta: 4 febrer 2021].
* ↑ «Journal Citation Reports».
* ↑ «InCites [v2.54 – Sign In]». Arxivat de l'original el 8 gener 2019.
* ↑ «Discovery (could pave way for better diabetes treatments)». The News-Star [Monroe, Louisiana], 06-07-2015, p. 2D.
* ↑ «Ben-Gurion study highlights gene that could lead to new therapies for ALS». South Florida Sun Sentinel, 21-09-2016, p. A52.
* ↑ Lear, John «On Our Knees». The Gettysburg Times [Gettysburg, Pennsylvania], 11-08-1986, p. 4.
* ↑ Byerman, Mikalee «Survival skills». Reno Gazette-Journal [Reno, Nevada], 26-10-2008, p. 7.
* ↑ «U of U programs frequently cited as references». The Daily Spectrum [St. George, Utah], 16-08-1993, p. B2.
# Publi Claudi Cras

Publi Claudi Cras (en llatí Publius Claudius Crassus) era el fill petit del decemvir Appius Claudius Crassus Regillensis Sabinus. Formava part de la gens Clàudia.
Va exercir només diverses magistratures menors.

## Referències

* ↑ Titus Livi. Ab Urbe Condita XXVI,40
# Puig Ferriol (Prats de Molló)

* Aquest article tracta sobre la muntanya del Vallespir. Vegeu-ne altres significats a «Puig Ferriol».
El Puig Ferriol és una muntanya de 1.312,7 metres del terme comunal de Prats de Molló i la Presta, de la comarca del Vallespir, a la Catalunya del Nord.
Es troba a la zona sud-oriental del terme de Prats de Molló i la Presta, al sud de la vila de Prats de Molló i al nord-oest del Coll de la Guilla. La carretera del Coll d'Ares passa pel seu vessant meridional, i creu la muntanya de nord-est a sud-oest, passant a prop del cim, pel seu vessant oest, la Línia d'Alta Tensió.

## Referències

* ↑ El Puig Ferriol en els ortofotomapes de l'IGN
# Reis dels Països Baixos

Els Països Baixos han estat una monarquia des de la proclamació de la independència, el 16 de març de 1815. Tots els monarques pertanyen a la Casa d'Orange-Nassau.
Reis dels Països Baixos i Grans Ducs de Luxemburg :
| Ordre | Monarca | Vida | Regnat |
| 1 | Guillem I | 1772 a 1843 | 1815 a 1840 |
| 2 | Guillem II | 1792 a 1849 | 1840 a 1849 |
| 3 | Guillem III | 1817 a 1890 | 1849 a 1890 |
| Reis dels Països Baixos ||||
| Ordre | Monarca | Vida | Regnat |
| 4 | Guillermina I | 1880 a 1962 | 1890 a 1948 |
| 5 | Juliana I | 1909 a 2004 | 1948 a 1980 |
| 6 | Beatriu I | nascuda el 1938 | 1980 – 2013 |
| 7 | Guillem Alexandre | nascut el 1967 | 2013 – en el càrrec |
# Rafael Orbe Cano

Rafael Orbe Cano (Santander, 1937- Madrid, 16 de març de 1996), fou un polític i alt funcionari espanyol.

## Biografia

Llicenciat en Dret, després de finalitzar els seus estudis va ingressar al Cos d'Advocats de l'Estat. El 1966 va ser nomenat vicesecretari general tècnic de la Presidència del Govern i el 1970 Governador de Civil a Saragossa i el 1973 a València. Aquest mateix any, el 28 juny 1973 va succeir a Adolfo Suárez com a director general de Radiodifusió i Televisió. Entre 1975 i 1977 va ser subsecretari del Ministeri d'Indústria. Amb posterioritat, va prestar serveis al Servei Jurídic de l'Estat davant l'Audiència Nacional.

