OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Energia potencial de convecció disponible

Energia potencial de convecció disponible (en anglès: convective available potential energy,CAPE, de vegades simplement energia potencial disponible (available potential energy, APE), és la quantitat d'energia (expressada en joules per quilogram, símbol : J/kg, o l'equivalent m²/s² rarament utilitzat, que té una massa d'aire més calent que el seu entorn cosa que resulta en una força ascensional a causa de la força d'Arquimedes. Això es produeix quan es supera el nivell de lliure convecció de la massa d'aire. CAPE és efectivament la flotabilitat positiva d'una massa d'aire i és un indicador de la inestabilitat atmosfèrica, cosa que la fa molt valuosa per a predir el temps greu. És una forma d'inestabilitat del fluid que es troba en atmosferes tèrmicament estratificades en la qual un fluid més fred se superposa a un de més càlid. Quan una massa d'aire és inestable, l'element de la massa d'aire que es desplaça cap amunt s'accelera pel diferencial de pressió entre l'aire desplaçat i l'aire ambient a l'altitud (superior) a la qual es desplaça. Aquest sol crear núvols de convecció desenvolupats verticalment, a causa del moviment ascendent, cosa que eventualment pot conduir a tempestes elèctriques. També podria ser creat per altres fenòmens, com un front fred. Fins i tot si l'aire és més fresc a la superfície, encara hi ha aire més calent als nivells mitjans, que poden ascendir als nivells superiors. No obstant això, si no hi ha present prou vapor d'aigua, no hi ha capacitat per a la condensació, i per tant, les tempestes, els núvols, i la pluja no es formaran.

## Mecànica

El CAPE existeix dina la capa amb inestabilitat condicional de la troposfera, la capa convectiva lliure (FCL), on la massa ascendent d'aire és més càlida que l'aire ambient. Qualsevol valor de CAPE més gran que 0 J/kg indica inestabilitat i la possibilitat de tempestes de trons. La CAPE genèrica es calcula per càlcul de la flotabilitat vertical mitjançant la integració matemàtica des del nivell de convecció lliure (LFC) fins al nivell d'equilibri (EL):
$\mathrm {CAPE} =\int _{z_{\mathrm {f} }}^{z_{\mathrm {n} }}g\left({\frac {T_{\mathrm {v,parcel} }-T_{\mathrm {v,env} }}{T_{\mathrm {v,env} }}}\right)\,dz$
Onre $z_{\mathrm {f} }$ és l'altitud del nivell de convecció lliure i $z_{\mathrm {n} }$ és l'altitud del nivell d'equilibri (flotabilitat neutral), on $T_{\mathrm {v,parcel} }$ és la temperatura virtual de la massa específica, on $T_{\mathrm {v,env} }$ és la temperatura virtual de l'ambient i on $g$ és la acceleració deguda a la gravetat. La CAPE per a una regió donada sovint es calcula a partir de diagrames termodinàmics o diagrames de sondeig atmosfèric (per exemple un diagrama Skew-T log-P) usant dades de la temperatura de l'aire i del punt de rosada normalment mesurats utilitzant un globus meteorològic.

## Referències

* ↑ M. W. Moncrieff, M.J. Miller «The dynamics and simulation of tropical cumulonimbus and squall lines» (abstract). Q. J. R. Meteorol. Soc., 120, 432, 1976, pàg. 373–94. Bibcode: 1976QJRMS.102..373M. DOI: 10.1002/qj.49710243208.

## Enllaços externs

* NWS Glossary entry
* CAPE tutorial
# Haplochromis percoides

Haplochromis percoides és una espècie extinta de peix de la família dels cíclids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles podien assolir els 9,3 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es trobava al llac Victòria (Àfrica oriental).

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Axelrod, H. R. The Most Complete Colored Lexicon of Cichlids: Every Known Cichlid Illustrated in Color (en anglès). 2a edició. TFH Publications, 1993. ISBN 9780793800261.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Römer U.: Cichliden Atlas, Bd. 1. Melle. 1311 p. Any 1998.
* van Oijen, M.J.P., J. Snoeks, P.H. Skelton, C. Maréchal i G.G. Teugels, 1991. Haplochromis. p. 100-184. A: J. Daget, J.-P. Gosse, G.G. Teugels i D.F.E. Thys van den Audenaerde (eds.) Check-list of the freshwater fishes of Africa (CLOFFA). ISNB, Brussel·les; MRAC, Tervuren, Flandes; i ORSTOM, París, França. Vol. 4.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Publi Corneli Cos (tribú 415 aC)

