OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Antoni Font-Mir

Antoni Font-Mir (Vic, 1981) és un dels principals impulsors del teatre musical a Osona. Ha treballat en la majoria de registres on es desenvolupen les arts escèniques: interpretació, cant, direcció escènica, il·luminació i ha adaptat moltes lletres de cançons al català. Des de fa anys també té una continuada implicació en l'àmbit pedagògic com a professor de cant i teatre.
Al territori català cal destacar el projecte Fem un musical, programa televisiu guanyador a la 32a edició dels Premis de Televisió Local de Catalunya en la categoria de millor programa de televisió local de 2012 amb una adaptació per a adolescende te l'obra de Joseph i l'increïble abric en technicolor, de Tim Rice i Andrew Lloyd Webber. El 2014 va fer el paper d'un canonge gironí al musical Josafat, inspirat en la novel·la del mateix nom de Prudenci Bertrana del 1906. El 2018 ha dirigit Cantem junts, viatge al cor dels musicals, la cantata amb més intèrprets a l'escenari (812) dedicada al teatre musical a Catalunya. Va dirigir, juntament amb Pep Paré, l'òpera rock Verdaguer, ombres i maduixes, que es va interpretar al Teatre Romea de Barcelona. És director de la web de divulgació teatremusical.cat.
Recentment ha dimitit del seu càrrec de Secretari de Cultura de l'Associació d'Actors i Directors.

## Referències

* ↑ «Antoni Font – Escènic Vic». Arxivat de l'original el 2018-08-23. [Consulta: 22 agost 2018].
* ↑ Osona.com «Un programa d'El 9 TV, Premi de Comunicació Local 2012». Nació digital.
* ↑ «L'actor vigatà Antoni Font fa de canonge al nou musical ‘Josafat’». El 9 de nou, 23-02-2014.
* ↑ Chamorro, Belén «Tot a punt per a la cantata ‘Cantem junts' amb més de 800 alumnes». El 9 nou, 19-04-2018.
* ↑ «Teatre Musical». Arxivat de l'original el 2018-08-12. [Consulta: 22 agost 2018].
* ↑ «El teatre musical a Catalunya, a un clic». El 9 nou.
* ↑ «El director de teatre Toni Font dimiteix de l'Associació d'Actors i Directors després de fer-se públics casos d'abusos».

## Enllaços externs

* Antoni Font-Mir - Lloc web oficial
# Societat de Geofísics d'Exploració

La Societat dels Geofísics de l'Exploració, Society of Exploration Geophysicists (SEG), és una organització sense ànim de lucre dedicada a promoure la ciència de la geofísica i l'educació dels exploradors geofísics. Aquesta Societat fomenta la pràctica experta i ètica de la geofísica en l'exploració i desenvolupament dels recursos naturals, per caracteritzar la superfície propera i per mitigar els perills geològics. A principi de 2008, la SEG tenia més de 28,000 membres que treballaven en més de 130 països. La SEG va ser fundada l'any 1930 a Houston, Texas però la seva seu administrativa ha estat a Tulsa, Oklahoma des de la meitat de la dècada de-1940. Encara que la majoria dels membres de la SEG estan involucrats en l'exploració del petroli, els membres de la SEG també s'ocupen de l'aplicació de mètodes geofísics en l'exploració de minerals i en problemes mediambientals, enginyeria,arqueologia, i d'altres camps científics. La SEG publica The Leading Edge (TLE), una revista professional mensual i la publicació 'Geophysics.
El comitè tècnic d'estàndards (SEG's Technical Standards Committee) desenvolupa i manté especificacions de dades geofísiques. Els estàndards més familiars són els SEG Y data format per emmagatzemar dades sísmiques.

## Referències

* ↑ «Fox23 - Society of Exploration Geophysicists building new headquarters». Arxivat de l'original el 2016-01-10. [Consulta: 5 febrer 2016].

