OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Omobranchus steinitzi

Omobranchus steinitzi és una espècie de peix de la família dels blènnids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 3,2 cm de longitud total.

## Reproducció

És ovípar.

## Hàbitat

És un peix marí de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba al Mar Roig.

## Referències

* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Springer, V.G., J.T. Williams i T.M. Orrell, 1991. Catalog of type specimens of recent fishes in the National Museum of Natural History, Smithsonian Institution, 2: Blenniidae. Smithson. Contrib. Zool. 519:28.
* ↑ Breder, C.M. i D.E. Rosen, 1966. Modes of reproduction in fishes. T.F.H. Publications, Neptune City (Estats Units). 941 p.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Hardy, J.D. Jr., 2003. Coral reef fish species. NOAA\National Oceanographic Data Center. NODC Coral Reef Data and Information Management System. Estats Units. 537 p.
* Helfman, G.; Collette, B.; Facey, D. The Diversity of Fishes (en anglès). Wiley, 1997. ISBN 978-0-86542-256-8.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J.: Fishes of the World, 3a edició. Nova York, Estats Units: John Wiley and Sons. Any 1994.
* Springer, V. G. i M. F. Gomon, 1975: Revision of the blenniid fish genus Omobranchus with descriptions of three new species and notes on other species of the tribe Omobranchini. Smithsonian Contributions to Zoology Núm. 177: i-iii + 1-135.
* Springer, V.G., 1986. Blenniidae. p. 742-755. A M.M. Smith i P.C. Heemstra (editors) Smiths' sea fishes. Springer-Verlag, Berlín.
* Springer, V.: Blennies. Planes 214-217 a W.N. Eschmeyer, J. R. Paxton, editors. Encyclopedia of Fishes – 2a edició, San Diego, Califòrnia: Academic Press. Any 1994.
* Wheeler, A.: The World Encyclopedia of Fishes, 2a edició, Londres: Macdonald. Any 1985.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Salvador Galvany i Ventura

Salvador Galvany i Ventura (La Garriga, 12 de juny de 1916 - 9 de juny de 1974) fou un futbolista català de les dècades de 1930 i 1940.

## Trajectòria

Abans de la Guerra Civil destacà defensant els colors de l'EC Granollers, CE Sabadell i CE Júpiter. Acabada la guerra fitxà el FC Barcelona, on en la seva primera temporada arribar a jugar cinc partits de copa, marcant un gol, amb el primer equip (1939-40). Després de ser cedit a diversos clubs, com ara CA Osasuna, CE Europa o CE Constància, i disputar més amistosos amb el Barça, marxà al Granada CF, on jugà 16 partits a primera divisió i marcà 5 gols. Posteriorment jugà a clubs com el Reial Oviedo, Reial Saragossa o al CF Badalona a Segona Divisió.
El seu germà Pere Galvany II fou jugador del RCD Espanyol reserva, Gimnàstic de Tarragona o Reial Saragossa.

## Referències

* 1 2 3 4 Toni Closa; Josep Pablo, José Alberto Salas i Jordi Mas. Gran diccionari de jugadors del Barça. Editorial Base, 2015. ISBN 978-84-16166-62-6.
* 1 2 «El Constancia de Inca...». Mundo Deportivo, 07-05-1944. [Consulta: 17 febrer 2016].
* ↑ «Galvany». somosleyenda.realzaragoza.com. [Consulta: 17 febrer 2016].
* ↑ «Pedro Galvany». aupazaragoza.com. [Consulta: 17 febrer 2016].
* ↑ «Galvany II». somosleyenda.realzaragoza.com. [Consulta: 17 febrer 2016].
* ↑ «Defuncions». El 9 Nou, 05-04-2007. Arxivat de l'original el 2016-04-10. [Consulta: 17 febrer 2016].

