OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Lo Chasteu de Boçac

Lo Chastèu de Boçac (en francès Boussac-Bourg) és una localitat i comuna de França, a la regió de la Nova Aquitània, departament de la Cruesa. La seva població al cens de 1999 era de 788 habitants. Forma part de l'aglomeració urbana de Boçac. Està integrada a la Communauté de communes du Pays de Boussac.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 887 | 882 | 892 | 899 | 788 |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001- | Maurice Santinon | |
# Vulcanodon karibaensis

Vulcanodon karibaensis ('dent de volcà de Kariba') és una espècie de dinosaure sauròpode relativament primitiu i petit que va viure a l'actual Zimbàbue al Juràssic inferior. Les seves petites dents amb marge serrat eren com els d'un prosauròpode, però les potes eren de sauròpode. Feia uns 6,5 metres de longitud.
Es coneix una única espècie, V. karibaensis, descrita per Raath l'any 1972.

## Referències

* http://www.enchantedlearning.com/subjects/dinosaurs/dinos/Vulcanodon.shtml
* http://www.dinoruss.com/de_4/5a6c17b.htm Arxivat 2007-10-04 a Wayback Machine.
Sauropodomorpha :
Regne: Animalia
Filum: Chordata
Classe: Sauropsida
Clade: Avemetatarsalia
Clade: Dinosauria :
Sauropodomorpha :
Sauropoda :
Neosauropoda :
Macronaria :
Titanosauria :
# Bruni (Texas)

Bruni és una concentració de població designada pel cens del Comtat de Webb (Texas) dels Estats Units d'Amèrica. Segons el cens del 2000 tenia 412 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Bruni tenia 412 habitants, 131 habitatges, i 104 famílies. La densitat de població era de 121,4 habitants per km².
Dels 131 habitatges en un 45,8% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 66,4% hi vivien parelles casades, en un 9,2% dones solteres, i en un 20,6% no eren unitats familiars. En el 19,1% dels habitatges hi vivien persones soles el 9,2% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 3,15 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,63.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 35,4% tenia menys de 18 anys, un 7,3% entre 18 i 24, un 25,5% entre 25 i 44, un 18% de 45 a 60 i un 13,8% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 32 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 92,8 homes.
La renda mediana per habitatge era de 25.500$ i la renda mediana per família de 29.688$. Els homes tenien una renda mediana de 25.875$ mentre que les dones 14.464$. La renda per capita de la població era de 11.355$. Aproximadament el 15,3% de les famílies i el 18,9% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Bruni». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 12 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Bruni». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2011-06-06. [Consulta: 12 agost 2010].
# Maylis de Kerangal

Maylis de Kerangal (Toulon, 16 de juny de 1967) és una escriptora francesa.

## Biografia

De petita va viure a Le Havre, després va estudiar història i filosofia a Rouen i París. Va treballar en Éditions Gallimard (secció infantil i juvenil, del 1991 al 1996), i després va continuar la seva formació en ciències socials als Estats Units d'Amèrica.
Va decidir escriure la seva primera novel·la l'any 2000 i des de llavors es dedica plenament a l'escriptura. Una de les seves obres més conegudes és Naissance d'un pont (2010), finalista del Premi Goncourt, guanyadora del Premi Médicis i traduïda a molts idiomes.
L'any 2014 rep el Gran Premi de literatura Henri-Gal de l'Acadèmia francesa pel conjunt de la seva obra. La seva novel·la Réparer les vivants va rebre el Premi Wellcome 2017.