## Enllaços externs

* Society of Exploration Geophysicists
* SEG Wiki
* AAPG Wiki
* SPE's PetroWiki
# Kolami

El kolami és una de les llengües dravídiques parlat a l'antic Districte de Wun (actuals estats d'Andhra Pradesh i Maharashtra). Pertany al grup central d'aquests idiomes i està parlat per unes 20000 persones. S'escriu usant l'alfabet devanagari. Presenta una forta influència lèxica del telugu.
El kolami distingeix entre vocals llargues i breus però presenta un sistema consonàntic, senzill, amb sons oclusius, fricatius ([v], [s] i [z]) i líquids. És una llengua aglutinant amb una conjugació verbal que distingeix segons papers temàtics, gènere i si la frase és negativa o afirmativa per construir l'oració.
# Narratari

Narratari és un terme propi de la teoria literària, es fa servir per descriure la instància discursiva a qui el narrador dirigeix el seu discurs. El terme va ser proposat per primera vegada per Gérard Genette a Figures III i completat posteriorment per Gerald Prince. Forma part de la narratologia.

## Diferència entre narratari i lector

Qualsevol narració fictiva. Necessita una instància que produeixi el discurs: un narrador; i una instància a què el discurs és dirigit: un narratari. Per tant, el narratari es localitza al mateix nivell diegètic que el narrador. Aquestes instàncies no s'han de confondre amb els equivalents reals, virtuals o ideals. En aquest sentit, el narratari no s'ha de confondre amb el lector real: aquest últim existeix i està encarnat en la persona que llegeix, l'altre és producte de la ficció. Tampoc no s'ha de confondre amb el lector virtual o implícit, ja que aquest és el lector que l'autor s'imagina i projecta dotant-lo de qualitats, capacitats, gustos, etc. I finalment, tampoc no s'ha de confondre amb el lector ideal, és a dir, la instància lectora que seria capaç de comprendre la totalitat del text.

## Classificació del narratari

Segons el seu grau de presència al text, el narratari pot ser classificat com:
* Grau zero: és quan no apareix cap marca visible o distintiva del narratari a la narració. Es tracta d'una categoria virtual que serveix com a punt de partida per identificar els narrataris als textos.
* Narratari absent o no marcat: és el narratari la presència del qual no es percep amb claredat al text. És a dir, el narrador no fa explícit qui n'és l'interlocutor. No obstant això, el que sigui invisible en una narració no implica que no existeixi.
* Narratari invocat: és quan el narrador apel·la directament al narratari, per exemple, quan escriu: "estimat lector".
* Narratari-personatge: és el narratari que forma part de la diègesi de la història, està a nivell dels personatges (per exemple, en una novel·la epistolar).
- Altres formes de classificació:
* El narratari pot ser individual o pot presentar-se en grup (aquest darrer, per exemple al Decameró, on cada narratari es torna narrador en un moment donat). També hi pot haver narratari principal i secundaris, en el cas que a la narració es presentin diversos narrataris.

## Referències

* ↑ Figures III. París: Editions du Seuil, 1973.
* ↑ «"Introduction a l’étude du narratarie"». Poétique, 14, 1973, pàg. 178-196.
* ↑ adj. Perteneciente o relativo a la ficción literaria (RAE)
* ↑ Hugo Carrasco. «“Introducción al estudio del narratario”». Arxivat de l'original el 2016-03-04. [Consulta: 25 setembre 2015].
* ↑ Prince, Gerald. A Dictionary of Narratology. University of Nebraska Press, 1987.
* 1 2 3 4 «"Introduction a l’étude du narratarie"». Poétique, 14, 1973, pàg. 178-196.
* ↑ Hugo Carrasco. «“Introducción al estudio del narratario”». Arxivat de l'original el 2016-03-04. [Consulta: 25 setembre 2015].
# Masqat Club

El Masqat Club o Muscat Club (àrab: نادي مسقط, Nādī Masqaṭ, ‘Club de Masqat’) és un club de futbol omanita de la ciutat de Muscat.

## Història

El club va ser fundat la primavera de l'any 2004 com a fusió dels clubs Rowi i Al Bustan.