## Enllaços externs

* Perfil a BDFutbol
# Arianna Savall i Figueras

Arianna Savall i Figueras (Basilea, Suïssa, 1972) és una soprano, compositora i arpista catalana reconeguda internacionalment, filla del músic igualadí Jordi Savall i de la cantant Montserrat Figueras, i germana de Ferran Savall.
Va estudiar dos anys d'arqueologia i posteriorment va decidir bolcar-se completament al món de la música, seguint el camí dels seus pares. Començà l'estudi de l'arpa clàssica amb Magdalena Barrera i de cant amb Maria Dolors Aldea l'any 1991 al conservatori de Terrassa, on va rebre els seus diplomes d'arpa i cant.
L'any 1992 va començar a estudiar interpretació històrica amb Rolf Lislevand al conservatori de Tolosa de Llenguadoc, i seguí diversos cursos amb Andrew Lawrence-King, Hopkinson Smith i els seus pares. El 1996 tornà a Suïssa per seguir un seminari dirigit per Kurt Widmer a la Schola Cantorum Basiliensis. En paral·lel, s'especialitzà en arpes històriques amb Heidrun Rosenzweig. Debutà l'any 2000 com a cantant al Teatre de Basilea amb L'opera seria de Florian Leopold Gassmann (1769) dirigida per Carlos Harmuch.
Va tocar durant deu anys amb el grup dels seus pares, del qual es va separar l'any 2008 per crear el seu propi grup, Hirundo Maris, juntament amb el músic noruec Petter Udland Johansen, especialitzat en la música antiga i la creació pròpia de música mediterrània i nòrdica.
S'ha dedicat a la música clàssica i antiga, així com moderna, combinant instruments antics amb moderns incloent l'arpa barroca, celta i gòtica. Ha actuat per Europa, Escandinàvia, els Estats Units, Sud-amèrica, Austràlia, Japó, Nova Zelanda i Israel, i ha participat en nombroses gravacions com a cantant i arpista.

## Discografia

* Peiwoh, 2009 (Alia Vox)
* Bella Terra, 2003, àlbum solista
* Nuove Musiche amb Rolf Lislevand
* Il viaggio d'Amore (Hirundo Maris)
* Du temps & de l'instant
* Chants du Sud et du Nord, 2012 (Hirundo Maris)
* Joyssance vous donneray - amb Il Desiderio
* Sopra la Rosa
* Ninna Nanna
* Alfabeto
* Harmonie Universelle
* Diáspora Sefardí
* Carlos V
* José Marín
* La Folia
* Villancicos y danzas criollas
* L'Orfeo

## Referències

* 1 2 3 4 Anoia Diari, 16 juny 2010, Parlem amb Arianna Savall, arpista, soprano i compositora
* ↑ Petter Udland Johansen - Bio Arxivat 2012-02-04 a Wayback Machine. (anglès)
* ↑ Diari Avui, 07/08/2009, El X Festival de Música de la Vall de Camprodon comença demà a Vilallonga
* ↑ «Biografia d'Arianna Savall». Arxivat de l'original el 2010-01-27. [Consulta: 16 juny 2010].
* ↑ directe.cat, Arianna Savall presentarà el seu nou disc 'Peiwoh' en un concert benèfic per al Senegal Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine.

## Enllaços externs

* Web d'Arianna Savall
* alia-vox.com Arxivat 2022-06-16 a Wayback Machine., discogràfica amb treballs d'Arianna Savall.
# Bisbat d'Aurusuliana

El bisbat de Aurusuliana (llatí: Dioecesis Aurusulianensis) és una seu suprimida de l'Església catòlica, actualment seu titular.
Aurusuliana, al territori de Henchir-Guennara en l'actual Tunísia, és una antiga seu episcopal de la província romana de Bizacena. Es coneixen dos bisbes d'aquesta seu: Un tal Secundianus Aurisilianensis va participar en el Concili de Cabarsussi, celebrat el 393 pels maximianistes, secta dissident dels donatistes, i va signar els actes. Al Concili de Cartago del 411, que va reunir els bisbes catòlics i donatistes d'Àfrica, va participar Habetdeus Aurusulianensis, donatista sense cap competidor catòlic.
Aurusuliana sobreviu avui com a seu episcopal titular; el bisbe és l'actual titular Adam Bałabuch, bisbe auxiliar de Świdnica.