## Bibliografia
### Novel·la

* Je marche sous un ciel de traîne, Paris, Éditions Verticales, 2000, 222 p. ISBN 9782843350641
* La Vie voyageuse, Paris, Éditions Verticales, 2003, 240 p. ISBN 978-2843351617
* Ni fleurs ni couronnes, Paris, Éditions Verticales, 2006, 135 p. ISBN 9782070777204
* Dans les ràpides, Paris, Éditions Naïve, 2007, 111 p. ISBN 978-2350210865
* Corniche Kennedy, Paris, Éditions Verticales, 2008, 177 p. ISBN 9782070122196
* Naissance d'un pont, Paris, Éditions Verticales, 2010, 320 p. ISBN 978-2070130504 – Premi Médicis 2010 i Premi Franz Hessel 2010
* Tangente vers l'est, Paris, Éditions Verticales, 2012, 134 p. ISBN 9782070136742 – Premi Landerneau 201217
* Réparer les vivants, Éditions Verticales, 2013, 281 p. ISBN 9782070144136 – Grand prix RTL-Lire 2014; Premi France Culture/Télérama 2014; Premi Orange du Livre 2014. Traduïda al català per Jordi Martín Lloret i publicada a Angle Editorial el febrer de 2015 amb el títol de Reparar els vius. En castellà, la publica Anagrama i la tradueix Javier Albiñana. Tracta sobre el trasplantament, i les associacions pro donació d'òrgans l'han presa com una estendard per defensar les seves idees. El 2 juliol de 2015 obté el Premi Llibreter 2015 en la categoria d'"Altres literatures".
* À ce stade de la nuit, Paris, Éditions Guérin, 2014, 80 p. ISBN 978-2-35221-098-6
* Lampedusa, Anagrama, 2016
* Canoës (Gallimard) ISBN 9782072945564

### Àlbums infantils

* Éditions Hélium. Nina et les oreillers, 2011, p. 28. ISBN 9782358510462.

## Referències

* ↑ «Houellebecq Wins Goncourt, Top French Literary Award». [Consulta: 8 novembre 2010].
* ↑ «Birth of a Bridge».
* ↑ Farrant, M.A.C. «French novelist explores mythic themes in ‘Birth of a Bridge’». The Vancouver Sun, 16-01-2015. Arxivat de l'original el 15 d’octubre 2017 [Consulta: 4 juny 2015].
* ↑ Sacks, Sam «The Sins of the Father». The Wall Street Journal, 07-11-2014.
* ↑ «Fondation Henri Gal» (en francès). [Consulta: 5 juny 2015].
* ↑ «Maylis de Kerangal gana el Premio Wellcome 2017 - Editorial Anagrama» (en castellà). Editorial Anagrama.
* ↑ «Els pro donants reivindiquen el llibre de Kerangal». El Punt Avui, 19-02-2015. [Consulta: 4 juny 2015].
# Eva Martínez Ruiz

Eva Martínez Ruiz (Alaquàs, 1973) és una política i advocada valenciana.
Llicenciada en dret en l'especialitat de Dret Privat per la Universitat de València, exerceix l'advocacia des del 1999 fins al 2011 quan és envestida diputada a les Corts Valencianes. Milita al Partit Socialista del País Valencià (PSPV) a l'agrupació d'Alaquàs (Horta Sud) on és membre de l'executiva local. Ha estat regidora al seu poble des de 2003 a 2011 fent-se càrrec de les regidories d'Urbanisme, Contractació, Serveis Urbans i Medi Ambient.
Fou triada diputada a les Corts Valencianes a les eleccions de 2011, quan el també alaquaser Jorge Alarte fou candidat socialista a la presidència de la Generalitat.

## Enllaços externs

* Fitxa a les Corts Valencianes Arxivat 2012-06-21 a Wayback Machine.
# Lo Chauchèt

Lo Chauchèt (en francès Le Chauchet) és una comuna (municipi) de França, a la regió de la Nova Aquitània, departament de la Cruesa, al districte de Lo Buçon i cantó de Chénérailles.
La seva població al cens de 1999 era de 104 habitants.
Està integrada a la Communauté de communes de Chénérailles.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 184 | 154 | 130 | 104 | 104 |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001- | Michel Monteil | |