## Palmarès

* Lliga omanita de futbol:
** 1978, 2003 (com a Rowi)
** 2006
* Copa Sultan Qaboos:
** 2003 (com a Rowi)
* Supercopa omanita de futbol:
** 2004, 2005
* Oman First Division League:
** 2014-15

## Referències

* ↑ «Muscat Club». national-football-teams.com.
* ↑ Muscat Club Profile at Soccerway.com
* ↑ Muscat Club Profile at Goalzz.com
* ↑ «Oman - List of Champions». rsssf.com. [Consulta: 16 desembre 2017].
* 1 2 «Oman - List of Cup Winners». rsssf.com. [Consulta: 16 desembre 2017].
# Antoni Font (lingüista)

Antoni Font (la Seu d'Urgell, segle xvii) fou un lingüista, jesuïta, professor de teologia i d'humanitats i rector del col·legi de la Seu d'Urgell. Se'l coneix en tant que autor del diccionari llatí-català Fons verborum et phrasium (1637), destinat a l'aprenentatge del llatí per part dels joves catalans. El 1637 publicà el referit diccionari Fons verborum et phrasium, que dedicà a Pau Duran, bisbe de la Seu.

## Notes

* ↑ En el privilegi d'impressió del diccionari d'Antoni Font, atorgat per l'aleshores Lloctinent de Catalunya Enric III d'Empúries, Duc de Sogorb i Cardona es diu: "Lo Duc de Segorbe i Cardona Lloctin. i Capita General etc. Per la present donam llicencia, facultat i permís al amat de la Real Magestat lo P. Antonio Font Religios de la Compañia de JESUS, que liberament pugui fer imprimir un llibre per ell compost i aprobat per lo ordinari, intitulat "Fons Verborum & Phrasium, &c" ..."
* ↑ "ad iuuentutem latinitate imbuendam...", es diu en el seu títol extens.

## Bibliografia

* Germà Colon i Amadeu-J. Soberanas, Panorama de la lexicografia catalana: de les glosses medievals a Pompeu Fabra, Barcelona, Enciclopèdia Catalana, 1991 (2ª ed.).
* Albert Rico i Joan Solà, Gramàtica i lexicografia catalanes, síntesi històrica. Universitat de València, València 1995.
* Manuel Llanas i Pont, L'edició a Catalunya: segles XV a XVII. Gremi d'Editors de Catalunya, Barcelona 2002.
* Antoni Ferrando i Francès i Miquel Nicolás Amorós, Història de la llengua catalana, Ed. UOC, Barcelona 2005.
# South Hill (Washington)

South Hill és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Washington. Segons el cens del 2000 tenia 31.623 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, South Hill tenia 31.623 habitants, 10.929 habitatges, i 8.721 famílies. La densitat de població era de 677,9 habitants per km².
Dels 10.929 habitatges en un 45,7% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 65,3% hi vivien parelles casades, en un 9,8% dones solteres, i en un 20,2% no eren unitats familiars. En el 15,1% dels habitatges hi vivien persones soles el 4,4% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,89 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,2.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 31,3% tenia menys de 18 anys, un 7,6% entre 18 i 24, un 33,9% entre 25 i 44, un 20,4% de 45 a 60 i un 6,9% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 33 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 93,8 homes.
La renda mediana per habitatge era de 60.524 $ i la renda mediana per família de 64.544 $. Els homes tenien una renda mediana de 45.637 $ mentre que les dones 30.306 $. La renda per capita de la població era de 22.700 $. Aproximadament el 2,6% de les famílies i el 4,2% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- South Hill». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 13 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- South Hill». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2010-08-20. [Consulta: 13 agost 2010].
# Gran Premi Jurmala

El Gran Premi Jurmala fou una cursa ciclista d'un dia que es disputà a Jurmala (Letònia) entre el 2011 i el 2013. Formà part del calendari de l'UCI Europa Tour amb una categoria 1.2 els dos primers anys i 1.1 el darrer.

## Palmarès

| Any | Guanyador | Segon | Tercer |
| 2011 | Jaan Kirsipuu | Ioánnis Tamourídis | Andzs Flaksis |
| 2012 | Rafael Andriato | Leonid Krasnov | Emils Liepins |
| 2013 | Francesco Chicchi | Rafael Andriato | Rico Rogers |

## Referències

* ↑ «Jurmala G.P (Let) - Cat.1.1». [Consulta: 28 desembre 2022].

