OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Partit Socialista d'Amèrica

El Partit Socialista d'Amèrica (Socialist Party of America) va ser un dels partits socialistes més importants en la història dels Estats Units. Es va formar en 1901 per una fusió entre el Partit Socialdemòcrata i una ala del Partit Socialista Laborista d'Amèrica

## Història

En les primeres dècades del segle xx, aquest partit va atraure el suport de diversos grups: sindicats, reformistes progressistes, agricultors populistes i comunitats d'immigrants. El seu candidat a la presidència, Eugene Debs, va obtenir més de 900.000 vots el 1912 i el 1920, mentre que el partit va aconseguir fer elegir dos dels seus membres a la Cambra dels Representants (Victor L. Berger i Meyer London) i molts alcaldes i càrrecs electes locals. La oposició decidida del partit al compromís nord-americà en la Gran Guerra, tot i que recolzat per molts, va produir algunes renúncies importants i va provocar la repressió i la persecució del govern federal. L'organització es va veure afectada pels conflictes interns generats per l'aparició de la Revolució d'Octubre de 1917 i la creació de la Internacional Comunista el 1919.
Després de donar suport a la candidatura de Robert M. La Follette el 1924, el Partit Socialista va recuperar la seva independència i va experimentar un creixement modest a principis dels anys trenta amb la candidatura de Norman Thomas. Després de la dècada de 1920, però, la base del partit es va veure debilitada per la popularitat del New Deal de Franklin Roosevelt i la superioritat del Partit Comunista dels Estats Units d'Amèrica dirigit per Earl Browder. L'intent avortat de donar un major suport al partit donant la benvinguda als partidaris de Lev Trotski i Jay Lovestone va portar la "vella guàrdia" a abandonar l'organització i formar la Federació Socialdemòcrata, el 1936. Mentre que el partit era fortament antifeixista i antiestalinista, la seva actitud ambivalent durant la Segona Guerra Mundial el va aïllar del panorama polític.
El partit va deixar de presentar un candidat a la presidència després del 1956, quan el seu candidat, Darlington Hoopes, no aconseguí ni tan sols 3.000 vots. En les darreres dècades de l'existència del partit, els seus membres, molts dels quals eren representants destacats dels moviments obrers i de drets civils, van estar fortament en desacord sobre la naturalesa de la seva relació amb el Partit Demòcrata i sobre com avançar en la causa de la democràcia.
El 1972-73, aquestes disputes estratègiques es van fer tan profundes que el partit es va dividir en tres grups diferents, entre ells l'actual Partit Socialista dels Estats Units, els socialdemòcrates i els demòcrates socialistes d'Amèrica.

## Referències

* ↑ Fried, Albert (ed.), Socialism in America, From the Shakers to the Third International: a Documentary History, New York: Doubleday/Anchor Books, 1970
* ↑ Ross, Jack, The Socialist Party of America: A Complete History. Lincoln, NE: Potomac Books, 2015.
# Kilmore

Kilmore o Killmore (del gaèlic irlandès Cill Mhór) és una petita vila, townland i parròquia civil al comtat d'Armagh, Irlanda del Nord. Es troba a 2,5 milles al nord de Richhill i dins l'àrea del districte d'Armagh. Segons el cens de 2001 tenia 111 habitants.
El lloc on s'alça actualment l'església parroquial de Kilmore potser hi ha una catedral paleocristiana situada entre Armagh i Derry i que ja és esmentada en escrits del 422. La Square Tower, construïda en 1613, té parets de molt de gruix i es diu que encercla la ben conservada torre rodona del Monestir de Cill Mhór'. Se sap poc del monestir, però sembla que va ser fundat per Sant Mochto en el segle v. El lloc monàstic està associat a l'orde dels Culdees i la seva història té forts lligams amb la Catedral d'Armagh.
Altres troballes a l'àrea inclouen un anell de plata del segle xii, una pinta d'os, fragments d'una polsera de lignit, restes ossis del camp que envolta l'església i un aliatge de coure del segle X i un passador que es troben ara al Museu Britànic. Fou objecte de greus incidents durant la rebel·lió irlandesa de 1641.