## Enllaços externs

* Obituari al Diari ABC
# Església de Sant Nicolau

«Església de Sant Nicolau» té aquests significats:
* Balears:
** Església de Sant Nicolau (Palma), església de Palma (Mallorca)
** Església de Sant Nicolau (Felanitx), església de Cas Concos des Cavaller (Felanitx)
* Catalunya:
** Sant Nicolau d'Andaní, petita església ubicada al nucli agregat d'Andaní (Alfarràs).
** Sant Nicolau de Freixe o Sant Nicolau del Tretzè, església romànica construïda en dues fases, entre el segle xii i el segle xiii
** Sant Nicolau de Girona, capella romànica de la ciutat de Girona que data del segle XII
** Sant Nicolau (l'Ametlla del Vallès), ermita dins del terme municipal de l'Ametlla del Vallès
** Capella de Sant Nicolau, ermita del rodal de Sabadell
** Sant Nicolau de Malgrat, església neoclàssica a Malgrat de Mar (Maresme)
** Sant Nicolau de Boí, ermita d'una sola nau i absis del terme de la Vall de Boí (Pallars)
** Sant Nicolau de Bellpuig, església de Bellpuig (Urgell)
* País Valencià:
** Església de Sant Nicolau (Gandia), església del Grau de Gandia
** Església de Sant Nicolau (València), església del barri de la Seu de València, l'Horta, al País Valencià
** Cocatedral de Sant Nicolau de Bari, seu catedralícia de la diòcesi d'Oriola-Alacant
* Resta del món:
** Església de Sant Nicolau (Amsterdam), temple catòlic al centre d'Amsterdam (Països Baixos)
** Església de Sant Nicolau (Berlín), antiga església a Berlín (Alemanya)
** Església de Sant Nicolau (Budeşti), església a Budeşti (Romania)
** Església de Sant Nicolau (Leipzig), antiga església a Leipzig (Alemanya)
** Església de Sant Nicolau (Lemgo), Església a Lemgo (Alemanya)
** Església de Sant Nicolau (Londres), església a Chiswick (Londres, Anglaterra)
** Església de Sant Nicolau (Örebro), església del segle xiii a Örebro (Suècia)
** Església de Sant Nicolau (Palmi), església a Palmi (Italia)
** Església de Sant Nicolau (Probota), església a Probota (Moldàvia)
** Església de Sant Nicolau (Făgăraș), església a Făgăraș (Romania)
** Església de Sant Nicolau (Brașov), església a Brașov (Romania)
# Punts extrems de l'Azerbaidjan

Aquesta és la llista de punts extrems de l'Azerbaidjan: els punts que són més al nord, sud, est o oest, així com els punts referents a l'altitud.

## Latitud i longitud
### Azerbaidjan (sense comptar a Nakhtxivan)

* Nord: Kachmaz (41° 54′ 00″ N, 46° 25′ 00″ E﻿ / ﻿41.90000°N,46.41667°E﻿ / 41.90000; 46.41667)
* Sud: prop de Tangov, Astara (38° 24′ 00″ N, 48° 39′ 00″ E﻿ / ﻿38.40000°N,48.65000°E﻿ / 38.40000; 48.65000)
* Oest:
** prop de İkinci Şıxlı, Kazah (41° 18′ 00″ N, 45° 00′ 00″ E﻿ / ﻿41.30000°N,45.00000°E﻿ / 41.30000; 45.00000)
** l'enclavament proper de Yukari Askipara, marginalment el punt més occidental (41° 04′ 00″ N, 45° 01′ 00″ E﻿ / ﻿41.06667°N,45.01667°E﻿ / 41.06667; 45.01667)
* Est: Chilov, Bakú (40° 18′ 00″ N, 50° 33′ 00″ E﻿ / ﻿40.30000°N,50.55000°E﻿ / 40.30000; 50.55000)

### Nakhtxivan

* Nord:
** prop de Günnüt, Sharur (39° 46′ 00″ N, 45° 04′ 00″ E﻿ / ﻿39.76667°N,45.06667°E﻿ / 39.76667; 45.06667)
** l'enclavament de Sharur s'estén lleugerament cap al nord (39° 48′ 00″ N, 44° 58′ 00″ E﻿ / ﻿39.80000°N,44.96667°E﻿ / 39.80000; 44.96667)
* Sud: Ordubad (38° 51′ 00″ N, 46° 09′ 00″ E﻿ / ﻿38.85000°N,46.15000°E﻿ / 38.85000; 46.15000)
* Oest: Sadarak (39° 42′ 00″ N, 44° 46′ 00″ E﻿ / ﻿39.70000°N,44.76667°E﻿ / 39.70000; 44.76667)
* Est: Ordubad (38° 51′ 00″ N, 46° 09′ 00″ E﻿ / ﻿38.85000°N,46.15000°E﻿ / 38.85000; 46.15000)

