OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Xiuladora de Blasius

La xiuladora de Blasius (Pachycephala homeyeri) és un ocell de la família dels paquicefàlids (Pachycephalidae).

## Hàbitat i distribució

Habita boscos i matolls de les Filipines centrals i meridionals, a les illes de Cebu, Masbate, Negros, Panay, Sibuyan, Tablas, Ticao i l'arxipèlag de Sulu.

## Referències

* ↑ «Xiuladora de Blasius». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/04/2022(català)
# Iúixkovo

Iúixkovo - Юшково (rus) - és un poble de l'óblast de Bélgorod, a Rússia. El 2016 tenia 293 habitants. Pertany al districte (raion) de Gubkin.

## Referències

* ↑ «Генеральный план Губкинского городского округа». Федеральная государственная информационная система территориального планирования (ФГИС ТП).
* ↑ «Kladovoye» (en anglès). GeoNames. Arxivat de l'original el 2022-03-10. [Consulta: 10 març 2022].
# Zghira

Zghira (àrab ازغيرة) és una comuna rural de la província d'Ouezzane de la regió de Tànger-Tetuan-Al Hoceima. Segons el cens de 2014 tenia una població total de 15.503 persones.

## Referències

* ↑ «Population légale d'après les résultats du RGPH 2014 sur le Bulletin officiel N° 6354». Arxivat de l'original el 26 de desembre 2018. [Consulta: 19 novembre 2015].
# Zha cai

El Zha cai (xinès simplificat i tradicional: 榨菜, pinyin: Zhàcài, literalment 'vegetals a pressió') és un adob de l'arrel de la mostassa. Es tracta d'un producte molt típic de la regió de Sichuan (Xina). Altres transliteracions poden ser cha tsai, tsa tsai (Xinès mandarí); o jar choy, jar choi, ja choi, ja choy, o cha tsoi (Cantonès). En altres idiomes com l'anglès, s'anomena aquest menjar Sichuan vegetable (vegetal de sichuan), Szechwan vegetable, o Chinese pickled vegetable (adob de verdures xinès).

## Característiques

El confitat s'elabora amb arrels de la Brassica juncea, subespècie tatsai. L'arrel se salta i després se sotmet a pressió i es va assecant, es frega amb xili picant perquè fermenti en gerres de fang. Aquest procés fa que l'arrel es preservi i que es pugui utilitzar en la cuina, d'una manera molt similar al kimchi de la cuina coreana.
El gust és una combinació d'especiat, àcid i salat, mentre que l'aroma és similar al xucrut amb salsa picant. La seva textura única - cruixent però una mica tendra - pot ser comparada vagament als cogombrets occidentals. El Zha cai se sol rentar abans de ser emprat en la cuina, per tal d'eliminar l'excés de xili i de sal. Depenent de la regió i de la marca, el gust predominant pot oscil·lar entre dolç, especiat, salat o fins i tot àcid.

## Usos

Se sol emprar en les cuines del sud de la Xina, particularment en una sopa elaborada amb carn de porc i mifen (fideus d'arròs) i és així mateix condiment de l'arròs congee. Habitualment, es pica en trossos o en tiretes i es fa servir en petites quantitats, atès el seu gust extremadament salat. No obstant aquest fet, la salinitat pot ser temperada amb un lleuger remull previ a l'ús. Un famós plat xinès amb zha cai és "fideus amb Zha Cai i tires de porc" (榨菜肉絲麵; zhà cài ròusī miàn). El Zha cai és també un ingredient del Cifantuan, un plat molt popular a la zona de Xangai. Al Japó és molt comú en els restaurants xinesos (encara que menys especiat, adaptat al gust dels japonesos) i es translitera en japonès (romaji) com a zāsai (katakana: ザーサイ; kanji: 搾菜). El major productor pot vendre més de 15.000 milions d'unitats.

## Referències

* ↑ «The pick of Chinese pickles: Zhacai», 04-05-2014.
* ↑ «15 Billion Packets Sold Globally, China's Wujiang Now World Famous!», 27-01-2021.