## Bisbes

* Secondino † (citat el 393)
** Habetdeus † (citat el 411) (bisbe donatista)

## Bisbes titulars

* James William Gleeson † (6 de juliol de 1964 - 1 de maig de 1971 nomenat arquebisbe d'Adelaide)
* Patelisio Punou-Ki-Hihifo Finau, S.M. † (15 d'octubre de 1971 - 7 d'abril de 1972 nomenat bisbe de Tonga)
* Roberto Antonio Dávila Uzcátegui (23 de juny de 1972 - 12 de novembre de 1974 nomebat bisbe de San Fernando de Apure)
* Gilberto Pereira Lopes (19 dicembre 1975 - 10 de febrer de 1982 nomenat arquebisbe de Campinas)
* Edmund Michal Piszcz (21 d'abril de 1982 - 22 d'octubre de 1988 nomebat bisbe de Warmia)
* Kamal Hanna Bathish (29 d'abril de 1993 - 29 d'octubre de 1994 nomebat bisbe titular de Gerico)
* Luciano Bux † (21 de gener de 1995 - 5 de febrer de 2000 nomebat bisbe d'Oppido Mamertina-Palmi)
* Francesco Montenegro (18 de març de 2000 - 23 de febrer de 2008 nomebat arquebisbe d'Agrigent)
* Adam Bałabuch, des del 19 de març de 2008

## Referències

* ↑ Patrologia Latina, XXXVI, col. 381.
* ↑ Patrologia Latina, XI, col. 1318.

## Fonts

* La diòcesi Aurusuliana a www.catholic-hierarchy.org (anglès)
* La diòcesi a www.gcatholic.org(anglès)
* Pius Bonifacius Gams, Series episcoporum Ecclesiae Catholicae, Leipzig 1931, p. 464(llatí)
* Stefano Antonio Morcelli, Africa christiana, Volume I, Brescia 1816, p. 87 (llatí)
* Auguste Audollent, v. Aurisilianensis in Dictionnaire d'Histoire et de Géographie ecclésiastiques, vol. V, 1931, coll. 762-763 (francès)
# Ricard I Orsini

Ricard Orsini fou comte palatí i senyor de Cefalònia i Zacint, a la mort del seu pare Mateu II Orsini i fou també comte de Gravina (1284-1291), capità general de Corfú (1268-1289) i batlle de Morea (1297-1300).
Entre el 1238 i el 1260 probablement va estar sota la regència de la seva mare Anna Àngela.
Es va casar dues vegades; la primera dona no es coneix, i la segona (1299) fou Margarida de Villehardouin, senyora de Matagrifó i Katochi, filla de Guillem II Villehardouin, príncep d'Acaia.
Fou assassinat el 7 d'abril del 1304 i va deixar set fills, dels quals el gran, Joan I Orsini, ja havia estat associat a la senyoria de Cefalònia i Zacint el 1303. Dels altres fills cinc foren noies i un, noi, Guillem, que va morir després del 1305 sense successió.
# Ricard Lluch i Julià

Ricard Lluch i Julià (Barcelona, 2 de maig de 1895 - 6 de desembre de 1988, L'Hospitalet de Llobregat) fou mestre ebenista i pessebrista.
Ricard Lluch va néixer al carrer Trafalgar de Barcelona. Fill de Josep Lluch Farré i Bonaventura Julià Birba, va ser el petit de deu germans. Va cursar estudis artístics a l'Escola de Belles Arts de Barcelona i va practicar al taller del seu pare, Josep Lluch. Es va distingir en la realització del moble clàssic, sobretot el de l'estil isabelí. En 1930 i 1931 va exposar diverses obres en la Sala Parés del carrer Petritxol. El 1950 va projectar i construir l'arqueta en la qual era presentat els tres petits diorames amb figures de 3,5 cm de Martí Castells que els pessebristes barcelonins van fer entrega al Papa Pius XII.
La seva obra pessebrística iniciada cap als volts de 1929, va adquirir una gran perfecció Els seus pessebres eren presentats en un teatrí, amb diferents actes i figures o decorats en moviment, reproduint monuments arquitectònics, interiors o paisatges. Els guions eren sobre vides de Sants, però també sobre fets històrics, com per exemple Nagasaki.
Amb els pessebres volia proporcionar moments d'emoció als visitants. Una anècdota al principi dels seus pessebres va passar l'any 1931, amb el pessebre dedicat a la muntanya de Montserrat, en la visita que van fer-li els membres de l'Associació de Pessebristes de Barcelona; aquests van ser molt crítics i li van dir que el pessebre sempre s'havia de situar al portal de Betlem. L'any següent, Lluch, seguint les indicacions que li havien fet els de l'Associació de Pessebristes (i per posar-los una mica en evidència,) va fer un pessebre dedicat al portal de Betlem, concretament al portal de l'església de Betlem de la Rambla de Barcelona.