Publi Corneli Cos (en llatí: Publius Cornelius A. F. P. N. Cossus) va ser un magistrat romà. Formava part de la família Cos, una branca patrícia de la gens Cornèlia. Va ser pare de Publi Corneli Maluginense Cos i de Gneu Corneli Cos.
Va ser tribú amb potestat consolar l'any 415 aC, any en què es va produir un desbordament del Tíber al territori del Veïs. El senat va rebutjar de començar cap guerra per considerar que era un avís dels déus. El tribú de la plebs Luci Deci va proposar que s'enviessin colons a Labicum, però els seus col·legues el van vetar.

## Referències

* ↑ Titus Livi. Ab Urbe Condita IV,49
# Mas Oliveres (Llers)

Mas Oliveres és una masia a ponent del nucli urbà de la població de Llers (Alt Empordà), pel camí del mas Pi, a tocar el rec del Mal Pas. Encara que no es tenen notícies històriques directes, tipològicament aquesta construcció s'ha d'enquadrar cronològicament entre els segles xviii i xix. Edifici, catalogat a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya, aïllat i format per tres grans cossos adossats que li proporcionen una planta rectangular. Aquests volums presenten les cobertes de teula de dues vessants i estan distribuïts en planta baixa i pis. L'habitatge està situat al bell mig del conjunt arquitectònic i presenta un cos adossat a la façana principal, format per una gran volta rebaixada a la planta baixa, i cobert per una terrassa al nivell del pis. La porta d'accés, situada a l'extrem de ponent del parament, és rectangular i amb la llinda de pedra plana. Damunt seu hi ha una obertura d'arc rebaixat, mig tapada per la vegetació que puja pel parament. A l'interior, les estances estan cobertes per voltes rebaixades, de pedra i amb restes dels encanyissats originals o bé bastides amb maó pla. El vestíbul està cobert per un sostre de biguetes i revoltons i hi ha les escales de pedra d'accés als pisos superiors. A l'extrem de llevant de la façana principal hi ha dos portals d'arc rebaixat bastits amb maons, tot i que un d'ells presenta els brancals fets de carreus de pedra. Les dues finestres de damunt seu són rectangulars, i al seu costat, hi ha les restes d'un rellotge de sol. Dels cossos auxiliars situats a llevant i ponent de l'habitatge, destaca el primer, amb un gran portal de mig punt i la resta d'obertures rectangulars, totes bastides en maons. La construcció és bastida en pedra sense treballar de diverses mides i fragments de maons, lligat amb abundant morter de calç.

## Referències

* 1 2 3 4 «Mas Oliveres». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 25 agost 2014].
# Erniggliïta

L'erniggliïta és un mineral de la classe dels sulfurs. Rep el nom en honor d'Ernst Heinrich Niggli (29 de setembre de 1917, Wald, Zúric, Suïssa - 7 de desembre de 2001, Berna, Suïssa), professor de mineralogia i petrografia a la Universitat de Berna i president durant molts anys de l'Associació de Lengenbach.

## Característiques

L'erniggliïta és una sulfosal de fórmula química Tl₂SnAs₂S₆. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 1987, i la primera publicació data del 1992. Cristal·litza en el sistema trigonal. La seva duresa a l'escala de Mohs es troba entre 2 i 3.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, l'erniggliïta pertany a «02.GA: nesosulfarsenats, nesosulfantimonats i nesosulfbismutits sense S addicional» juntament amb els següents minerals: proustita, pirargirita, pirostilpnita, xantoconita, samsonita, skinnerita, wittichenita, lapieïta, mückeïta, malyshevita, lisiguangita, aktashita, gruzdevita, nowackiïta, laffittita, routhierita, stalderita, bournonita, seligmannita i součekita.
L'exemplar que va servir per a determinar l'espècie, el que es coneix com a material tipus, es troba conservat al Museu d'Història Natural de Basel, a Suïssa.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a la pedrera Lengenbach, situada a Fäld, a la comuna de Binn (Valais, Suïssa). Es tracta de l'únic indret on ha estat trobada aquesta espècie mineral a tot el planeta.