## Enllaços externs

* Fitxa a Sitiodeciclismo.net
# Kokúrino

Kokúrino (en rus: Кокурино) és un poble de l'óblast de Saràtov, a Rússia, segons el cens del 2019 tenia 192 habitants. Pertany al districte municipal de Saràtov.

## Referències

* ↑ «О преобразовании Соколовского, Михайловского, Краснооктябрьского, Вольновского, Дубковского, Расковского, Усть-Курдюмского, Александровского муниципальных образований Саратовского муниципального района Саратовской области, муниципального образования "Город Саратов" и внесении изменений в некоторые законодательные акты Саратовской области от 25 ноября 2021 - docs.cntd.ru». Arxivat de l'original el 2021-12-27.
* ↑ «Карта села Александровки в Саратовской области с улицами и номерами домов». mapdata.ru. Arxivat de l'original el 2020-10-17. [Consulta: 30 març 2020].
# Gran vaga del ferrocarril

La gran vaga del ferrocarril és el nom que rep un conjunt de protestes espontànies que van tenir lloc als Estats Units en 1877 i que consistien a bloquejar els combois de ferrocarril que travessaven el país.

## Causes

La banca de Jay Cooke, el principal financer dels Estats Units, va fer fallida per la crisi econòmica europea, que arrossegà el comerç americà. Donat que aquest banc era l'impulsor del creixement de la Northern Pacific Railway, el creixement del ferrocarril es veié notablement afectat. La paràlisi de diverses obres provocà un important augment de l'atur i problemes a negocis que depenien d'una manera o una altra del món del tren. Els empresaris abandonaren projectes a mitges per salvaguardar els seus estalvis i abaixaren els salaris de forma general, fet que causà el descontentament dels treballadors que depenien d'aquests projectes.

## La vaga

La vaga s'inicià el 14 de juliol a Martinsburg (Virgínia de l'Oest) com una protesta per reclamar millors sous. Els treballadors de forma espontània van impedir la circulació dels trens, mesura que aviat va reproduir-se en altres punts del país. A Cumberland (Maryland) va començar la repressió armada, amb greus enfrontaments entre els treballadors en vaga i membres de l'exèrcit. Les autoritats locals de diverses poblacions van sol·licitar igualment ajuda dels soldats per aturar la vaga. Les pitjors escenes de violència es visqueren a Pittsburgh, amb incendis de cases i negocis, vagues a les principals fàbriques i aldarulls al carrer. Es van produir aixecaments a Reading (Pennsilvània), Chicago i Scranton (Pennsilvània), entre d'altres. Les protestes continuaren fins a 45 dies a diferents ciutats, fins que van ser sufocades per la força amb tropes de reforç enviades expressament a la regió.

## Reaccions

L'opinió pública es va mostrar partidària de la causa dels treballadors, que així van poder aconseguir diverses millores, com ara assegurances en cas de malaltia o mort. No van donar suport, tanmateix, a les mesures extremes endegades pels vaguistes i van culpar diversos agents d'estar darrere la vaga. Els immigrants alemanys van ser declarats sospitosos d'incitar a l'odi entre els treballadors estatunidencs. Els diaris van acusar la relaxació del president Ulysses S. Grant que va permetre l'arribada d'idees comunistes al continent.

## Conseqüències

A banda de l'impacte econòmic del mes i mig d'aturada del transport, les principals conseqüències de la vaga es van evidenciar a mitjà termini. Per una banda va accelerar la formació de sindicats, ja que els treballadors havien pogut constatar el poder de la unió per aconseguir fer sentir la seva veu. D'altra banda, els empresaris implementaren lleis per restringir el dret a vaga (amb acusacions de conspiració per perjudicar l'economia) i van donar suport a l'increment del pes de l'exèrcit com a garant de l'ordre públic a les ciutats. Noves vagues del ferrocarril se succeïren en els anys posteriors.

## Referències

* ↑ Brown, Dee (2001), Hear That Lonesome Whistle Blow: The Epic Story of the Transcontinental Railroads. Nova York: Macmillan. ISBN 9780805068924.
# Masquerade (àlbum de Running Wild)

Masquerade és un àlbum del grup alemany Running Wild. És el primer d'una trilogia amb el tema "el bo contra ek dimoni", continuat amb The Rivalry i acabat amb Victory.