## Premis

* 1947 va ser distingit amb un primer premi en el V Concurs Nacional d'Artesania.
* 1949 va obtindre un primer premi en la XVII Fira de Mostres de Barcelona.
* 1949 va rebre un diploma honorífic en l'Exposició Regional d'Artesania celebrada en Vic.
* 1950 li van concedir un diploma d'Honor en l'Exposició del Ram de la Fusta.
* 1959 Premi Extraordinari d'Honor de la Societat Econòmica Barcelonesa dels Amics del País.

## Referències

* ↑ «Edición del martes, 05 diciembre 1989, página 39 - Hemeroteca - Lavanguardia.es». [Consulta: 14 juny 2020].
* ↑ El pesebre del año santo. Barcelona: Publicaciones de la Asociación de Pesebristas de Barcelona, 1950.
* ↑ Vives i Sarri, Pere «La tradició del pessebre continua viva a Catalunya». Catalunya Cristiana, 19-12-1991. Arxivat de l'original el 2020-06-14 [Consulta: 14 juny 2020].
* ↑ Benavent Vallès, Miquel Enric «[http://hdl.handle.net/10803/399496 Simbolisme religiós a l'espai públic. El cas dels pessebres públics i les possibilitats d'innovació en el pessebrisme]». Universitat Ramon Llull, pàg. 353.
* ↑ Ràfols, J.F. Diccionario biográfico de artistas de Cataluña desde la época romana hasta nuestros días. Barcelona: Editorial Millà, 1951.

## Bibliografia

* Lluch Perales, Àngel. Ricard Lluch. Pessebrista (1895-1988) Publicacions de l'Abadia de Montserrat, 2015 ISBN 978-84-9883-745-2
# Resolució 1900 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

La Resolució 1900 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides fou adoptada per unanimitat el 16 de desembre de 2009. Després de recordar les resolucions 827 (1993), 1581 (2005), 1597 (2005), 1613 (2005), 1629 (2005), 1660 (2006), 1837 (2008), 1849 (2008) i 1877 (2009), el Consell va permetre que diversos jutges del Tribunal Penal Internacional per a l'antiga Iugoslàvia servissin més enllà l'expiració del seu mandat per permetre'ls completar el treball en els casos en què estaven implicats.
Actuant amb el Capítol VII de la Carta de les Nacions Unides, el Consell va decidir que els jutges Kimberley Prost (Canadà) i Ole Bjørn Støle (Noruega), els mandats dels quals s'acabaven el 31 de desembre de 2009, podrien completar el cas Popović que estava previst que conclougés el març de 2010. Al mateix temps, es va observar que el nombre total de jutges ad litem que exercien al Tribunal podrien superar temporalment el màxim de 12 previstos a un màxim de 13. El nombre de jutges tornaria a 12 el 31 de març de 2010.
El Tribunal Penal Internacional per a l'antiga Iugoslàvia, establert per la Resolució 827 (1993), era un tribunal de les Nacions Unides que tractava dels crims de guerra que es van produir durant els guerres iugoslaves de principis dels anys noranta, que seguiren al trencament de la República Federal Socialista de Iugoslàvia.

## Referències

* ↑ Security Council Allows Judges of International Criminal Tribunal for Former Yugoslavia Additional Time to Complete Cases, un.org, 16 de desembre de 2009

## Vegeu també

* Llista de resolucions del Consell de Seguretat de les Nacions Unides 1801 a la 1900 (2008 - 2009)

## Enllaços externs

* PDF Text de la Resolució a UN.org
# Resolució 18 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

La Resolució 18 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides, aprovada el 13 de febrer de 1947, va crear una comissió amb la finalitat d'intentar dur a terme la resolució 41 de la Assemblea General de les Nacions Unides, la qual establia que la regulació i la reducció de l'armament en les diferents forces armades del món era una pas important per enfortir la pau internacional.
La resolució va ser adoptada per 10 vots a favor, amb l'abstenció de la Unió Soviètica.

