OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Peter Shor

Peter Shor Williston (Nova York, 14 d'agost de 1959) és un professor estatunidenc de matemàtiques aplicades al MIT, famós pel seu treball en computació quàntica, en particular per elaborar l'algorisme de Shor, un algorisme quàntic de factorització exponencialment més ràpid que el millor algorisme conegut actualment que s'executa en un ordinador clàssic.

## Educació

Mentre assistia a Tamalpais High School, a Mill Valley, Califòrnia, va quedar tercer en l'Olimpíada Matemàtica als EUA de 1977. Després de graduar-se aquell any, va guanyar un segon premi en l'Olimpíada Internacional de Matemàtiques a Iugoslàvia (l'equip dels EUA va arribar al major nombre de punts per país aquest any). Es va llicenciar en Matemàtiques el 1981, per Caltech, i va ser Putnam Fellow el 1978. Després va obtenir el doctorat en Matemàtiques Aplicades per l'MIT el 1985. El seu director de tesi va ser Tom Leighton, i la seva tesi va ser sobre l'anàlisi probabilística d'algorismes bin-packing.

## Carrera

Després de graduar-se, va passar un any fent un post-doctorat a la Universitat de Califòrnia a Berkeley, i després va acceptar una feina en els Laboratoris Bell. Va ser allà on va desenvolupar l'algorisme de Shor, pel qual va ser guardonat amb el Premi Nevanlinna al XXIII Congrés Internacional de Matemàtics el 1998. Shor va començar a treballar a l'MIT el 2003, on és professor del departament de Matemàtiques, i col·labora amb el laboratori d'Informàtica i Intel·ligència Artificial i el Centre de Física Teòrica.
Shor sempre es refereix a l'algorisme de Shor com "l'algorisme de factorització."

## Referències

* ↑ «The Mathematical Association of America's William Lowell Putnam Competition». Mathematical Association of America. Arxivat de l'original el 2000-02-29. [Consulta: 12 febrer 2007].
* ↑ «Nevanlinna Prize Winners». International Mathematical Union, 22-08-2006. Arxivat de l'original el 2006-09-28. [Consulta: 12 febrer 2007].
* ↑ «Fellows List - July 1999». John D. and Catherine T. MacArthur Foundation. [Consulta: 12 febrer 2007].
* ↑ Parberry, Ian. «1999 Gödel Prize». ACM SIGACT, 10-05-1999. [Consulta: 12 febrer 2007].
* ↑ Murray Klamkin (Editor). Mathematical Association of America (January 1989). USA Mathematical Olympiads 1972-1986 Problems and Solutions (Anneli Lax New Mathematical Library), ISBN 0-88385-634-4
* ↑ «Mill Valley Historical Society, 2004, 'History of Homestead Valley'». Arxivat de l'original el 2006-08-21. [Consulta: 12 abril 2015].
* ↑ Stephen R. Dunbar, 'Identifying Talent: American Mathematics Competitions,' in Mathematical Association of America, Focus, Vol 24, Issue 3, March 2004, p 29
* ↑ Shor, Peter Williston, "Random Planar Matching and Bin Packing", Ph.D. thesis, MIT, September 1985

## Enllaços externs

* DBLP: Peter W. Shor.
* Pàgina de Peter Shor al MIT..
* L'expert en Computació Quàntica Peter Shor rep el Premi Dickson de ciència de Carnegie Mellon Arxivat 2008-07-20 a Wayback Machine..
# Dinòcrates

Dinòcrates és el nom dels següents personatges:
* Dinòcrates de Siracusa, dirigent siracusà
* Dinòcrates de Messènia, polític messeni
* Dinòcrates de Macedònia, arquitecte macedoni
# Perputxent

«Perputxent» té aquests significats:
* Perputxent, també Perpunxent i Perpunyent, antic nom de la vila de l'Orxa, a la comarca del Comtat (País Valencià)
* Castell de Perputxent, castell del terme de l'Orxa
* Vall de Perputxent, vall que conforma el terme de l'Orxa
# Perpetua Barjau Martí

Perpetua Barjau Martí (València, 24 de març de 1902 - 9 de gener de 1991), també coneguda com a Peua, fou una burgesa modista i mestra que es va exiliar. Era filla de Maria Martín Caruana i Ignacio Barjau Crasas. Casada amb Max Aub, va tenir tres filles: Maria Luisa, Elena i Mari Carmen.