## Referències

* ↑ Placenames Database of Ireland

## Enllaços externs

* NI Neighbourhood Information System
* Guia de l'Ulster de 1935
# Santa Elisabetta

Santa Elisabetta - en sicilià Santa Elisabbetta - és un municipi italià, dins de la província d'Agrigent. L'any 2008 tenia 2.810 habitants. Limita amb els municipis d'Aragona, Joppolo Giancaxio, Raffadali i Sant'Angelo Muxaro.
# Yao Min

Yao Min (Shanghai, 1917 - 30 de març de 1967) va ser un cantant i compositor xinès de música popular, a més germà de la cantant Yao Lee. Va ser sens dubte un dels compositors més coneguts de l'era shidaiqu a la dècada dels anys 1930 i 1940 a Shanghai i a les dècades dels anys 1950 i 1960 a Hong Kong.
Un dels seus èxits més famosos va ser la cançó titulada "Desitjant-li felicitat i prosperitat" (恭喜 恭喜). Va escriure uns altres temes musicals clàssics xinesos, de gènere pop per a altres cantants com les seves germanes Yao Lee, Zhou Xuan, Li Xiangla, Bai Hong i Bai Guang. Els seus temes musicals van ser presentats, quan van ser interpretats per a pel·lícules musicals populars.

## Referències

* ↑ Seto Kit Yan. «The legacy of musical genius Yao Min - On Stage | The Star Online». www.thestar.com.my, 13-11-2013. Arxivat de l'original el 20 de juny 2018. [Consulta: 4 juny 2023].
* ↑ «Yao Min - New Songs, Playlists & Latest News - BBC Music». www.bbc.co.uk.
* ↑ Stokes, Lisa Odham; Braaten, Rachel. Historical Dictionary of Hong Kong Cinema (en anglès). Rowman & Littlefield, 2020-01-15. ISBN 978-1-5381-2062-0.
# Estadi 7 de Març

L'Estadi 7 de Març és un estadi esportiu de la ciutat de Ben Gardane, a Tunísia.
La data del 7 de març correspon al dia de la batalla de Ben Guerdane que té lloc el 7 de març de 2016 a Tunísia. Els enfrontaments entre les forces de seguretat tunisianes i els gihadistes de l'Estat Islàmic (EI).
És la seu del club US Ben Guerdane. La seva capacitat és per a 10.000 espectadors.

## Referències

* ↑ «Stade du 7 Mars – StadiumDB.com».
# Lo Guixar

Lo Guixar és una muntanya de 636 metres que es troba al municipi de la Figuera, a la comarca catalana del Priorat.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Gènere (filosofia)

El gènere segons la lògica d'Aristòtil és una de les maneres de dividir els objectes i éssers, en gèneres i espècies, essent el gènere el que aglutinava les característiques comunes de les coses classificades. Per exemple, dins del gènere "mobles" existeix l'espècie "cadira" però també "armari" o d'altres. El gènere equival en el pla de l'ontologia a l'hiperònim lèxic, al terme general o universal. El gènere és la primera part de qualsevol definició, ja que caracteritza l'assumpte des del punt de vista de l'essència, responent a la pregunta bàsica "què és això".
Viccionari
# Partit Comunista d'Espanya (VIII-IX Congressos)

El Partit Comunista d'Espanya (VIII-IX Congressos) va ser un partit polític espanyol d'ideologia marxista-leninista (encara que alguns sectors polítics li atribueixen una ideologia estalinista) fundat el 1968 pel llavors secretari d'organització del Partit Comunista d'Espanya (PCE) Agustín Gómez a causa del seu desacord amb la condemna de la direcció del PCE a la invasió de Txecoslovàquia pel Pacte de Varsòvia.
El van formar principalment algunes desenes de militants comunistes residents a l'URSS o en països de l'est d'Europa. El 1980 es va fusionar amb el Partit Comunista dels Treballadors (PCT), donant lloc al Partido Comunista de España-Unificado (PCEU) i aquest posteriorment en 1984 amb el Partit Comunista dels Pobles d'Espanya.