## Referències

* ↑ Toponímia occitana a lemosin.net].
# Bruning (Nebraska)

Bruning és una població dels Estats Units a l'estat de Nebraska. Segons el cens del 2000 tenia 300 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Bruning tenia 300 habitants, 150 habitatges, i 85 famílies. La densitat de població era de 413,7 habitants per km².
Dels 150 habitatges en un 19,3% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 49,3% hi vivien parelles casades, en un 4,7% dones solteres, i en un 43,3% no eren unitats familiars. En el 40% dels habitatges hi vivien persones soles el 26,7% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,71.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 19% tenia menys de 18 anys, un 5,7% entre 18 i 24, un 19,3% entre 25 i 44, un 19,3% de 45 a 60 i un 36,7% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 51 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 74,8 homes.
La renda mediana per habitatge era de 30.972 $ i la renda mediana per família de 43.036 $. Els homes tenien una renda mediana de 32.273 $ mentre que les dones 19.135 $. La renda per capita de la població era de 17.148 $. Aproximadament el 5,5% de les famílies i el 7,5% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Bruning». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 8 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Bruning». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Eva Medusa

Eva Medusa és una sèrie de còmic creada pel guionista Antonio Segura i la dibuixant Ana Miralles. Està formada pels àlbums Tú el veneno, Tú, el deseo i Yo, el amor. El còmic va veure la llum inicialment al mercat francòfon a partir de 1991 i després va aparèixer també en castellà, publicant-se parcialment a la revista Viñetas. Seguidament, també fou publicat en format àlbum.
El 1993 va obtenir dos premis Haxtur, al millor guió i a la millor història llarga.
A l'igual que la posterior Djinn (2001), el còmic alterna dos plans cronològics i mostra a una protagonista encantadora, capaç de subjugar als homes amb la seva bellesa.

## Àlbums

* Tú el veneno (Editorial Glénat, 1993)
* Tú, el deseo (Editorial Glénat, 1993)
* Yo, el amor (Editorial Glénat, 1994)

## Palmarès

* 1993 - Premi Haxtur a la "Millor Història Llarga" al Saló Internacional del Còmic del Principat d'Astúries.
* 1993 - Premi Haxtur al "Finalista Més Votat pel Públic" al Saló Internacional del Còmic del Principat d'Astúries.
* 1993 - Nominada al Premi Haxtur al "Millor Dibuix" per "Eva Medusa" al Saló Internacional del Còmic del Principat d'Astúries.

## Referències

* ↑ Cortijo, Adela (2011). Autoras contemporáneas en la historieta española. Revisión de la etiqueta 'comic femenino en Altarriba (2011), pp. 227 a 228. (castellà)

## Bibliografia

* PONS, Álvaro, PORCEL, Pedro i SORNÍ, Vicente. Viñetas a la luna de Valencia. Castalla: Edicions de Ponent, Colección Papers Grisos, 2007. Depòsit Legal: A-295-2007. ISBN 978-84-96730-04-5.
* ALTARRIBA, Antonio (Coord.). La historieta española, 1857-2010. Historia, sociología y estética de la narrativa gráfica en España.. Madrid: CESID, ARBOR Ciencia, Pensamiento y Cultura Vol. 187, 2EXTRA 2011.
# Viekšniai

Viekšniai ( escoltar (?·pàg.)) és una ciutat del districte municipal de Mažeikiai en el comtat de Telšiai (Lituània). Està situada a uns 17 km de la ciutat de Mažeikiai.
# Bréhand

Bréhand (en bretó Brehant-Monkontour, gal·ló Berhaund-Moncontór) és un municipi francès, situat a la regió de Bretanya, al departament de Costes del Nord. L'any 2006 tenia 1.426 habitants.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 1290 | 1307 | 1247 | 1369 | 1287 | 1271 | 1426 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes ||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 1935-1967 | François Cherdel | CNI |
| 1965-1993 | René de Foucaud | CNI |
| 1993-2001 | Gérard Langlais | PS |
| 2001- | Michel Hervé | Divers droite |
# Pilota d'Or 1957

La Pilota d'Or 1957 va recompensar el 17 de desembre de 1957 Alfredo di Stéfano com a millor futbolista d'Europa, segons la revista France Football.