## Biografia

Símbol de la invisibilitat de la dona al costat d'un gran home. Havia cursat les carreres de piano i magisteri, fet que la situa entre les avançades dels anys 20. La seua vida va transcórrer en principi plàcida i interessant, com la de Max mateix, en la seua casa del carrer de l'Almirall Cadarso, 13, ja que tot indica que va compartir amb ell amistats, inquietuds i l'ambient intel·lectual i artístic de la València dels anys 30.
Quan en 1936 Max Aub es va instal·lar a París com a agregat cultural de l'ambaixada d'Espanya, Peua i les seues filles el seguiren l'any següent i visqueren amb ell el suport a la causa republicana i la derrota d'aquesta. A París, Peua es defensava econòmicament representant una coneguda casa francesa de llenceria. Alguna vegada va acompanyar el seu marit i les filles van continuar estudis residint a cases d'amics. Quan Max fou empresonat el 1940, elles tornaren a la València de la postguerra, ara sí menys plàcida i amb la preocupació per l'absent en camps de concentració i amb por. La casa d'Almirall Cadarso havia estat confiscada i visqueren amb l'àvia al carrer del Mestre Gozalbo.
El 1946, després de peripècies diverses, Max Aub les va reclamar a Mèxic. I allà, a Euclides, 5, Peua Bajau es va buscar la vida per ajudar econòmicament la seua família. Hi trobem la realització del vestuari per a l'obra d'Enrique Rivas Chérif, La vida es sueño, segons disseny de Miguel Prieto. Des de 1972, en què va morir Max Aub, ella i la seua filla Elena en custodiaren el llegat, fins que ella va morir quasi simultàniament i els papers, la biblioteca i l'arxiu d'Aub tornaren a València (Sogorb).

## Referències

* 1 2 3 4 «Perpetua Barjau Martí». Diccionari Biogràfic de Dones. Barcelona: Associació Institut Joan Lluís Vives Web (CC-BY-SA via OTRS).
* ↑ «Barjau Martín de Aub, Perpetua» (en castellà). Pares. Portal de Archivos españoles. Ministerio de Cultura y Deporte. [Consulta: 20 gener 2022].

## Bibliografia

* Mancebo, María Fernanda (1995). “Las mujeres valencianas exiliadas (1935-1975)”, en Homenaje a Manuela Ballester, M. García (coord.). Valencia: Institut Valenciá de la Dona, p. 37-73.
# Pindos (mitologia)

Pindos (en grec antic Πίνδος), va ser, segons la mitologia grega, un fill de Macèdon en la tradició que considera aquest heroi un dels fills de Licàon.
Segons la llegenda cantada per Claudi Elià, Pindos, un dia que havia sortit de caça, va trobar una serp immensa, però l'ofidi no el va atacar. Com a agraïment, Pindos li portava una part de les peces que caçava, i la serp va acabar fent amistat amb el jove. Quan Pindos va ser assassinat pels seus tres germans per gelosia, la serp va matar els assassins i va muntar guàrdia al costat del cos de Pindos fins que van arribar els seus pares i li van retre honors fúnebres.

## Referències

* ↑ Elià, Claudi. de Natura Animalium (en llatí). Liber X, segle ii.
* ↑ Grimal, Pierre. Diccionari de mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions de 1984, 2008, p. 438. ISBN 9788496061972.
# Plaça Clavé (Rubí)

La Plaça Clavé és una plaça pública del municipi de Rubí (Vallès Occidental). És una obra protegida com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