## Referències

* ↑ «Erniggliite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 9 juliol 2018].
# Taix Timur

Taix Timur o Tash Timur fou un suposat kan de l'Horda d'Or. Només es coneix per una moneda i hauria cogovernat amb Toktamix vers el 1394. Aquest Taix Timur podria ser germà de Ulugh Muhammad Khan (més tard kan) i fill d'Hasan Beg Khan, l'antic kan de l'Horda d'Or (la part occidental també Horda Blanca).
El 1394/1395 apareix una moneda amb els noms de Toktamix a un costat i de Taix Timur a l'altra. Podria ser un dels pretendents que disputaven el tron a Toktamix, amb el que hauria arribat a alguna mena d'acord que en tot cas no fou de llarga durada i a tot tardar s'hauria acabat el 1395 en la campanya de Tamerlà. El seu govern hauria estat en algun lloc a la part occidental.

## Referències

Howorth, Henry Hoyle. History of the Mongols, from the 9th to the 19th Century. Part II, division I. The so-called tartars of Russia and Central Asia. Londres: Longmans, Green and Co, 1880.
# Gustavo Dodt Barroso

Gustavo Dodt Barroso (29 de desembre1888 - 3 de desembre 1957), formalment Gustavo Adolfo Luiz Dodt da Cunha Barroso, va ser un advocat, polític i escriptor brasiler associat a l'antisemitisme i a l'Integralisme del Brasil. També era conegut amb el pseudònim de João do Norte. És considerat un mestre del folklore brasiler. Va ser el primer director del Museu Històric Nacional i un dels líders de l'Acció Integralista Brasilera, sent un dels seus ideòlegs més destacats.

## Biografia

La seva mare era d'origen alemany i ell va néixer a Fortaleza. En principi es va relacionar amb el socialisme però a partir de llicenciar-se en Dret (el 1910) s'orientà a posicions dretanes.
El 1933, Barroso s'afilià al partit Integralista que tenia característiques feixistes. Ell aviat esdevingué el cap de la facció extrema pro-nazi notable pel seu antisemitisme.
Sempre armat amb una pistola va ser considerat com a perillós pel mateix partit integralista.
Després de la formació de l'Estado Novo amb la dictadura de Getúlio Vargas (1938-1945), Barroso va passar a ser enviat com ambaixador a l'Uruguai i Perú.
Va traduir els Protocols dels Savis de Sió al portuguès.

## Referències

* ↑ Rees, Philip. Biographical Dictionary of the Extreme Right Since 1890 (en anglès). Simon & Schuster, 1990, p. 25-26. ISBN 978-0-13-089301-7.
* ↑ «Gustavo Barroso». Fundació Getúlio Vargas. Arxivat de l'original el 2022-02-13. [Consulta: 13 febrer 2022].
* ↑ Grunspan-Jasmin, Elise. Lampião, senhor do sertão : vidas e mortes de um cangaceiro (en portuguès brasiler). EdUSP, 2006, p. 366. ISBN 978-85-314-0913-4.
* ↑ Cascudo, Luís da Câmara. Dicionario do folclore brasileiro (en portuguès brasiler). Instituto Nacional do Livro, 1959, p. 369.
* ↑ Carneiro, Maria Luiza Tucci «Nem Rothschild Nem Trotsky. O pensamento anti-se­mita de Gustavo Barroso» (en portuguès). Revista de História, 129-131, 30-12-1994, pàg. 279–281. DOI: 10.11606/issn.2316-9141.v0i129-131p279-281. ISSN: 2316-9141.
* ↑ Dantas, Elynaldo Gonçalves «Gustavo Barroso, o führer brasileiro: nação e identidade no discurso integralista barrosiano de 1933-1937». Universidade Federal do Rio Grande do Norte, 05-09-2014.
# Döbern

Döbern (baix sòrab: Derbno) és una ciutat alemanya que pertany a l'estat de Brandenburg. Forma part de l'Amt Döbern-Land. Es troba a 20 kilòmetres de Forst (Lusàcia), Spremberg i Weißwasser i a 25 kilòmetres de Cottbus.