## Cançons

* "The Contract / The Crypts Of Hades" - 2:19
* "Masquerade" - 4:19
* "Demonized" - 4:40
* "Black Soul" - 5:17
* "Lions Of The Sea" - 5:48
* "Rebel At Heart" - 5:44
* "Wheel Of Doom" - 4:02
* "MetalHead" - 4:56
* "Soleil Royal" - 4:44
* "Men In Black" - 4:35
* "Underworld" - 6:19
* "Iron Heads" (Bonus) - 3:43
* "Bones To Ashes" (Bonus) - 5:17
Totes les cançons per Rolf Kasparek excepte "Iron Heads" - música: Gerald Warnecke, lletra: Rolf Kasperek

## Membres

* "Rock 'n'" Rolf Kasparek - veu i guitarra
* Thilo Hermann - guitarra
* Thomas Smuszynski - Baix
* Jörg Michael - Bateria
* Andreas Marschall – Artista de la portada (també ha realitzat treballs amb Blind Guardian, Hammerfall, In Flames i altres)
# Ratpenat orellut de Gervais

El ratpenat orellut de Gervais (Micronycteris minuta) és una espècie de ratpenat que viu des d'Hondures, a Centreamèrica, fins al Perú, el Brasil i Bolívia, a Sud-amèrica, i a Trinitat i Tobago.

## Referències

* ↑ Distribució (anglès)
Espècies vivents de noctilionoïdeus :
Regne: Animalia · Embrancament: Chordata · Classe: Mammalia · Infraclasse: Eutheria · Superordre: Laurasiatheria · Ordre: Chiroptera :
Família Mormoopidae :
Família Mystacinidae :
Família Noctilionidae :
Família Phyllostomidae (A..O) :
Família Phyllostomidae (P..Z) :
# Antoni Font (músic)

Antoni Font (Barcelona - Madrid, 13 de setembre de 1810) fou un violinista i compositor català. Segons Pedrell va ser primer violí, encara que segons Fargas i Soler fou viola per oposició a la Reial Capella de Madrid des del 3 de setembre de 189 fins a la seva mort. Va compondre una òpera amb text de Joaquin Esquerra, que fou admesa per la Real Dirección de Teatros a finals del segle xviii. S'han conservat 19 de les seves obres religioses a la Biblioteca de Catalunya. Entre elles hi destaca Misa i una Salve en llati i castellà a 8 veus.

## Referències

* ↑ Casares Rodicio, Emilio «Discurso de presentación del Diccionario de la música española e hispanoamericana». Revista musical chilena, 54, 193, 01-01-2000. DOI: 10.4067/s0716-27902000019300004. ISSN: 0716-2790.
# South Hill (Virgínia)

South Hill és una població dels Estats Units a l'estat de Virgínia. Segons el cens del 2006 tenia 4.608 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, South Hill tenia 4.403 habitants, 1.809 habitatges, i 1.190 famílies. La densitat de població era de 269 habitants per km².
Dels 1.809 habitatges en un 27,8% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 43,7% hi vivien parelles casades, en un 18,6% dones solteres, i en un 34,2% no eren unitats familiars. En el 30% dels habitatges hi vivien persones soles el 13,8% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,33 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,88.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 23,2% tenia menys de 18 anys, un 7,6% entre 18 i 24, un 26,3% entre 25 i 44, un 23% de 45 a 60 i un 19,9% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 40 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 70,5 homes.
La renda mediana per habitatge era de 31.078$ i la renda mediana per família de 38.156$. Els homes tenien una renda mediana de 30.128$ mentre que les dones 21.996$. La renda per capita de la població era de 19.319$. Entorn del 14,3% de les famílies i el 18,8% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- South Hill». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-10. [Consulta: 13 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- South Hill». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-10. [Consulta: 13 agost 2010].
# Gran Premi Kralovehradeckeho kraje

El Gran Premi Kralovehradeckeho kraje (lit: Gran Premi de la Regió de Hradec Králové) és una cursa ciclista que es disputa a la República Txeca. La cursa es creà el 2012 ja formant part de l'UCI Europa Tour.