La plaça Anselm Clavé reuneix un conjunt d'edificis d'habitatges que no superen l'alçada de planta baixa i dos pisos, i mantenen una parcel·lació semblant -5m d'amplada-, entorn d'un espai gairebé quadrat (900m2). Més que l'homogeneïtat estilística, la morfologia de la plaça, la seva dedicació a Anselm Clavé, les proporcions, i una certa uniformitat donada per l'arquitectura artesana i de mestres d'obra li atorguen una gran unitat i una gran significació.
L'ambient dels carrers del voltant és semblant: Llobateras, Méndez Nuñez, Colo, o Dr. Turró i solament es trenca amb alguns edificis fora d'escala, fets amb obra vista o per l'impacte visual dels edificis més alts de l'avinguda de Barcelona que es veuen a distància. La presidència de l'interessant edifici de can Vilaró reforça el caràcter de la plaça. La conversió parcial en zona de vianants de la plaça i el desplaçament del monument, inaugurat el 1951, ha millorat força la imatge de la plaça Clavé.

## Història

El barri es desenvolupa a partir de l'expansió del poble cap al sud, durant l'últim quart del segle xix, en el context del Pla general d'urbanització de Rubí (1871) i el projecte de reforma, millora i eixample de Rubí (1875). En aquest últim el carrer Colom s'aturava a la plaça (aleshores plaça de l'Aurora) i el carrer Mendez Núñez continuava fins al carrer de Torrijos. El tros de l'actual de Dr. Turró és una permanència de l'antic camí que anava cal sud, i el carrer Llobateras es plantejava com una via principal cap a l'est. Als anys cinquanta, funcionava l'Escola de Belles Arts local. L'escultura d'Anselm Clavé és obra del rubinenc Miquel Gomila.

## Referències

* 1 2 3 «Plaça Clavé». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 23 abril 2015].
# Khubishna

Khubishna, Khubisna, Hubisna, Hubishna, Khubushna i altres variants (accadià Hupushnu), fou el nom d'un antic estat neohitita que existia a Cilícia. No se sap quan es va fundar però cal suposar que ho fou durant l'agitat segle xii aC quan es va enfonsar l'imperi hitita i van sorgir poder locals i estats fundats per emigrants. Al segle viii aC era vassall del regne de Tabal o dels tibarens. La seva situació és dubtosa, hi ha qui la situa a Cibistra (Eregli) i altres a Cabissos (Sis) al sud de la vall del riu Saros.
El 740 aC després que Arpad va caure en mans dels assiris els reis Tarkhularas de Gurgum, Dadilu de Kask (probablement Katak/Kaska) i Samulal de Meliddu, van pagar tribut. Els van seguir Urikki de Que, Azriyau de Yaudi-Samal, Uassurme (Wasu Sharumush) de Tabal, Ushkhitti d'Atun, Urballa de Tokhan, Urimmi de Khubishna i Tukhammi d'Ishtunda.
La seva evolució posterior no és segura. Abans del 700 aC hauria caigut en mans dels muskhi o frigis; després dels assiris, i vers el 680 del cimmeris; posteriorment, a la segona meitat del segle VI aC, hauria caigut en mans del regne de Lídia fins a la seva derrota pels medes a la batalla del riu Halis el 28 de maig del 585 aC durant la qual es va produir el famós eclipsi.

## Referències

* History Of Egypt, Chaldaea, Syria, Babylonia, and Assyria, vol. 7, per G. Maspero, a christianbookshelf.org
* Passing of the Empires 850 BC to 330 BC, per Gaston Maspero
# Philautus tectus

Philautus tectus és una espècie de granota que es troba a Brunei i Malàisia.
Està amenaçada d'extinció per la pèrdua del seu hàbitat natural.

## Referències

* Inger, R., Iskandar, D., Das, I., Stuebing, R., Lakim, M., Yambun, P. & Mumpuni 2004. Philautus tectus. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 9 de gener de 2008.
# Districte de Senica

El districte de Senica - (eslovac) Okres Senica - és un dels 79 districtes d'Eslovàquia. Es troba a la regió de Trnava. Té una superfície de 683,54 km², i el 2013 tenia 60.686 habitants. La capital és Senica.