## Vegeu també

* Llista de resolucions del Consell de Seguretat de les Nacions Unides 1 a la 100 (1947 - 1952)

## Enllaços externs

* PDF Text de la Resolució a UN.org
# Orihuela del Tremedal

* Per a altres significats, vegeu «Orihuela».
Orihuela del Tremedal és un municipi d'Aragó situat a la província de Terol i enquadrat a la comarca de la Serra d'Albarrasí. Està situat a la capçalera del riu Gallo, afluent del Tajo, molt a prop del límit provincial amb Guadalajara.
# Origny-le-Butin

Origny-le-Butin és un municipi francès situat al departament de l'Orne i a la regió de Normandia. L'any 2007 tenia 114 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet d'Origny-le-Butin era de 114 persones. Hi havia 48 famílies de les quals 4 eren unipersonals (4 dones vivint soles i 4 dones vivint soles), 20 parelles sense fills, 16 parelles amb fills i 8 famílies monoparentals amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 78 habitatges, 43 eren l'habitatge principal de la família, 28 eren segones residències i 7 estaven desocupats. Tots els 78 habitatges eren cases. Dels 43 habitatges principals, 34 estaven ocupats pels seus propietaris i 9 estaven llogats i ocupats pels llogaters; 3 tenien dues cambres, 14 en tenien tres, 9 en tenien quatre i 18 en tenien cinc o més. 32 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 18 habitatges hi havia un automòbil i a 24 n'hi havia dos o més.

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 70 persones, 51 eren actives i 19 eren inactives. De les 51 persones actives 49 estaven ocupades (25 homes i 24 dones) i 2 estaven aturades (2 dones i 2 dones). De les 19 persones inactives 7 estaven jubilades, 3 estaven estudiant i 9 estaven classificades com a «altres inactius».

### Activitats econòmiques

Dels 2 establiments que hi havia el 2007, 1 era d'una empresa de comerç i reparació d'automòbils i 1 d'una empresa classificada com a «altres activitats de serveis».
L'any 2000 a Origny-le-Butin hi havia cinc explotacions agrícoles.

## Referències

* ↑ Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques d'Origny-le-Butin a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades d'Origny-le-Butin a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Ona de serra

Una ona de serra és un tipus d'ona no sinusoide. Rep aquest nom perquè la seva forma s'assembla a la de les dents d'una serra. Una ona de serra és que aquesta puja en forma de rampa i després baixa recta. Tanmateix pot tractar-se d'ones en sentit contrari, que baixen en forma de rampa i després pugen rectes. Aquesta última forma és anomenada ona de serra inversa. En els senyals d'àudio, ambdues direccions de l'ona de serra sonen de la mateixa manera.

## Referències

* 1 2 Kraft, Sebastian; Zölzer, Udo «LP-BLIT: Bandlimited Impulse Train Synthesis of Lowpass-filtered Waveforms» (en parell). Proceedings of the 20th International Conference on Digital Audio Effects (DAFx-17) [Edimburg], 05-09-2017, pàg. 255–259.
* ↑ Montgomery, Hugh L.; Vaughan, Robert C. Multiplicative number theory I. Classical theory. 97, 2007, p. 536–537 (Cambridge tracts in advanced mathematics). ISBN 0-521-84903-9.

## Vegeu també

* Ona sinusoide
* Ona triangular
* Ona quadrada
* Ona
# Osmeriformes

Els osmeriformes (Osmeriformes) són un ordre de peixos de la classe dels actinopterigis.

## Particularitats

El nom Osmeriformes prové del grec antic ὀσμή osmé, "d'olor picant" en referència a l'olor particular de la carn de certs membres del gènere Osmerus.