## Altitud

* Màxima: Bazardüzü, 4,485 m (41° 13′ 14″ N, 47° 51′ 28″ E﻿ / ﻿41.22056°N,47.85778°E﻿ / 41.22056; 47.85778)
* Mínima: Mar Càspia, -28 m

## Vegeu també

* Punts extrems del món
* Punts extrems d'Europa
* Geografia de l'Azerbaidjan

## Referències

* ↑ «The Most Extreme Points Of Azerbaijan» (en anglès). Worldatlas.com. Arxivat de l'original el 2023-09-08. [Consulta: 9 setembre 2023].
# Església de Sant Nicolau (Brașov)

L'Església de Sant Nicolau (en romanès: Biserica Sfântu Nicolae) a la ciutat de Braşov al Sud-est de la regió històrica de Transsilvània, a Romania és un temple ortodox - romanès que data del segle xiii i que va ser construït inicialment en estil gòtic.

## Història

Encara que diversos documents proven l'existència d'una capella de fusta existent des de l'any 1292, l'església de Sant Nicolau va ser construïda en pedra en 1495 pels habitants romanesos del poblat, avui barri, de Scheii Brașovului, a l'oest de la ciutat de Braşov, amb el suport del príncep romanès de Valàquia, Neagoe Basarab.
L'església i l'escola romanesa, construïda més tard en la seva proximitat, van constituir un important centre espiritual i cultural per a la població romanesa de la regió, sobretot, amb la vinguda del diaca Coresi, qui imprimís aquí els primers llibres en llengua romanesa.

## Construcció

Construïda inicialment en estil gòtic, l'església sofriria diverses transformacions en el barroc. Al segle xviii, el plànol de l'església va ser augmentat amb l'addició d'una capella i un portal. Gràcies a les donacions de diversos governants dels principats romanesos de Valàquia i Moldàvia, l'església es va veure adornada per una remarcable col·lecció d'icones antigues. L'Església de Sant Nicolau va ser restaurada durant el període d'entreguerres pels habitants de la ciutat i compta sobre les seves parets amb frescs realitzats pel famós pintor romanès Misu Pop.
Al cementiri proper descansen les restes d'importants personatges de la història nacional o local com Nicolae Titulescu, el doctor Aurel Popovici, el sacerdot Vasile Saftu o el doctor Ioan Mesota, entre d'altres.

## Vegeu també

* Església de Sant Nicolau, pàgina de desambiguació amb altres esglésies sota la mateixa advocació.

## Enllaços externs

* "Biserica Sfântul Nicolae" (en romanès)
* Vezi pe harta Braşovului Biserica Sf. Nicolae si Prima Scoala Romaneasca (en romanès)

## Referències

* 1 2 «Biserica ,,Sfântul Nicolae” Șchei» (en romanès). [Consulta: 27 maig 2021].
# Raffaele Maffei

Raffaele Maffei (17 de febrer de 1451, Roma - 25 de gener de 1522, Volterra) fou un humanista, historiador, enciclopedista i teòleg italià.