## Enllaços externs

* Adhesiu del PCE (VIII-IX) dedicada a Agustín Gómez Arxivat 2007-09-28 a Wayback Machine.
* Enganxna del PCE (VIII-IX) en el 60è aniversari de la Revolució Russa Arxivat 2007-09-28 a Wayback Machine.
# Kiln

Kiln és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Mississipi. Segons el cens del 2000 tenia 2.040 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Kiln tenia 2.040 habitants, 782 habitatges, i 570 famílies. La densitat de població era de 59,1 habitants per km².
Dels 782 habitatges en un 34,5% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 56,6% hi vivien parelles casades, en un 11,8% dones solteres, i en un 27% no eren unitats familiars. En el 20,7% dels habitatges hi vivien persones soles el 5,6% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,61 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,03.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 27,3% tenia menys de 18 anys, un 7,9% entre 18 i 24, un 29,9% entre 25 i 44, un 25% de 45 a 60 i un 10% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 36 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 98,4 homes.
La renda mediana per habitatge era de 38.125 $ i la renda mediana per família de 40.893 $. Els homes tenien una renda mediana de 32.768 $ mentre que les dones 21.850 $. La renda per capita de la població era de 16.351 $. Entorn del 19,5% de les famílies i el 21,1% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Kiln». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 8 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Kiln». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# El minuet

El minuet és un quadre de Giovanni Domenico Tiepolo pintat el 1756 que actualment forma part de la col·lecció permanent del Museu Nacional d'Art de Catalunya.

## Descripció

L'acció s'inspira al teatre de Carlo Goldoni, on apareixen els personatges de la «Commedia dell'arte», Pantalone i Colombina, acompanyats per altres màscares vestides de forma elegant, que dansen al jardí d'una vil·la. Es tracta d'una escena de gènere situada dins l'atmosfera del Carnaval, l'esdeveniment que feu de la ciutat de Venècia un lloc de parada obligatòria pels viatgers europeus del segle xviii. Aquí, Tiepolo se serveix del Carnaval com excusa per descriure els costums i l'ambient de les gents que el van envoltar: una societat que amagava la seva decadència i es refugiava sota les aparences, diversions i passatemps efímers.

## Exposicions rellevants

Llista incompleta d'exposicions rellevants:
* 2013- The Pageant of Venice: Art and Music in the Golden Age of the Serenissima - Montreal, The Montreal Museum of Fine Arts.

## Referències

* ↑ Fitxa de l'obra al web del MNAC.
* ↑ Comentari de l'obra al web del MNAC
* ↑ d'exposicions. 2013 PDF, Museu Nacional d'Art de Catalunya

## Bibliografia

* DDAA. Museu Nacional d'Art de Catalunya. Florència: MNAC, 2009. ISBN 978-84-8043-198-9.
# Gertrudis Gómez de Avellaneda

Gertrudis Gómez de Avellaneda (castellà: María Gertrudis de los Dolores Gómez de Avellaneda y Arteaga) (Camagüey, 23 de març de 1814 - Madrid, 1 de febrer de 1873) fou una poetessa cubana.
Es queda orfe de pare els deu anys, i la seva mare es torna a casar i marxen cap a la península Ibèrica l'any 1836. D'aquests primers anys a Cuba hi ha dues obres que reflecteixen l'amor que sentia per la seva terra com Sab, que descriu ambients cubans, i Al partir, que és un sonet que parla dels seus sentiments en deixar la seva terra. Gertrudis va començar a publicar l'any 1839 amb el pseudònim La Pelegrina en un diari de Cadis anomenat La Aureola. Va tenir una vida plena de passions amoroses com García Tassara, amb qui va tenir una filla, i Ignacio de Cepeda. D'aquest període hi ha una publicació de poesies amb pròleg de Juan Nicasio Gallego de l'any 1841. Es considerava en aquells temps la dona que millor ha treballat la composició poètica dins i fora d'Espanya. Es considera una poetessa de formació neoclàssica i de temperament romàntic. Va ser molt elogiada per personatges com Juan Valera y Alcalá Galiano i Menéndez Pelayo.
Es va casar dues vegades. El primer casament va ser l'any 1846 amb Pedro Sabater, diputat que va morir poc temps després de contraure matrimoni. Durant la viduïtat va publicar més de deu obres en gèneres com ara el teatre, la novel·la i la poesia. La seva publicació de poesies de l'any 1851 va ser més completa i, segons Menéndez Pelayo, és la que cal llegir. El seu segon marit va ser Domingo Verdugo, coronel i diputat, amb qui va tornar a Cuba l'any 1859. L'any 1863 es torna a quedar vídua i torna a Espanya. El 1869 escriu Completas, un intent de fer una col·lecció de tota la seva producció. Als cinquanta-nou anys trobà la mort a Madrid.