## Llista de municipis
### Ciutats

* Senica
* Šaštín-Stráže

### Pobles

Bílkove Humence | Borský Mikuláš | Borský Svätý Jur | Cerová | Čáry | Častkov | Dojč | Hlboké | Hradište pod Vrátnom | Jablonica | Koválov | Kuklov | Kúty | Lakšárska Nová Ves | Moravský Svätý Ján | Osuské | Plavecký Peter | Podbranč | Prietrž | Prievaly | Rohov | Rovensko | Rybky | Sekule | Smolinské | Smrdáky | Sobotište | Šajdíkove Humence | Štefanov
# Peter Schrank

Peter Schrank (Sankt Gallen, Suïssa, 1952) és un il·lustrador suís que treballa de caricaturista polític de The Independent on Sunday i col·laborador habitual de The Economist. El número de juny de 2014 de la revista El Viejo Topo incloïa una de les vinyetes de Schrank com a il·lustració d'un text sobre la nova geopolítica europea. El seu arxiu personal aplega milers de vinyetes que permeten analitzar les esquerdes que caracteritzen la nostra contemporaneïtat i tractar qualsevol conflicte des d'una mirada amarga i inquisitiva.

## Referències

* ↑ Prieto, Imma. AK Dolven. Barcelona: Fundació Joan Miró [Consulta: 12 març 2015].
* ↑ «Peter Schrank Biography». British Cartoon Archive. Arxivat de l'original el 6 d’octubre 2011. [Consulta: 11 desembre 2010].
# Pic d'Aragüells

El Pic d'Aragüells o Aragüells és una muntanya de 3.043 m d'altitud, amb una prominència de 127 m, que es troba al massís de la Maladeta, província d'Osca (Aragó).

## Referències

* ↑ Buyse, Juan. Los Tresmiles del Pirineo, un estudio enciclopédico (en castellà). 3a. ed.. Barcelona: Martínez Roca, 1993 (Muntanyisme). ISBN 8427017340.
* ↑ Geògraf Salvador Llobet Edicions Cartogràfiques. Maladeta - Aneto, Esc. 1:25.000. Granollers: Editorial Alpina, 1995 (E-25). ISBN 84-8090-037-7.
# Districte de Třebíč

El districte de Třebíč - (txec) Okres Třebíč - és un districte de la regió de Vysočina, a la República Txeca. La capital és Třebíč.

## Llista de municipis

Babice - Bačice - Bačkovice - Benetice - Biskupice-Pulkov - Blatnice - Bohušice - Bochovice - Bransouze - Březník - Budišov - Budkov - Cidlina (Třebíč) - Čáslavice - Častohostice - Čechočovice - Čechtín - Červená Lhota - Číhalín - Číchov - Čikov - Číměř - Dalešice - Dešov - Dědice - Dolní Lažany - Dolní Vilémovice - Domamil - Dukovany - Hartvíkovice - Heraltice - Hluboké - Hodov - Horní Heřmanice - Horní Smrčné - Horní Újezd - Horní Vilémovice - Hornice - Hrotovice - Hroznatín - Hvězdoňovice - Chlístov - Chlum - Chotěbudice - Jakubov u Moravských Budějovic - Jaroměřice nad Rokytnou - Jasenice - Jemnice - Jinošov - Jiratice - Kamenná - Kdousov - Kladeruby nad Oslavou - Klučov - Kojatice - Kojatín - Kojetice - Komárovice - Koněšín - Kostníky - Kouty - Kozlany - Kožichovice - Krahulov - Kralice nad Oslavou - Kramolín - Krhov - Krokočín - Kuroslepy - Láz - Lesná - Lesní Jakubov - Lesonice - Lesůňky - Lhánice - Lhotice - Lipník - Litohoř - Litovany - Lomy - Loukovice - Lovčovice - Lukov - Markvartice - Martínkov - Mastník - Menhartice - Meziříčko - Mikulovice - Mladoňovice - Mohelno - Moravské Budějovice - Myslibořice - Naloučany - Náměšť nad Oslavou - Nárameč - Nimpšov - Nová Ves Nové Syrovice - Nový Telečkov - Ocmanice - Odunec - Okarec - Okřešice - Okříšky - Opatov - Oponešice - Ostašov - Pálovice - Petrovice - Petrůvky - Pokojovice - Police - Popůvky - Pozďatín - Přeckov - Předín - Přešovice - Přibyslavice - Příštpo - Pucov - Pyšel - Rácovice - Račice - Radkovice u Budče - Radkovice u Hrotovic - Radonín - Radošov - Radotice - Rapotice - Rohy - Rokytnice nad Rokytnou - Rouchovany - Rudíkov - Římov - Sedlec - Slavětice - Slavičky - Slavíkovice - Smrk - Stařeč - Stropešín - Střítež - Studenec - Studnice - Sudice - Svatoslav - Šebkovice - Štěměchy - Štěpkov - Trnava - Třebelovice - Třebenice - Třebíč - Třesov - Valeč - Valdíkov - Vícenice - Vícenice u Náměště nad Oslavou - Vladislav - Vlčatín - Výčapy- Zahrádka- Zárubice- Zašovice- Zvěrkovice- Želetava