## Ajuntament

El consistori està format per 16 regidors, repartits
* HWESV 2 regidors
* CDU 4 regidors
* SPD 2 regidors
* FDP 2 regidors
* Die Linke 3 regidors
* St.Florian 2 regidors

## Agermanaments

* Jasień
* Rheinbach
# Raixid Al-Daif

Raixid Al-Daif (àrab: رشيد الضعيف, Raxĩd aḍ-Ḍaʿĩf) (Zgharta, Líban, 1945) és un escriptor libanès. Va néixer al si d'una família catòlica maronita. Militant del Partit Comunista Libanès, va lluitar a la guerra civil del seu país del costat de les forces progressistes, contra el poder establert controlat pels cristians. Les seves primeres obres literàries són poesies, de les quals destaca L'estiu al fil de l'espasa (1970). No serà fins als anys 1980, i sobretot a partir dels 1990, quan comença a utilitzar l'estil narratiu, primer amb el relat Passatge al crepuscle i després amb La insolència de la serp. Professor de literatura àrab a la Universitat Americana de Beirut, la seva obra Benvolgut sr. Kawabata ha estat rebuda amb molta aclamació. En aquest llibre Daíf, sota la forma d'una carta a Yasunari Kawabata, premi Nobel japonès que es va suïcidar el 1972, recorda els seus anys de joventut en mig de les convulsions que han destrossat el Pròxim Orient.

## Referències

* ↑ «24 - 30 novembre 2005» (en anglès). Al Ahram, 24 - 30 novembre 2005. Arxivat de l'original el 13 d’octubre 2010. [Consulta: 10 desembre 2011].
# WebCite

WebCite és un servei d'arxivament sota demanda, dissenyat per preservar digitalment important material científic i educatiu de la xarxa, mitjançant la realització de còpies de contingut d'internet que existia en el moment en què un editor el cità. Aquestes còpies permeten preservar-ne el contingut i poder verificar la font encara que el material original hagi pogut ser modificat o esborrat, per qualsevol motiu, provocant un enllaç trencat.

## Referències

* ↑ Habibzadeh, P.; Sciences, Schattauer GmbH - Publishers for Medicine and Natural «Decay of References to Web sites in Articles Published in General Medical Journals: Mainstream vs Small Journals». Applied Clinical Informatics, 4, 4, 01-01-2013. Arxivat de l'original el 2020-03-02. DOI: 10.4338/aci-2013-07-ra-0055 [Consulta: 3 abril 2021]. Arxivat 2020-03-02 a Wayback Machine.
# Martin Bucer

Martin Bucer (Sélestat, 11 de novembre de 1491 - Cambridge, 28 de febrer de 1551) va ser un teòleg reformista protestant alemany que va influenciar les doctrines luteranes, calvinistes i anglicanes.
Els seus esforços per reformar l'Església a Wissembourg va fer que l'església catòlica l'excomuniqués, i es va veure obligat a fugir a Estrasburg. Allà, es va unir a un equip de reformistes, que incloïa a Matthäus Zell, Wolfgang Capito i Caspar Hedio. Va intentar conciliar les doctrines dels reformistes Martí Luter i Ulrich Zwingli.
Bucer creia que es podria convèncer els catòlics del Sacre Imperi d'unir-se a la Reforma. A través d'una sèrie de conferències organitzades per l'emperador Carles V, va tractar d'unir protestants i catòlics per crear una església nacional alemanya independent de l'autoritat papal. Va fallar en el seu propòsit, ja que diversos esdeveniments polítics van conduir a la Guerra d'Esmalcalda i el retrocés del protestantisme a l'Imperi. El 1548 va ser persuadit, sota coacció, de signar l'Ínterim d'Augsburg, que va imposar certes pràctiques d'origen catòlic. No obstant això, va continuar promovent reformes fins que la ciutat d'Estrasburg va acceptar l'Ínterim i el van expulsar.
El 1549 es va exiliar a Anglaterra, on, sota la direcció de Thomas Cranmer, va influir en la segona revisió del Llibre de l'oració comuna. Va morir a Cambridge als 59 anys. Encara que el seu ministeri no té una denominació concreta, molts corrents protestants l'han reclamat com un dels seus fundadors i el recorden com un dels pioners de l'ecumenisme.

## Referències

* ↑ «Martin Bucer». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Ernie de Vos

Ernie de Vos (1 de juliol de 1941, La Haia, Països Baixos - 5 de març del 2005, Saint Petersburg, Florida, Estats Units) fou un pilot de curses automobilístiques canadenc que va arribar a disputar curses de Fórmula 1.
Va participar en un únic Gran Premi del Campionat del Món, al Gran Premi dels Estats Units de 1963, conduint un Stebro cotxe propietat del també pilot Peter Broeker que també disputava la cursa.
No va aconseguir classificar-se per disputar la cursa i no va aconseguir cap punt per al campionat.