## Palmarès

| Any | Vencedor | Segon | Tercer |
| 2012 | Martin Hačecký | Vitali Popkov | Enrico Franzoi |
| 2013 | Petr Vakoč | Josef Hošek | Luka Pibernik |
| 2014 | Paweł Cieślik | Markus Hoelgaard | Jan Hirt |

## Referències

* ↑ «G.P Kralovehradeckeho kraje (Tch) - Cat.1.2». [Consulta: 30 octubre 2023].

## Enllaços externs

* Web oficial Arxivat 2014-08-12 a Wayback Machine.
* Palmarès a cyclebase.nl
* Palmarès a sitiodeciclismo.net
# Karni Singh de Bikaner

Karni Singh de Bikaner (formalment Maharajadhiraj Raj Rajeshwar Narendra Shiromani Maharajah Sri Karni Singh Bahadur) (Bikaner 21 d'abril de 1924-4 de setembre de 1988) fou el 23è maharajà del principat de Bikaner, fill gran del tinent general maharajà Sadul Singh, home d'estat i un dels arquitectes de la unitat Índia, al qual va succeir al càrrec el 1950.
Es va educar primer a Bikaner i després al col·legi de Sant Esteve (Saint Stephen College) de Delhi i al de Sant Xavier (Saint Xavier College) de Bombai, i va obtenir el doctorat en filosofia per la universitat de Bombai per la seva tesi "Les relacions entre la casa de Bikaner i els poders centrals del 1465 al 1949".
El 25 de febrer de 1944 es va casar amb la princesa Sushila Kumari, filla del maharawal Laxman Singh de Dungarpur amb la que va tenir un fill, el maharajà Narendra Singh (nascut el 13 de gener de 1946 i mort el 24 d'octubre del 2003), i dues filles, les princeses Rajyashree Kumari (nascuda el 4 de juny de 1953) i Madhulika Kumari (nascuda el 9 d'agost de 1956). El 1952 fou elegit diputat pel districte electoral de Bikaner (constituency) i fou rellegit quatre vegades a la Lok Sabha (Parlament de l'estat), fins al 1977, sempre com a independent. Va participar en diversos comitès parlamentaris, i va destacar pel suport a la llengua rajasthaní. Va donar suport a iniciatives com ajuts als aturats, educació obligatòria i gratuïta pels nens, i ajudes legals pels pobres, vells i malalts. Pels seus esforços es va obrir el Col·legi Mèdic de Bikaner. Tot el seu sou i complements com a parlamentari durant 25 anys el va destinar a ajuts i beques per estudiants pobres de Bikaner.
Fou el creador (1961) del Maharaja Rai Sanghji Trust que va posar en valor turístic el vell fort de Junagarh a Bikaner, un dels més bonics de l'Índia. La Casa de Bikaner a Mont Abu va esdevenir un hotel el 1962 (Palace Hotel). Després va crear el Maharaja Ganga Singhji Trust, entitat a la que es va transferir l'edifici i les terres annexes del Palau de Lallgarh (1972), esdevenint l'edifici un hotel que inclou també el Museu Sri Sadul. Altrament el maharajà va crear set fundacions de caritat.
Fou un esportista destacat en tir, que va representar a l'Índia en cinc olimpíades a Roma (1960), Tòquio (1964), Mèxic (1968), Múnic (1972) i Moscou (1980), i als campionats del món d'Oslo (1961), El Caire (1962, en el que va guanyar la medalla de plata), Wiesbaden (1966), Bolonya (1967) i Sant Sebastià (1969). També va representar a l'Índia en altres campionats com els Jocs Asiàtics de Tokio (1967), Seül (1971 on va guanyar una medalla d'or i una de bronze), Teheran (1974, on fou medalla de plata), Kuala Lumpur (1975, també medalla de plata) i Delhi (1982, en aquesta ocasió fou el portador de la bandera de la delegació índia i va obtenir medalla de plata). El 1961 va rebre el nomenament d'esportista indi de l'any i la medalla Arjuna, la més alta de l'esport indi.
Va morir el 1988.