## Referències

* ↑ «Czech Republic: Administrative Division (Regions and Districts) - Population Statistics, Charts and Map». [Consulta: 27 desembre 2021].
* ↑ «Regionální statistiky» (en txec). Arxivat de l'original el 2022-01-25. [Consulta: 27 desembre 2021].
# Pleurosicya spongicola

Pleurosicya spongicola és una espècie de peix de la família dels gòbids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 2 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Indonèsia.

## Referències

* ↑ Weber M. 1913. Die Fische der Siboga-Expedition. E. J. Brill, Leiden. Fische Siboga Exped. . i-xii + 1-710.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Kuiter, R.H. i T. Tonozuka 2001. Pictorial guide to Indonesian reef fishes. Part 3. Jawfishes - Sunfishes, Opistognathidae - Molidae. Zoonetics, Austràlia. 623 - 893.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Fenner, R. M. The Conscientious Marine Aquarist: A Commonsense Handbook for Successful Saltwater Hobbyists (en anglès). TFH Publications, 2001. ISBN 9781890087029.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Hoese, D.F. 1986: Gobiidae. p. 774-807. A M.M. Smith i P.C. Heemstra (eds.) Smiths' sea fishes. Springer-Verlag, Berlín, Alemanya.
* Larson, H.K. 1990. A revision of the commensal gobiid fish genera Pleurosicya and Luposicya (Gobiidae), with descriptions of eight new species of Pleurosicya and discussion of related genera. Beagle, Rec. North. Territ. Mus. Arts Sci. 7(1):1-53.
* Larson, H.K. i E.O. Murdy 2001. Gobiidae. Gobies. p. 3578-3603. A K.E. Carpenter i V. Niem (eds.) FAO species identification guide for fishery purposes. The living marine resources of the Western Central Pacific. Vol. 6. Bony fishes part 4 (Labridae to Latimeriidae). FAO, Roma, Itàlia.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Districte de Macanga

El districte de Macanga és un districte de Moçambic, situat a la província de Tete. Té una superfície de 7.430 kilòmetres quadrats. En 2007 comptava amb una població de 112.016 habitants. Limita al nord amb el districte de Lilongwe i el districte de Dedza de Malawi, al nord-oest i oest amb el districte de Chifunde, al sud amb el districte de Chiuta, al sud-est amb el districte de Tsangano i a l'est amb el districte d'Angónia.

## Divisió administrativa

El districte està dividit en dos postos administrativos (Chidzolomondo i Furancungo), compostos per les següents localitats:
* Posto Administrativo de Chidzolomondo:
** Bawe
** Campala
** Chidzolomondo
* Posto Administrativo de Furancungo:
** Furancungo
** Gandala
** Kassupe
** Namadende

## Referències

* ↑ «Instituto Nacional de Estatística». Arxivat de l'original el 2008-03-08. [Consulta: 8 març 2008].
# Districte de Mabote

El districte de Mabote és un districte de Moçambic, situat a la província d'Inhambane. Té una superfície 14.577 kilòmetres quadrats. En 2007 comptava amb una població de 45.101 habitants. Limita al nord amb el districte de Machaze de la província de Manica i el districte de Machanga de la província de Sofala, a l'est amb els districtes de Govuro i Inhassoro, al sud amb el districte de Funhalouro i a l'oest amb els districtes de Chigubo i Massangena de la província de Gaza.