## Classificació completa

| Posició | Nom | Club | Nacionalitat | Punts |
| 1 | Alfredo di Stéfano | Reial Madrid | Espanya | 72 |
| 2 | Billy Wright | Wolverhampton Wanderers FC | Anglaterra | 19 |
| 3 | Duncan Edwards | Manchester United | Anglaterra | 16 |
| 3 | Raymond Kopa | Reial Madrid | França | 16 |
| 5 | Ladislau Kubala | FC Barcelona | Hongria | 15 |
| 6 | John Charles | Juventus | Gal·les | 14 |
| 7 | Eduard Streltsov | Torpedo Moskva | Unió Soviètica | 12 |
| 8 | Tommy Taylor | Manchester United | Anglaterra | 10 |
| 9 | József Bozsik | Budapest Honvéd | Hongria | 9 |
| 9 | Ígor Neto | Spartak Moskva | Unió Soviètica | 9 |
| 11 | Lev Iaixin | Dynamo Moskva | Unió Soviètica | 8 |
| 12 | Gyula Grosics | Tatabánya | Hongria | 7 |
| 12 | Francisco Gento | Reial Madrid | Espanya | 7 |
| 14 | Miloš Milutinović | Partizan Beograd | Iugoslàvia | 4 |
| 14 | Danny Blanchflower | Tottenham | Irlanda del Nord | 4 |
| 14 | Juan Schiaffino | AC Milan | Itàlia | 4 |
| 17 | Stanley Matthews | Blackpool | Anglaterra | 3 |
| 17 | Johnny Haynes | Fulham FC | Anglaterra | 3 |
| 17 | Gerhard Hanappi | Rapid Viena | Àustria | 3 |
| 20 | Sándor Kocsis | Young Fellows Zürich | Hongria | 2 |
| 20 | Horst Szymaniak | Wuppertaler | RFA | 2 |
| 22 | Kurt Hamrin | Calcio Padova | Suècia | 1 |
| 22 | Ladislav Novák | Dukla Praha | Txèquia | 1 |

## Notes

* ↑ Argentí de naixement, obtingué la nacionalitat espanyola el 1956. «Europe dazzled by Di Stéfano». UEFA, 22-11-2004. [Consulta: 6 desembre 2008].
* ↑ Uruguaià de naixement, obtingué la nacionalitat italiana.

## Enllaços externs

* France Football Web oficial Arxivat 2009-03-19 a Wayback Machine.
# Oficina del Cens dels Estats Units

L'Oficina del Cens dels Estats Units (en anglès, United States Census Bureau) és una part del Departament de Comerç dels Estats Units. És l'organisme governamental que s'encarrega del Cens als Estats Units. El seu objectiu és donar una font de dades de qualitat sobre la població dels EUA i la seva economia. El seu director entrant n'és Robert M. Groves, nomenat l'abril del 2009 per l'aleshores president, Barack Obama.
Aquestes oficines es troben al Ministeri de Comerç, on s'elaboren els estudis estadístics, i és un departament governamental dels EUA. És l'equivalent a l'Institut d'Estadística de Catalunya.

## Enllaços externs

* Oficina del Cens dels Estats Units - Lloc web oficial
# Anell de bola captiva

Un anell de bola captiva (en anglès, Ball Closure Ring, BCR), anell de tancament de bola, o cèrcol captivador, és un anell de joieria clàssica que s'utilitza en el pírcing corporal. La majoria d'aquests anells estan fabricats en acer inoxidable, titani, niobi o fins i tot de diferents tipus de plàstics.