## Obres

* Sab
* Leoncia (1840)
* Alfonso Munio (1844)
* El príncipe de Viana (1844)
* Egilona (1845)
* Guatimozín, el último emperador de México (1846)
* Saúl (1849)
* Recadero (1851)
* El donativo del diablo (1852)
* Errores del corazón (1852)
* La hija de las flores (1852)
* La sonámbula (1854)
* Sinpatía y Antipatía (1855)
* Los duendes de palacio (1855)
* El millonario y la maleta
* Baltasar (1858)
* El aura blanca (1859)
* Los tres amores (1859)
* Completas (1869)

## Referències

* 1 2 3 4 Sapiña, J. Gertrudis Gómez de Avellaneda. Pàg. 118.González Porto-Bompiani (coord.). Diccionario de autores, vol II. Montaner y Simón,S.A. 1963. Nº Registre:M 3843-63. Dipòsit Legal:B 20872-63 (I). Barcelona.
* 1 2 3 Conde, C. Poesías de Gómez de Avellaneda. Pàg. 309. González Porto-Bompiani (coord.). González Porto-Bompiani (coord.). Diccionario literario, vol VIII. Montaner y Simón,S.A. 1959. Dipòsit Legal:B 1.352-1959. Barcelona.

## Bibliografia

* González Porto-Bompiani (coord.). Diccionario de autores, vol II. Montaner y Simón,S.A. 1963. Nº Registre:M 3843-63. Dipòsit Legal:B 20872-63 (I). Barcelona.
* González Porto-Bompiani (coord.). Diccionario literario, vol II, IX. Montaner y Simón,S.A. 1959. Dipòsit Legal:B 1.352-1959. Barcelona

## Enllaços externs

* Gertrudis Gómez de Avellaneda a cervantesvirtual.com
# Zonnebeke

Zonnebeke és un municipi belga de la província de Flandes Occidental a la regió de Flandes, a l'antiga lína del ferrocarril Roeselare-Ieper. Fins a la Primera Guerra Mundial hi havia bobiles, dues fàbriques de cervesa, i una fàbrica de plumes i plomissol. El poble va ser totalment arrasat durant la guerra.
El desenvolupament del poble és força lligat amb via dues abàdies: la de les Monges agustinianes als Nonnebossen (boscs de les monges) (1101-1583), enderrocat durant la Fúria iconoclasta al segle xvi i l'abadia dels Agustins de la qual l'església també va servir d'església parroquial.

## Nuclis

| # | Nom | Extensió (km²) | Població (01/01/2010) |
| I | Zonnebeke | 16,55 | 4.489 |
| II | Beselare | 14,33 | 2.612 |
| III | Geluveld | 7,79 | 1.555 |
| IV | Passendale | 22,22 | 3.050 |
| V | Zandvoorde | 6,68 | 486 |

## Localització

* a. Moorslede
* b. Dadizele (Moorslede)
* c. Geluwe (Wervik)
* d. Wervik
* e. Comines (Comines-Warneton) i la vila de Ten Brielen
* f. Houthem (Comines-Warneton)
* g. Hollebeke (Ieper)
* h. Zillebeke (Ieper)
* i. Ieper
* j. Langemark (Langemark-Poelkapelle)
* k. Poelkapelle (Langemark-Poelkapelle)
* l. Westrozebeke (Staden)
* m. Oostnieuwkerke (Staden)
* n. Roeselare
* Església de la Mare de Déu
* Zonnebeke després de la guerra

## Llocs d'interés

* El Museu de Història local a l'antic castell Iweins.

## Agermanaments

* Éperlecques (Sperleke)
* Landau an der Isar

## Referències

* ↑ «Geschiedenis (Història)». Consistori de Zonnebeke, 19-08-2015.
* 1 2 3 «Zonnebeke» (en neerlandès). Inventaris van het Bouwkundig Erfgoed. Brussel·les: Agentschap Onroerend Erfgoed, 2005. [Consulta: 25 març 2016]. (Fitxa de l'Agència del patrimoni immoble de Flandes)
# Los Blázquez

Los Blázquez és un municipi de la província de Còrdova a la comunitat autònoma d'Andalusia, a la comarca de Valle del Guadiato.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1996 | 1998 | 1999 | 2000 | 2001 | 2002 | 2003 | 2004 | 2005 | 2006 |
| 716 | 712 | 726 | 714 | 702 | 688 | 681 | 693 | 780 | 897 |