## Famílies

* Subordre Argentinoidei
** Superfamília Alepocephaloidea
*** Alepocephalidae
*** Leptochilichthyidae
*** Platytroctidae
** Superfamília Argentinoidea
*** Argentinidae
*** Bathylagidae
*** Microstomatidae
*** Opisthoproctidae
* Subordre Osmeroidei
** Superfamília Galaxioidea
*** Galaxiidae
*** Lepidogalaxiidae
*** Retropinnidae
** Superfamília Osmeroidea
*** Osmeridae
*** Plecoglossidae
*** Salangidae

## Referències

* ↑ Woodhouse (1910), Glare (1968-1982), FishBase (2006)

## Enllaços externs

* Fishbase
# Rothko Chapel

La Capella Rothko és una capella sense denominació confessional a Houston, a l'estat de Texas, als Estats Units. Era fondada per Jean i Dominique de Menil. No solament l'interior serveix de capella per a cermònies de tota mena, però és també una obra d'art contemporani major. Hi trobem penjats a les parets catorze quadres quasi negres, però amb petites variacions de colors foscos, del pintor Mark Rothko. El disseny i la forma de la capella van ésser molt influïts per l'artista.
Després d'una llarga lluita amb la depressió, Mark Rothko va suïcidar-se el 25 de febrer del 1970 en el seu taller a Nova York abans de veure l'acabat de la capella.

## Enllaços externs

* (anglès) Pàgina web oficial de la capella
* (anglès) Col·lecció Menil
# Roca de Migdia (la Coma i la Pedra)

La Roca de Migdia és una muntanya de 1.870,3 metres que es troba entre els municipis de Josa i Tuixén a l'Alt Urgell i la Coma i la Pedra al Solsonès. És el cim més alt del Serrat de la Sella.
Aquest cim està inclòs al llistat dels 100 cims de la FEEC

## Referències

* ↑ Aquest topònim figura al «Nomenclàtor oficial de toponímia de Catalunya». www.gencat.cat. Departament de Territori i Sostenibilitat, Generalitat de Catalunya, 01-01-2015.
* ↑ «Repte 100 cims». Federació d'Entitats Excursionistes de Catalunya. Arxivat de l'original el 28 de març 2019. [Consulta: 16 juliol 2022].
# Oncorhynchus rastrosus

Oncorhynchus rastrosus (sinònim Smilodonichthys rastrosus), també conegut com a salmó dents de sabre, és una espècie extinta de salmó que va viure al llarg de la costa del Pacífic d'Amèrica del Nord, que va aparèixer al final de Miocè a Califòrnia, i va desaparèixer durant el Pliocè primerenc. Els adults arribaven a tenir 2,7 m de llarg i es creu que eren anàdroms com els seus parents vius. A més de ser el major membre de salmó del Pacífic del gènere Oncorhynchus, els membres d'aquesta espècie tenien un parell de petits «ullals» que sobresortien de la punta del musell, explicant així el nom comú i el sinònim. A més dels seus ullals, els adults tenien espines branquials més grans en comparació amb els seus familiars més petits i moderns. Els científics més destacats suggereixen que els adults menjaven plàncton.

## Referències

* ↑ Cavender, T; Miller, R. R. Smilodonichthys rastrosus: A new Pliocene salmonid fish from Western United States (en anglès). University of Orego: Museum of Natural History, 1972.
* ↑ «Saber-toothed Salmon» (en anglès). The Museum of Natural and Cultural History. Arxivat de l'original el 2016-06-24. [Consulta: 31 desembre 2018].
* ↑ Sankey, Julia; Biewer, Jacob; Basuga, Janis; Palacios, Francisco; Wagner, Hugh «The giant, spike-toothed salmon, Oncorhynchus rastrosus and the "Proto-Tuolumne River" (early Pliocene) of Central California.». PaleoBios, 33, 2016, pàg. 1-16.
* ↑ Eiting, Thomas P; Smith, Gerald R. Miocene salmon (Oncorhynchus) from Western North America. Gill Raker evolution correlated with plankton productivity in the Eastern Pacific, Palaeogeography, Palaeoclimatology, Palaeoecology (en anglès). 249,3–4, 19 de juny de 2007, p. 412-424. ISSN 0031-0182
# Rima Marcello

Rima Marcello és una estructura geològica del tipus rima a la superfície de la Lluna, situada amb el sistema de coordenades planetocèntriques a 18.64 ° de latitud N i 27.79 ° de longitud E. Fa un diàmetre de 3.95 km. El nom va ser fet oficial per la UAI l'any 1964 i fa referència a un nom masculí italià.

## Referències

* ↑ "Rima Marcello". Gazetteer of Planetary Nomenclature. USGS Astrogeology Research Program. (anglès)