## Resultats a la F1

| Any | Escuderia | Xassís | Motor | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | Camp. | Punts |
| 1963 | Stebro | Stebro 4 | Ford Straight-4 | MON | BEL | HOL | FRA | GBR | ALE | ITA | USA NVQ | MEX | SUS | - | 0 |

### Resum

| Curses: | Victòries: | Pòdiums: | Poles: | Voltes ràpides: | Punts: |
| 1 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 |

## Referències

* ↑ John Thompson, "The Formula One Record Book", Frewin, 1974.
# Sé Catedral de Nossa Senhora da Graça de São Tomé

La Sé Catedral de Nossa Senhora da Graça de São Tomé es troba a la ciutat de São Tomé, districte d'Água Grande, a l'illa de São Tomé, a São Tomé i Príncipe.

## Història

La primitiva Matriu de Nossa Senhora das Graças es remunta probablement al segle xv, trobant-se prop de la torre defensiva aixecada en 1492-1493 pel capità Álvaro de Caminha. En 1534 la ciutat fou elevada a seu de bisbat per la butlla "Aequum reputamus" de Pau III, qui va instituir la Diòcesi de São Tomé i Príncipe. La matriu fou elevada a catedral. La diòcesi incloïa les illes de São Tomé, Príncipe, Fernando Poo, Annobón i Santa Helena, i, al continent africà, des del riu Santo André al cap Agulhas.
En 1757 es va transferir la seu de la diòcesi cap a la Vila de Santo Antônio, a l'illa de Príncipe. Es va concebre un projecte per la nova catedral, elaborat per enginyer militar José António Caldas, però el projecte no es va arribar a realitzar.
L'edifici fou reformat entre 1576 i 1578, època de D. Sebastião. En 1784 es trobava en mal estat, amb la façana en ruïnes. En 1814 fou restaurada per iniciativa de la població local. Va patir una altra reforma en 1956, en què fou molt alterada la façana principal.

## Referències

* ↑ Teresa Madeira. Estudo morfológico da cidade de São Tomé no contexto urbanístico das cidade insulares atlânticas de origem portuguesa. Colóquio Internacional Universo Urbanístico Português 1415-1822, Coimbra 1999 Arxivat 2014-08-19 a Wayback Machine.
* 1 2 3 Sé Catedral de São Tomé na base de dados SIPA do IHRU
* ↑ Carta na qual se refere o desejo de S. Mag.e da mudança da Catedral, da cidade de S. Tomé para a de S. António na ilha do Príncipe. In: S. Tomé e Príncipe na segunda metade do séc. XVIII / Carlos Filomeno Azevedo Agostinho das Neves; Lisboa: Instituto de História de Além-Mar; Funchal: Secretaria Regional do Turismo, Cultura e Emigração, 1989. p. 206. Memórias de África
* 1 2 Sé de São Tomé a Património de Influência Portuguesa de la Fundació Gulbenkian
# Champfleur

Champfleur és un municipi francès, situat al departament de Sarthe i a la regió del País del Loira.
# Harpageia

Harpageia (en grec antic Ἁρπαγεῖα) va ser el nom d'un districte entre Priapos o Cízic, a la boca del riu Granic a Mísia. Segons la tradició en aquest lloc Ganimedes va ser raptat pels déus.
Tucídides esmenta una ciutat de nom Harpagion, que no apareix mencionada per cap altre autor i és completament desconeguda.

## Referències

* ↑ Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). William Smith, LLD, Ed.
# Porfírivka

Porfírivka (en (ucraïnès): Порфирівка, en rus: Порфирьевка, Porfírievka) és un poble de la República Autònoma de Crimea a Ucraïna, que el 2014 tenia 71 habitants. Pertany al districte rural de Saki.

## Referències

* ↑ «Приказ Минкомсвязи России «О внесении изменений в Российскую систему и план нумерации, утверждённые приказом Министерства информационных технологий и связи Российской Федерации от 17.11.2006 № 142»». Минкомсвязь России. Arxivat de l'original el 2017-07-05. [Consulta: 24 juliol 2016].
* ↑ «Новые телефонные коды городов Крыма». Крымтелеком. Arxivat de l'original el 2016-05-06. [Consulta: 24 juliol 2016].
# Rentadores

Rentadores és una pintura sobre taula feta per Joan Roig Soler el 1885 (ca.) i que es troba conservada actualment a la Biblioteca Museu Víctor Balaguer, amb el número de registre 1682 d'ençà que va ingressar el 1956, provinent la col·lecció privada de Lluís Plandiura i Pou.