## Vegeu també

* Cí fàn tuán
* Pao cai
* Aliment fermentat.
# Filipe de Mascarenhas

Filipe de Mascarenhas (1580 — 1652) va ser un administrador colonial portuguès. Va ser el governador de Ceilan, des de 1630 a 1631, sent poc després nomenat governador de Moçambic entre 1633 i 1634. Fou altre cop governador de Ceilan entre 1640 i 1645. Poc després, va ser nomenat 26è virrei de l'Índia en el lloc de João da Silva Telo e Meneses, un càrrec que va ocupar fins al 1651. En aquesta data João da Silva Telo e Meneses fou nomenat altre cop però no va arribar a prendre possessió del càrrec, ja que va morir de camí (a Moçambic) i el govern va quedar en mans d'una comissió de govern amb Fra Francisco dos Mártires (1583 - 1652), Francisco de Melo de Castro (+ 1664) i António de Sousa Coutinho (+ 1668).

## Referències

* ↑ «India» (en anglès). World Statesmen. [Consulta: 16 juliol 2022].
* ↑ «Ceilan» (en anglès). World Statesmen. [Consulta: 16 juliol 2022].
* ↑ «Mozambique» (en anglès). World Statesmen. [Consulta: 16 juliol 2022].
# Filipe Santo

Filipe Santo (Madalena (São Tomé), 5 de gener de 1959) és un músic santomenc, considerat una referència de la música africana i un dels responsables de la divulgació de la Música de São Tomé i Príncipe arreu del món. Les seves cançons retraten temes diversos com l'amor i la vida quotidiana dels santomencs, la corrupció i la societat en general.
Un dels moments que marcaren la seva carrera fou quan va entrar en la banda local Trópic-Som, el 1985, on va actuar com a guitarrista, compositor i intèrpret. En els anys 1990 es va traslladar a Lisboa, on va formar part del Dúo Camu&Lipe, amb el que participà en diversos programes de televisió en diversos canals portuguesos. Va estrenar la seva discografia el 1995 quan va participar com a compositor i artista invitat a l'àlbum Coração em África de Camucuço & Cª, editat per Discossete.
La seva música era acompanyada per la poetessa Olinda Beja. Va fer el seu primer àlbum, Musa, produït per Equasom en 2002. Després va fer una gira de concerts per Tunísia, Portugal, Alemanya, França, Brasil, Espanya, Suïssa, Itàlia i alguns altres. En 2015 va editar el seu segon disc, Lagaia i plegats cantaren amb altres grans noms de la música africana. Aquest disc va guanyar els premi de millor àlbum al Segon STP Music Awards de 2016.

## Referències

* ↑ RTP. "Felipe Santo - Rumos 2013 - Outros - RTP" (portuguès), accessed on 24 November 2013
* ↑ «Encontros Lusófonos começam hoje em Lisboa - Ministério da Cultura». Arxivat de l'original el 2 de desembre 2013. [Consulta: 24 novembre 2013].
* ↑ ."Felipe Santo - Grandes Africanos - Outros" ("Felipe Santos - Great Africans - Others") - RTP (portuguès), accessed on 28 November 2013
* ↑ «.Filipe Santo é o grande vencedor da segunda edição do STP Music Awards (2016)» (en portuguès). STP Mais. [Consulta: 5 maig 2016].
# Filipe Samuel Magaia

Filipe Samuel Magaia (Mocuba, Moçambic, 7 de març de 1937 – 10 o 11 d'octubre de 1966) va ser un polític moçambiquès, cap guerriller i Secretari de defensa del Front d'Alliberament de Moçambic durant la guerra d'independència de Moçambic. Després de lluitar durant diversos anys, Magaia va ser assassinat per un soldat del FRELIMO seguint ordres del govern portuguès.

## Biografia

Magaia va néixer a la població de Mocuba, en la província moçambiquesa de Zambézia. Era fill del metge Samuel Guenguene Magaia i de la seva esposa Albinic Ana Magaia. Durant els seus anys com a comandant de les forces del FRELIMO, Magaia va sol·licitar l'ajuda d'Algèria per a la preparació i entrenament dels seus homes. Va resumir l'estratègia duta a terme per la guerrilla com el "desgast gradual moral, psicològica i materialment de les forces enemigues i de la maquinària sencera que sustentava la colonització de Moçambic."
Va comandar les tropes durant els atacs inicials a Xai-Xai i més tard a les províncies de Niassa i Tete, utilitzant grups de deu a quinze soldats en incursions ràpides de la guerrilla, avançant cap al sud a través de Meponda i Mandimba, enllaçant Tete amb les forces de suport de la República de Malawi. Gaudint de llibertat de moviments al país, Magaia va poder incrementar els atacs de les seves forces fins a arribar a formar grups de 100 homes Però el 10 o l'11 d'octubre de 1966, mentre tornava a Tanzània després d'haver inspeccionat el front, Magaia va ser mort per un tret efectuat per Lourenço Matola, un guerriller del FRELIMO que es va dir havia estat contractat pels portuguesos.