## Biografia

Tot i que alguns apunten que va néixer a Volterra (Toscana), Maffei nasqué a Roma, on la seva família emigrà més tard el 1466 quan el seu pare fou nomenat secretari del papa Pius II, càrrec que conservà també sota Pau II i Sixt IV. El 1477 acompanyà a Hongria el cardenal Lluís d'Aragó en una missió que exigia entrevistar-se amb Maties Corví. Havent estat dissuadit de fer-se franciscà per Gaspare da Firenze, es casà i tornà a Volterra per establir-s'hi. Passà la resta de la seva vida consagrat a l'estudi i a la seva pròpia casa establí una acadèmia en què feia conferències sobres filosofia i teologia. Molt devot i pietós, fundà el convent de l'Orde de les Germanes Pobres de Santa Clara a Volterra.
Deixà, sota el títol de Commentariorum urbanorum Libri octo et triginta una enciclopèdia en trenta-vuit llibres, dels quals els dotze primers tracten sobre geografia, els onze següents de biografies i els últims sobre totes les ciències de l'època, en especial sobre filologia. Es tracta, doncs, d'una distinció entre geografia, antropologia i filologia. Aquesta enciclopèdia tingué un gran èxit (s'imprimí en vuit ocasions fins al 1603). La seva estructura més detallada consta d'un primer llibre amb la taula de contingut i un índex per classes; els llibres 2-12, geografia; 13-23 vides dels homes il·lustres, dels quals els papes ocupen el llibre vint-i-dos i els emperadors el vint-i-tres; els llibres 24-27 tracten sobre animals i plantes; el 28 sobre metalls, gemmes, pedres, cases i altres objectes inanimats; el 34 sobre gramàtica i retòrica; el 35 sobre matemàtiques, aritmètica, geometria, òptica, catòptrica, astronomia i astrologia; i del 36 al 38 sobre obres d'Aristòtil.
La seva enciclopèdia contribuí a integrar en la recerca de coneixements uns dominis altrament considerats com secundaris per l'Església, com la geografia i les biografies. Publicada per primer cop a Roma el 1506, aquest gruixut in-folio de 844 pàgines fou reimprès a París el 1526.
Les vides dels papes Sixt IV, Innocenci VIII, Alexandre VI i Pius III foren publicades per separat (Venècia, 1518), preses dels Commentarii i en elles Maffei hi ataca implacablement la vida desordenada de la cort romana. A Volterra hi escrigué a més compendis de filosofia i de teologia: De christiana institutione i De philosophia prima (Roma, 1518). Traduí del grec al llatí l'Odissea d'Homer, l' Oeconomicus de Xenofont, la Guerra gòtica de Procopi, Sermones et Tractatus de Sant Basili, alguns sermons de Joan Damascè i de Sant Andreu de Creta. També escrigué el Vita B. Jacobi de Certaldo.

## Referències

* ↑ Enciclopedia Treccani http://www.treccani.it/enciclopedia/raffaele-maffei_(Dizionario-Biografico)/

## Fonts

* Robert Collison, Encyclopaedias : their history throughout the ages, New York, 1964, p. 77.
* Chisholm, Hugo, ed. (1911). "Rafaelle Maffei", Enciclopedia Británica (ed 11º.). Cambridge University Press.
* Herbermann, Charles, ed. (1913). "Raffaelo Maffei". Enciclopedia Católica. Nova York: Robert Appleton.
# Richard Evans

Richard Evans (29 de maig de 1954) va ser un ciclista britànic que va córrer durant els anys 70 del segle xx. S'especialitzà en el ciclisme en pista.

## Palmarès

* 1974
** Medalla d'or als Jocs de la Commonwealth en persecució per equips

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a museociclismo.it
# Lee Jung-soo

Lee Jung-Soo (nascut a Gimhae, Corea del Sud, el 8 de gener del 1980), és un futbolista professional sud-coreà que actualment juga de defensa central al Kashima Antlers de la J. League japonesa. Jung-Soo, també juga per la selecció de Corea del Sud des del 2008.

## Enllaços externs

* Perfil de Lee Jung-Soo Arxivat 2009-03-03 a Wayback Machine. al web del Kyoto Sanga F.C. (japonès)
* Estadístiques de Lee Jung-Soo Arxivat 2010-05-27 a Wayback Machine. a FIFA.com (anglès)
# Xavier Rius Tejedor

Xavier Rius Tejedor (Barcelona, 1963), inicialment anomenat Xavier Tejedor Rius, és un periodista català, director del diari digital E-notícies fins al 2023. Ha estat redactor de La Vanguardia a Barcelona i Madrid, cap de secció del diari El Mundo i co-fundador d'E-notícies. Ha col·laborat a mitjans com Catalunya Ràdio, RAC1, COM Ràdio, Ràdio 4, Canal Català, Barcelona TV i Badalona TV.
Des de 1984 fins a 1995, treballà a les redaccions de La Vanguardia, tant a la de Barcelona com a la de Madrid, on només fou redactor. Amb el seu nom Xavier Tejedor Rius i escrivia principalment de temàtiques de politiques de defensa o interior. Però l'any 1991 decidí canviar l'ordre dels cognoms i signar exclusivament amb el cognom matern, com Xavier Rius, fet que provocà la confusió amb una altra persona, Xavier Rius Sant, que escrivia com a Xavier Rius, des de feia anys, a la premsa i autor de diversos llibres de les mateixes temàtiques. L'any 1995, abandonà el diari del comte de Godó i fitxà per El Mundo, on fou cap de secció de l'edició barcelonina del diari des de 1995 fins a 1999. L'any 2000, juntament amb Eloi Martín, decideix fundar el diari digital e-notícies, del qual n'ha estat director fins al 2023, quan el diari canvia de propietat i Xavier Rius passa a ser opinador del diari.