## Enllaços externs

* Los Blázquez - Sistema d'Informació Multiterritorial d'Andalusia
# Gravats del Roc de les Bruixes

El roc de les Bruixes (o gravats del roc de les Bruixes) és un conjunt de gravats rupestres prehistòrics datats de l'edat del bronze. Tenen una superfície d'uns 2 metres quadrats i es troben al sud del poble de Prats (Canillo, Andorra). Els seus descobridors els interpreten com un santuari funerari de l'edat del Bronze i constitueixen les primeres proves d'escriptura a Andorra.

## Descobriment

Aquests gravats han estat descuidats per la població del petit país pirinenc durant molt de temps. No va ser fins a l'any 1962 que l'estudiós Pere Canturri les va redescobrir. En ple treball d'inventari i de prospecció dels llocs amb topònims o llegendes relacionades amb creences i supersticions, va documentar sobre l'indret situant els gravats en el punt que avui la història li reconeix. En funció de la tècnica i el tema els gravats es divideixen en tres grups. El grup majoritari està format pels dibuixos traçats amb una incisió fonda de secció en forma de V. Algunes de les línies semblen anar associades a un segon grup, format per petites cassoletes o clots elaborats amb la tècnica del picotejat. Tant per l'època, com per la temàtica ambdós són comparables a altres conjunts de gravats que s'estenen des del nord d'Itàlia i que són de difícil interpretació. El tercer grup inclou els dibuixos traçats per mitjà d'una incisió fina i que corresponen a diverses figures humanes i a un cavall probablement d'època medieval.

## Llegenda

La creença popular interpreta aquestes traces com les marques deixades per les ungles del dimoni en una lluita que aquest va mantenir amb les bruixes medievals de Canillo. Aquestes, en una disputa cruel i sanguinària, expulsaren el diable que tant les amenaçava. Mentre ell queia per l'abisme, deixa les seves ungles marcades a la paret. Així mateix el poble de Prats començarà a considerar el Roc com un lloc on les bruixes invoquen les forces del mal. Davant la necessitat de no provocar els elements o de no caure embruixat, la gent identificarà aquestes roques amb el nom del "roc de les Bruixes". Per entendre la interpretació que en fa la creença popular cal desplaçar-se al segle xix on la creença en bruixes i presència de bandolers va fomentar aquestes i moltes altres llegendes.
Precisament el Manual Digest, redactat al segle xviii, recull costums, geografia, història i institucions d'Andorra. El llibre havia de servir de referent a tots els polítics andorrans de l'època per tal d'instruir-los davant les conseqüències de la Guerra de Successió Espanyola. En el llibre es pot apreciar de certa manera el mode de pensament d'aquella època i, per tant, contextualitzar la llegenda dels Gravats del Roc de les Buixes.

## Referències

* 1 2 http://issuu.com/eskpada/docs/eskpada_83#signin
* 1 2 Llop Rovira, Marta. Govern d'Andorra. L'Edat Moderna a Andorra (S. XVII al XVIII). Editorial Andorrana, 1998
* ↑ Guillamet Anton, Jordi. Andorra: Nova aproximació a la història d'Andorra. Revista Altaïr, 2009
# Partita

Una partita és el nom donat a una suite de danses instrumentals. Durant els segles xvi i xvii, especialment a Itàlia, era una senzilla peça instrumental; designava una glossa popular en forma de variacions per a instruments de teclat. Més tard, a mitjans del segle xviii, especialment als països germànics, designà una sèrie de variacions sobre un tema popular o religiós. Johann Kuhnau, Johann Schop i compositors alemanys posteriors –de manera notable Johann Sebastian Bach–, la utilitzaren com una sèrie de peces musicals, com a sinònim d'una suite.
A vegades era una peça per a orgue, clavecí, clavicordi, etc. Entre els autors més notables de partites, a més del citats (Kuhnau, Schop i Bach) trobem G. M. Trabaci, G. Frescobaldi, J. J. Froberger, J. Pachelbel i G. Böhm.
Bach escrigué alguns conjunts de partites per a diferents instruments:
* Les partites (BWV 825-830), sis suites per a clavecí, publicades des de 1726 a 1730 com el Clavier-übung I.
* Les tres partites per a violí sol (1720), juntament amb tres sonates (BWV 1001-1006).