## Referències

* ↑ Douglas L. Wheeler, A Document for the History of African Nationalism, 1970
* ↑ AllAfrica Mozambique: Guebuza Pays Tribute to First Head of Frelimo Army consultat el 13 de març de 2007
* ↑ Brendan F. Jundanian, The Mozambique Liberation Front, Library of Congress: Institut Universitaire De Hautes Etudes Internationales, 1970, pág. 76-80
# Jeff Jarvis

Jeff Jarvis (nascut el 15 de juliol de 1954) és un periodista i professor estatunidenc. És crític de televisió per a TV Guide i la revista People, el creador de la revista Entertainment Weekly, editor del diari Sunday i editor associat de la New York Daily News, i columnista al San Francisco Examiner.

## Carrera

Fins fa poc va ser president i director creatiu de Advance Internet, la part on-line d'Advance Publications. Actualment, Jarvis és consultor d'Advance Internet. També ha estat assessor per al New York Times Company a [About.com], on va treballar en el desenvolupament de continguts i l'estratègia. El 2006 es va convertir en professor adjunt de Postgrau de l'Escola de Periodisme a la Universitat de Nova York. Té una columna quinzenal al suplement MediaGuardian del diari britànic The Guardian.
El 1974 Jarvis era estudiant a l'Escola Medill de Periodisme a la Universitat Northwestern, quan va ser contractat pel Chicago Tribune. Jarvis comença la seva carrera en el periodisme escrit per al Herald-Registre d'Addison, un diari setmanal, en l'any 1972.
Va ser un dels primers a informar sobre les conseqüències dels atacs al World Trade Center, l'onze de setembre del 2001. En lloc de marxar, va decidir quedar-se i parlar amb els supervivents. L'experiència va ser el que va impulsar a la seva nova "carrera"com a blogger.
Jarvis és també el creador del popular weblog Buzzmachine, que segueix l'evolució dels nous mitjans i cròniques d'algunes de les obsessions personals de l'autor. Va guanyar notorietat nacional quan va escriure sobre les seves experiències negatives en el tracte amb el sistema d'atenció al client al lloc web de Dell Computer.
Jeff Jarvis va escriure el llibre What Would Google Do? el 2009. Al llibre analitza com les empreses poden tenir èxit com Google, i parla de com Google i altres llocs, com ara Facebook, Craigslist, la Viquipèdia i Digg, han canviat el model de negoci. Dona consells sobre com les empreses poden copiar l'èxit de Google, i com altres empreses d'èxit ja ho han fet, com Dell i Apple.

## Política

Jarvis es descriu com "un liberal: a l'esquerra recolzada centrista". Afirma haver votat a favor dels demòcrates en la majoria de les eleccions als EUA. No obstant això, diu que no sempre està d'acord amb alguns d'ells. Jarvis diu que és per què li agrada tant la blogosfera:. Perquè li permet parlar amb la gent sobre les opinions que s'alineen amb els seus punts de vista.

## Vida personal

El dilluns 10 d'agost de 2009 Jarvis va anunciar al seu blog que se li havia diagnosticat càncer de pròstata. El càncer va ser detectat en una etapa primerenca i va ser tractat posteriorment amb cirurgia robòtica. Es va curar del càncer i no va perdre altres òrgans.

## Publicacions

* What Would Google Do?, New York: Collins Business 2009, 272 pàgines, ISBN 0061709719.
* Public Parts: How Sharing in the Digital Age Improves the Way We Work and Live (2011)
* Gutenberg the Geek (2012)
* Geeks Bearing Gifts (2014)

## Enllaços externs

* BuzzMachine.com
# Joan Burniol i Solà

Joan Burniol i Solà (Sant Antoni de Calonge, Baix Empordà, 1919 – Terrassa, Vallès Occidental, 1974) fou músic instrumentista català de tible, saxo i violí.