## Crítiques

El 2015, el Tribunal Suprem condemnà E-notícies a pagar 20.000 euros a Carles Quíez per intromissió il·legítima del dret a la intimitat.
A principis de l'any 2006, va sorgir E-brutícies, per atacar les informacions que publicava el diari. E-notícies ho denuncià i el portal fou retirat l'agost del mateix any.

## Obres

* Contra la Barcelona progre (2011)

## Referències

* ↑ ««La Vanguardia» concede las primeras cuatro becas de estudio en el extranjero» (PDF) (en castellà). La Vanguardia, 16-07-1986, p. 21 [Consulta: 14 abril 2020].
* ↑ Tejedor Rius, X «Interior distribuye 25.000 carteles con las fotos de los seis grapos más buscados» (en castellà). La Vanguardia, 20-12-1989, p. 13 [Consulta: 14 abril 2020].
* ↑ «Desde la urna de cristal» (en castellà). La Vanguardia, 03-10-1989, p. 50 [Consulta: 14 abril 2020].
* ↑ «Rius contra Rius» (en castellà). El País, 27-01-1992 [Consulta: 14 abril 2020].
* ↑ Gorina, Joana. «Xavier Rius: de la premsa parapolicial a la intoxicació com a "diari de referència" a e-notícies». llibertat.cat, 18-01-2007. [Consulta: 14 abril 2020].
* ↑ «Conflicto entre los periodistas catalanes Xavier Rius Sant y Xavier Tejedor Rius por el uso de la firma 'Xavier Rius' en artículos». La Hemeroteca del Buitre. [Consulta: 14 abril 2020].
* ↑ Brands, E.-N. «E-Notícies inicia una nova etapa», 02-10-2023. [Consulta: 4 octubre 2023].
* ↑ «El Supremo condena al digital enoticies a pagar 20.000 euros por vulnerar el derecho de la intimidad» (en castellà).
* ↑ «Blocat tanca E-brutícies».
* ↑ «Xavier Rius da un repaso a los progres de Barcelona» (en castellà).
# Micoparasitisme

El micoparasitisme, fongs que parasiten altres fongs, és freqüent en macromicets (bolets) silvestres, ocasionat per alguns gèneres de fongs Deuteromycetes, Ascomycetes o Basidiomycetes. Sovint es presenta com un seriós problema en la indústria de cultiu de fongs, cosa que provoca greus pèrdues econòmiques.
El micoparasitisme pot ser amb fongs necreotròfics (que maten el teixit per després alimentar-se'n o biotròfics que s'alimenten de teixits vius.
Entre els fongs micoparàsits necrotròfics es troben els del gènere Trichoderma. Els fongs necrotròfics poden ser molt destructius pels fongs que parasiten.
Els fongs micoparàsits biotròfics són menys destructius per al seu hoste i romanen actius sempre que el seu hoste sigui actiu. Un sistema d'aquest tipus de micoparasitisme és utilitzant els haustoris per xuclar els teixits de l'hoste. L'espècie Harzia verrucosa és un exemple de fong micoparàsit biotròfic.
En el cas del xampinyó cultivat (Agaricus bisporus) s'ha trobat parasitat per fongs tant els que pertanyen als deuteromicets (Cladobotryum mycetophilum, Mycogone perniciosa, Sepedonium ampulosporum) com els que pertanyen als ascomicets (Apiocrea hyalina i Hypomyces macrosporus).

## Referències

* Evangelina Pérez-Silva i Esteban Bárcenas Guevara. Hongos micoparàsitos II.
* Fongs paràsits d'altres fongs (anglès)