## Descripció

Al fons part de Camprodon i a primer terme el riu que corre enmig d'un pedriscall on hi ha dones que renten. Amb aquesta obra realitzada vers 1885, Roig i Soler continua una tradició temàtica de la qual es tenen molts exemples en la pintura del segle xix.

## Inscripció

Al quadre es pot llegir la inscripció Roig Soler (inferior esquerre) Al darrere: Joan Roig Soler/1852-1909.

## Bibliografia

* Trullén, Josep Maria (dir.). Biblioteca Museu Víctor Balaguer. Guia de les col·leccions del museu. 2001. Vilanova i la Geltrú: Organisme Autònom Biblioteca Museu V.Balaguer, 2001. B-10-437/2001. ISBN 84-931438-3-9.

## Enllaços externs

* Web oficial del museu
# Masia de la Rodana

La masia fortificada de la Rodana es troba en el camí que es dirigeix cap a Gàtova, quasi al límit del terme municipal d'Altura (Alt Palància), al País Valencià. És un Bé d'Interés Cultural, amb codi identificatiu: 12.07.012-011, segons dades de la Direcció General de Patrimoni Artístic de la Generalitat Valenciana.

## Història

Ubicada entre Altura i Gàtova, a tocar de la Serra Calderona, es tracta d'una masia d'origen àrab, construïda a partir de l'alqueria árab que en els terrenys existí en temps anteriors a la reconqueta per part de les gtropes del rey Jaume I el Conqueridor, i que posteriorment va entrar dins dels dominis de la Cartoixa de Valldecrist. Durant l'edat mitjana la zona de la serra Calderona era lloc d'incursions militars ràpides, i atès que a més a la zona no hi havia castells on refugiar-se en cas d'atac enemic; la població agrària, dispersa, va haver d'enginyar-se-les per poder defensar-se ells i les seues collites, d'aquests fugaços atacs. Sorgeixen així les masies fortificades. En l'actualitat és de propietat particular i està a la venda.

## L'edifici

La Masia fortificada que es conserva en l'actualitat no presenta paregut amb l'original, queden a penes de la seua estructura inicial, degut a les transformacions que ha experimentat al llarg del temps. Es pot destacar la seva gran torre, amb planta baixa i dues altures,que fou restaurada parcialment ocultant la seva fàbrica de maçoneria. Pels voltants encara s'aprecien diversos elements de defensa com emmurallaments.

## Referències

* ↑ URL de la referència: http://eduwp.edu.gva.es/patrimonio-cultural/ficha-inmueble.php?id=399.
* ↑ Memoria de gestión 2010. Parc natural de la Serra Calderona. Generalitat Valenciana. Conselleria de medi ambient, aigua, urbanisme i habitatge. Pág. 19.http://www.cma.gva.es/webdoc/documento.ashx?id=146650
* 1 2 3 Castillos, torres y fortalezas de la Comunidad Valenciana. Editorial Prensa Valenciana, Valencia, 1995, p. 202.
* 1 2 http://www.castilloscomunidadvalenciana.com/altpa3.htm Arxivat 2014-10-16 a Wayback Machine.
* ↑ http://www.anuariosculturales.com
* ↑ http://www.monumentalnet.org/comunidad_valenciana/castellon_castello/altura/altura/masia_rodana.php Arxivat 2014-10-17 a Wayback Machine.
# L'Hostal Vell de la Panadella

L'Hostal Vell de la Panadella és un edifici de Montmaneu (Anoia) inclòs a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És de planta rectangular i a nivell de façana té tres arcs de dovelles de pedra blanca.
A l'interior, dues grans naus que segueixen la llargada de la façana sostingudes per arcs apuntats.

## Referències

* 1 2 «L'Hostal Vell de la Panadella». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 28 agost 2015].
# Espinosa del Camino

Espinosa del Camino és un municipi de la província de Burgos a la comunitat autònoma de Castella i Lleó. Forma part de la comarca de Montes de Oca.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1991 | 1996 | 2001 | 2004 |
| 55 | 52 | 36 | 36 |