## Referències

* ↑ Article Partita a l'Enciclopèdia Catalana (accés el 5-07-2008)
# El Xalet (Sant Jaume d'Enveja)

El Xalet és un edifici de Sant Jaume d'Enveja (Montsià) inclòs en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És un edifici aïllat de planta rectangular. Consta de planta baixa i un pis, utilitzats com a habitatge. Les obertures són rectangulars, especialment grans a la façana, on es distribueixen simètricament en tres carrers. Al central corresponen la porta central, de dues fulles, i un balcó superior amb balustrada d'obra. Als laterals hi ha dues finestres a la planta i dos balcons ampitadors al pis. Al lateral dret hi ha un cos diferenciat que sembla afegit posteriorment i integrat com a habitatge. La coberta és un terrat amb barana d'obra rematada en el sector central de cada costat i a la façana per un senzill plafó convex. Emmarcant aquest plafó i als angles, hi ha pinyes decoratives.
El parament exterior de l'edifici és arrebossat i emblanquinat. El de la façana està dividit en registres i amb emmarcament a les obertures. El canvi de nivell és assenyalat a l'exterior per una cornisa amb perfil mixtilini. Al davant de l'edifici hi ha el jardí. A voltant i al sector posterior hi ha edificacions senzilles amb funció agrícola.

## Referències

* 1 2 «El Xalet». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 29 agost 2014].

## Enllaços externs

* «El Xalet». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
# Games Slayter

Russell Games Slayter (* 9. De desembre de 1896 a Argos (Indiana); † 15. D'octubre de 1964) va ser un inventor nord-Americà, conegut per la introducció de la llana de vidre i la fibra de vidre.

## Biografia

Slayter es va graduar el 1921 amb una llicenciatura en enginyeria química de la Universitat de Purdue. El 1931 va entrar a la fàbrica de vidre Owens-Illinois de Toledo (Ohio), on va desenvolupar el seu mètode de producció massiva de fibra de vidre (Stream Blowing) amb Dale Kleist i Jack Thomas. En aquella època, el producte es va usar principalment per aïllar cases, després també per fer laminats. El 1938 es va convertir en vicepresident de Recerca de la recentment formada Owen-Corning Fiberglass Corporation, on va romandre fins a la seva jubilació el 1963.

## Premis

Va rebre diversos premis, entre ells, la Medalla IRI de 1948. Va ser investit doctor honoris causa de la Universitat de Purdue i de la Ohio State University i membre de l'Associació Americana per a l'Avanç de la Ciència.

## Invencions & Patents

Va obtenir més de 90 patents en tecnologia de fibra de vidre, al llarg de la seva vida, entre elles:
* Número de patent 2133235: Mètode & Apparatus per Fer Llana de Vidre
* Número de patent 2230272: Mètode per Fer Fibra de Vidre
* Número de patent 2175225: Mètode per Fer Llana de Vidre
* Número de patent RE21863 Mètode & Apparatus de Fondre & Refinar Vidre
* Número de patent 2305500: Apparatus per a Generar Pressions Elèctricament
* Número de patent 2109258: Apparatus de Segellament
* Número de patent 2311613: Materials Composite Transparents
* Número de patent 2333213: Eliminador Estàtic

## Referències

* 1 2 US Patent Number 2133235: Method & Apparatus for Making Glass Wool
* 1 2 US Patent Number 2230272: Method of Producing Glass Fibers
* ↑ www.purdue.edu
* ↑ www.aaas.org
* ↑ US Patent Number 2175225: Method of Making Glass Wool
* ↑ US Patent Number RE21863: Method & Apparatus of Melting & Fining Glass
* ↑ US Patent Number 2305500: Apparatus for Electrically Generating Pressures
* ↑ US Patent Number 2109258: Sealing Apparatus
* ↑ US Patent Number 2311613: Transparent Composite Materials
* ↑ US Patent Number 2333213: Static Eliminator

## Vegeu també

* Llana de vidre
* Fibra de vidre
* Plàstic reforçat amb fibra de vidre
* Vidre laminat

## Enllaços externs

* Hall of Fame
* Purdue Slayter Center of Performing Arts
* 1921 Duke Yearbook photo