## Biografia

Joan Burniol va néixer el 31 de maig de 1919 a una casa del carrer del Llano de Sant Antoni de Calonge. Els seus pares eren Joan Burniol i Funallet i Aurora Solà i Rotllant, tots dos naturals de Calonge.
Burniol va tocar, durant els anys 40, amb la cobla la Principal de Palamós. Després va marxar a Olesa de Montserrat. En aquest poble de Barcelona va tocar amb l'orquestra Els Nois d'Olesa. Posteriorment, va marxar a tocar amb una agrupació de Terrassa. En aquest municipi va combinar la música amb l'ofici de fuster. I es va casar amb Ramona Camps Fusalba.
Va morir a Terrassa el 18 d'octubre del 1974.

## Referències

* ↑ Albert Vilar Massó, "Calonge, terra de músics". Girona. 2009. pp 43
* ↑ [Llibre de naixements de l'arxiu parroquial de Sant Martí de Calonge]
* ↑ «Fotos». [Consulta: 20 octubre 2013].
* ↑ «Història de la Principal de Palamós». Revista del Baix Empordà, 33 [Consulta: 20 octubre 2013].
* ↑ [Puerto, Jordi. "Diccionari de cobles. Del segle xiv al XXI". Edita GISC/GARONUNA. Girona. 2007]
# Joan Burgada i Julià

Joan Burgada i Julià (Sant Boi de Llobregat, 1870 - Barcelona, 1 d'abril de 1946) va ser un periodista català del partit conservador que va treballar al Diari de Barcelona.

## Biografia

Va ser alumne de l'Escola Pia de Sant Antoni de Barcelona. Ben aviat va destacar en concursos literaris a l'Acadèmia Calassància i va començar a exercir de periodista al diari La Dinastia, un diari proper a la seva ideologia de militant del partit conservador. En aquesta primera etapa va fer nombrosos escrits de caràcter polític.
Més tard, el 1906, començà a treballar de periodista al Diari de Barcelona, un diari del que seria nomenat director el 1923, una tasca que va exercir fins al juliol de 1936, quan va esclatar la Guerra Civil Espanyola. En reaparèixer el Diari de Barcelona després de la finalització de la guerra, el 1940 va ser nomenat de nou director, càrrec que ocuparà fins a la seva mort, ocorreguda a Barcelona l'1 d'abril de 1946. Participà en un manifest del 1924 que agraïa el suport d'intel·lectuals castellans a la llengua catalana signat per un centenar de personalitats anomenat Lletra de gratitud dels escriptors de Catalunya tramesa el 7 d'abril del 1924, entre les quals hi havia Àngel Guimerà, Apel·les Mestres, Santiago Rusiñol, Joaquim Ruyra, Víctor Català, Josep Pin i Soler, i Joan Llongueras, entre d'altres. Era una resposta al Missatge d'elogi i defensa de la llengua catalana que els escriptors castellans de Madrid havien lliurat al President del Govern militar d'Espanya el mes de març de 1924. Va presidir l'Associació de Premsa de Barcelona (1934).
Va ser condecorat pel govern francès amb les Palmes Acadèmiques. Va refusar un guardó del govern de la República per a ser conseqüent amb la seva ideologia.

## Referències

* ↑ «Joan Burgada i Julià (1870-1946)». http://santantoni200.escolapia.cat/. Escola Pia. [Consulta: 11 març 2016].
* ↑ «Academia Calasancia, vetllada literària». Lo Teatro Regional, 20-11-1897 [Consulta: 11 març 2016].
* 1 2 Vides santboianes. Patronat Municipal de Cultura i Joventut de l' Ajuntament de Sant Boi de Llobregat, 1998. ISBN 978-84-87173-22-6.
* ↑ «Lletra de gratitud dels escriptors de Catalunya tramesa el 7 d'abril del mateix any». Xtec.cat. Jrovira6. [Consulta: 11 març 2016].
* ↑ «Joan Burgada i Julià». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Forpost

Forpost (en rus: Форпост) és un poble (un possiólok) de l'óblast d'Astracan, a Rússia, segons el cens del 2011 tenia 41 habitants.

## Referències

* ↑ Карта села Бирючек в Астраханской области
* ↑ «Всероссийская перепись населения 2010 года. 1. Численность и размещение населения Астраханской области». Arxivat de l'original el 2018-08-27. [Consulta: 18 març 2019].
* ↑ Расстояние от Бирючека до Камызяка
# Forollhogna

Forollhogna és una muntanya situada a la frontera entre els tres municipis noruecs de: Midtre Gauldal i Holtålen (Trøndelag) i Os (Innlandet). Té una alçada de 1332 metres. Forollhogna és la muntanya més alta dins del Parc Nacional Forollhogna.
La muntanya és d'uns 27 quilòmetres quadrats al sud-est de la localitat de Midtre Gauldal i prop de 30 quilòmetres al nord-oest de Røros.