## Divisió administrativa

El districte està dividit en tres postos administrativos (Mabote, Zimane i Zinave), compostos per les següents localitats:
* Posto Administrativo de Mabote:
** Mabote
** Maculuve
** Tanguane
* Posto Administrativo de Zimane:
** Chitanga
** Zimane
* Posto Administrativo de Zinave:
** Benzane
** Mussengue
** Papatane

## Referències

* ↑ «Instituto Nacional de Estatística». Arxivat de l'original el 2008-03-08. [Consulta: 8 març 2008].
# Districte de Làrnaca

El Districte de Làrnaca és un dels sis districtes de Xipre. La capital és Làrnaca. Una petita part de la zona oriental fou ocupada per l'exèrcit turc el 1974, i és controlada per la República Turca de Xipre del Nord. (Vegeu disputa de Xipre). La part sota control xipriota és governada pel districte de Nicòsia.
Al territori hi ha l'aeroport internacional de Làrnaca i la mesquita musulmana de Hala Sultan Tekke, la tercera més sagrada del món islàmic.
# Vinco (Pennsilvània)

Vinco és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Pennsilvània. Segons el cens del 2000 tenia 1.429 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Vinco tenia 1.429 habitants, 593 habitatges, i 442 famílies. La densitat de població era de 137,9 habitants/km².
Dels 593 habitatges en un 26,3% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 64,6% hi vivien parelles casades, en un 7,1% dones solteres, i en un 25,3% no eren unitats familiars. En el 22,8% dels habitatges hi vivien persones soles el 13,5% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,4 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,81.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 19,2% tenia menys de 18 anys, un 7% entre 18 i 24, un 23,6% entre 25 i 44, un 30,1% de 45 a 60 i un 20,1% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 45 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 92,7 homes.
La renda mediana per habitatge era de 37.361 $ i la renda mediana per família de 45.486 $. Els homes tenien una renda mediana de 39.808 $ mentre que les dones 17.692 $. La renda per capita de la població era de 18.488 $. Entorn del 5,5% de les famílies i el 4,9% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Vinco». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 10 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Vinco». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Walter Serena

Walter Serena (San Zeno Naviglio, 3 d'abril de 1928 - Brèscia, 19 d'agost de 2011) va ser un ciclista italià que fou professional entre 1952 i 1957. Durant la seva carrera professional destaca la victòria a la Volta a Catalunya de 1954.

## Palmarès

* 1954
** 1r de la Volta a Catalunya i vencedor d'una etapa
** 1r del Gran Premi Pontremoli
* 1955
** Vencedor d'una etapa al Giro de Sicília

### Resultats al Giro d'Itàlia

* 1953. 28è de la classificació general
* 1954. 55è de la classificació general
* 1955. 44è de la classificació general
* 1956. Abandona

## Referències

* 1 2 ONLUS®, Museo del Ciclismo Associazione Culturale. «Museo del Ciclismo - Walter SERENA» (en italià). [Consulta: 6 novembre 2022].
* ↑ «SERENA Walter». [Consulta: 6 novembre 2022].

## Enllaços externs

* Palmarès de Walter Serena (neerlandès)
# Valsos sentimentals i Valsos nobles (Schubert)

Franz Schubert va escriure uns cent valsos per a piano sol. Entre ells, destaquen dues col·leccions que són els 34 Valsos sentimentals (Op. 50, D. 779) i el 12 Valsos nobles (Op. 77, D. 969).
La música per a piano de Schubert trigà a tenir un lloc destacat dins el repertori estàndard de la literatura de piano. Fins al començament del segle XX la seva producció per a piano sol sovint rebia la crítica que era música de saló.
El Valsos sentimentals foren escrits l'any 1823, i el Valsos nobles es creu que són posteriors, de l'any 1827, l'any abans de la mort del compositor, tot i que el manuscrit està sense data.

## Enllaços externs

* Valsos nobles, Valsos sentimentals: Partitures lliures a l'IMSLP.