## Referències

* ↑ «Forolhogna 1332 moh - fakta» (en noruec). Toppomania. Arxivat de l'original el 2011-07-22.
* ↑ «Forollhogna» (en noruec). snl.no.
# Joaquín Sanchis Serrano

Joaquín Sanchis Serrano, més conegut com Finezas (Antella, 1889 - València, 1957) va ser un fotògraf que va desenvolupar la seua activitat principalment a València.
Va ser el primer d'una coneguda família de fotògrafs valencians, ocupació que continuarà el seu fill Manuel (Finezas II) i més tard el seu net José Manuel (Finezas III).
Des de jove va freqüentar el món del bou, actuant com a mosso d'estocs, gràcies al seu germà Pepe, que era joneguer. Així va conéixer el torero Manuel Granero, amb qui inicià una amistat fins a sa mort. D'aquesta època li ve el malnom de Finezas, per la seua fina elegància i els seus bons modals. Arran de la mort del torero, va començar a realitzar reportatges gràfics taurins, com les instantànies que va prendre de Manolete. Posteriorment va passar a ser reporter gràfic general, i el seu treball va abraçar temàtiques més àmplies.
Durant la Guerra Civil, va recollir una sèrie d'imatges per encàrrec del sindicat CNT. Al voltant de mil negatius s'han conservat, els quals representen un testimoni excepcional de la vida quotidiana de rereguarda en la València republicana.

## Referències

* ↑ «Reportaje: La guerra según Finezas» (en castellà). El País, 17-04-2005.
* ↑ Manolete visto por Finezas: exposición (en es i ca). Diputació de València, 2017, p. 13-15. ISBN 978-84-7795-782-9.
* ↑ «Sanchis Serrano, Joaquín». Gran enciclopedia de la Comunidad Valenciana, 2005.
* ↑ «Manolete, de luces y de paisano ante la cámara de Finezas» (en castellà). ABC de Sevilla, 12-12-2017.
* ↑ «La Biblioteca Valenciana publica en línia la col·lecció de fotografies de la Guerra Civil de 'Finezas'». Diari la Veu, 02-09-2018.

## Bibliografia

* Joaquín Sanchis "Finezas" : fotografía de guerra (Valencia, 1937-1938). Pentagraf : Biblioteca Valenciana, 2005. ISBN 8460940683.
* Manolete visto por Finezas: exposición (en es / ca). Diputació de València, 2017. ISBN 978-84-7795-782-9.

## Enllaços externs

* Col·lecció Finezas a la Biblioteca Valenciana
# Ferenc Sas

Ferenc Sas, nascut Ferenc Sohn, i conegut a l'argentina com Francisco Sas Sohn, (Budapest, 16 d'agost de 1915 - Buenos Aires, 3 de setembre de 1988), fou un futbolista hongarès de la dècada de 1930, d'ascendència jueva. Va hongaritzar el seu cognom Sohn en Sas, la paraula hongaresa que significa àliga.

## Trajectòria

Fou jugador del club Hungária MTK FC entre 1934 i 1938. Fou company de Pál Titkos i l'austríac Heinrich "Wudi" Müller, i entrenat per Alfréd Schaffer. Amb aquest equip guanyà els campionats de 1936 i 1937. Jugà amb la selecció hongaresa entre 1936 i 1938, i jugà el Mundial de 1938. Després del Mundial emigrà a l'Argentina, on es convertí en jugador del CA Boca Juniors. Guanyà el campionat argentí de 1940. Posteriorment jugà a Argentinos Juniors i al Maccabi de Buenos Aires.

## Palmarès

* Lliga hongaresa de futbol: 1936, 1937
* Lliga argentina de futbol: 1940

## Referències

* ↑ «Archived copy». Arxivat de l'original el 2 març 2014. [Consulta: 22 agost 2014].
* 1 2 3 4 «Fitxa de Sas». historiadeboca.com.ar. [Consulta: 9 abril 2017].
# Joan Mirabet i Bofarull

Joan Mirabet i Bofarull (Catalunya, 1858 - l'Havana, 19 d'abril de 1920) fou un polític i publicista català. El 1880 va arribar a Cuba i el 1891 va fundar el setmanari La Honorata, publicat a l’Havana el 1892. Era partidari de Carles de Borbó com a pretendent al tron i es considerava representant del carlisme a Cuba, formant part del seu exèrcit, del qual es va assignar el grau de general. Manifestà les seves idees polítiques contràries al centralisme espanyol. Va ser col·laborador de La Voz de Galicia (1892) i de les revistes Catalunya, El Hogar i Vida Catalana. El 1898 fou alcaid de la presó de l'Havana. Va escriure la sarsuela La Plaza del Vapor i les obres teatrals Pagar el pato, El sueño de una virgen, El Negocio i Don Pedro de Bavieca. El 1907, publicà Castañas frías y calientes, on es reflecteixen diferents idees sobre la política espanyola, cubana i internacional.

## Referències

* ↑ «Joan Mirabet i Bofarull». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Jorge Domingo Cuadriello. Los españoles en las letras cubanas durante el siglo XX. Editorial Renacimiento, 2002, p. 118–. ISBN 978-84-8472-069-0.
# Jelle Zijlstra

Jelle Zijlstra (27 d'agost de 1918 - 31 de desembre de 2001) va ser un polític neerlandès del extinct Partit Anti-Revolucionari (ARP) que va servir com primer ministre dels Països Baixos entre el 22 de novembre de 1966 i el 5 d'abril de 1967. Economista de succés, va servir com a President del Banc dels Països Baixos entre l'1 de maig de 1967 i l'1 de gener de 1982. Era molt respectat pel seu coneixement i integritat.

## Referències

* ↑ Dr. J. Zijlstra
# Foriscapi

El foriscapi era un dret medieval que rebia el propietari d'un territori de l'emfiteuta pel seu consentiment quan el lloc on estava establert del domini del censatari a un tercer. Tenia unes característiques molt semblants al lluïsme. Generalment equivalia a un terç del valor d'allò establert. Desapareixia aquest dret si el senyor utilitzava el dret de fadiga.
# Jade North

Jade North (Taree, Austràlia, 7 de gener de 1982) és exfutbolista australià. Va disputar 39 partits amb la selecció d'Austràlia.

## Referències

* ↑ National Football Teams
# Zeta (lletra grega)

La zeta és la sisena lletra de l'alfabet grec. En majúscula: Ζ; en minúscula: ζ. Té un valor numèric de 7.
La lletra minúscula ζ s'usa com a símbol de:
* La funció zeta de Riemann i altres funcions zeta en el camp de les matemàtiques.
* El potencial zeta, o potencial elèctric del pla de tall d'un col·loide, útil per a determinar l'estabilitat d'un sistema col·loidal.
Viccionari
# Fontaneda

Fontaneda és un nucli de població del Principat d'Andorra situat a la parròquia de Sant Julià de Lòria. L'any 2009 tenia 101 habitants.
S'hi troba l'església de Sant Miquel de Fontaneda. La carretera que comunica Sant Julià de Lòria amb la Fontaneda és la CS-140.

## Referències

* ↑ «Fontaneda». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Població per poble». Departament d'Estadística d'Andorra. Arxivat de l'original el 14 de novembre 2016. [Consulta: 30 novembre 2010].
# Fontanelle (Iowa)

Fontanelle és una població dels Estats Units a l'estat d'Iowa. Segons el cens del 2000 tenia 692 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Fontanelle tenia 692 habitants, 305 habitatges, i 186 famílies. La densitat de població era de 300,2 habitants/km².
Dels 305 habitatges en un 23% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 51,5% hi vivien parelles casades, en un 7,2% dones solteres, i en un 38,7% no eren unitats familiars. En el 35,1% dels habitatges hi vivien persones soles el 22% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,11 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,7.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 20,2% tenia menys de 18 anys, un 7,2% entre 18 i 24, un 19,4% entre 25 i 44, un 18,9% de 45 a 60 i un 34,2% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 48 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 76,4 homes.
La renda mediana per habitatge era de 31.328 $ i la renda mediana per família de 39.861 $. Els homes tenien una renda mediana de 30.000 $ mentre que les dones 20.550 $. La renda per capita de la població era de 16.352 $. Entorn del 3,6% de les famílies i el 5,8% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Fontanelle». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 6 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Fontanelle». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
Viccionari
# Topoľníky

Topoľníky és un poble i municipi d'Eslovàquia que es troba a la regió de Trnava, a l'oest del país.

## Història

La primera menció escrita de la vila es remunta al 1421.