## Descripció

Aquest anell té una petita obertura on s'adapta una bola. El taló d'aquesta obertura és lleugerament més gran i té petites depressions que corresponen als punts finals de l'anell, de manera que es pot encaixar la bola completament contra ells, completant així el circuit de l'anell. Sovint, s'obre i es tanca l'anell amb unes alicates per inserir millor la bola o per permetre un ajust més fàcil. S'utilitza la tensió o la compressió natural del metall que està formada per l'anell per a mantenir fermament el taló.
La bola pot ser de vidres de colors, acrílics, ceràmics, o una pedra preciosa.

## Utilització

Aquesta és una peça popular de joieria per a pírcing, per la seva comoditat i facilitat d'ús, ja que permet que l'usuari es pugui treure l'anell simplement traient la bola. Quan està ficada a l'anell, bola es manté fermament en el seu lloc perquè no caigui fàcilment.
A més, a causa de la seva forma tancada i les seves vores arrodonides, aquests anells no s'enganxen fàcilment a la roba o al pèl, fent-los una opció popular per a les perforacions que encara estan cicatritzant.
No obstant això, no és adequat per al seu primer ús en una perforació recent, ja que el forat de la perforació pot créixer pel moviment axial i radial de l'anell. La seva forma circular pot arrossegar la limfa seca cap a la perforació que s'està cicatritzant, el que significa que es considerin preferibles els barbells per a certs pírcings mentre estan cicatritzant.

## Variants

Un anell segmentat no es tanca amb una bola, sinó que s'uneixen els dos extrems de l'obertura per a formar un anell continu.
L'anell de tancament de barra (o D-ring) és un anell en què una barra uneix els dos extrems de l'obertura.
Els anells segmentats poden ser molt cars en determinades circumstàncies, per aquest motiu se sol escollir com a alternativa l'anell de tancament de barra.

## Enllaços externs

* «Pírcings». Canal Salut. Generalitat de Catalunya.
* Piercing problems (anglès)
# Fakhr-ad-Dawla

Fakhr-ad-Dawla Abu-l-Hàssan Alí ibn al-Hàssan, més conegut simplement pel seu làqab com a Fakhr-ad-Dawla (àrab: فخر الدولة, Faẖr ad-Dawla) (952-997) fou el tercer fill del sultà buwàyhida o búyida Rukn-ad-Dawla. La seva mare era una filla d'al-Hàssan ibn Fayuran, cosí de Maqan ibn Kaki.
Malalt el seu pare, va convocar als seus fills Àdud-ad-Dawla, Muàyyid-ad-Dawla i Fakhr-ad-Dawla i els va comunicar la successió: la sobirania suprema seria per al fill gran Adud-ad-Dawla i els altres dos fills rebrien territoris al Jibal. El feu de Fakhr-ad-Dawla seria Hamadan i Dinawar que estava dominat en part pels kurds hasanwàyhides, mentre Muàyyid-ad-Dawla rebria Isfahan i Rayy. Rukn-ad-Dawla va morir el 977.
Fakhr-ad-Dawla, que aspirava a més, es va aliar amb el seu cosí Izz-ad-Dawla Bakhtiyar, fill de Muizz-ad-Dawla (germà de Rukn-ad-Dawla), amb Hassanwayh i amb Qabus ibn Wuixmaguir dels ziyàrides de Gurgan. Adud-ad-Dawla va derrotar a Bakhtiyar i als hamdànides de Mossul, i Hassanwayh va morir, i Fakhr fou expulsat del seu feu el 979 i va fugir al Khurasan (junt amb Kabus ibn Washmagir) sota la protecció del governador samànida de la regió Hussam-ad-Dawla Tash; Muàyyid-ad-Dawla va rebre els seus territoris i els dels ziyàrides.
Fakhr-ad-Dawla, amb suport samànida, va provar de recuperar els seus dominis, però fou derrotat altre cop el 981 i posteriors intents no van tenir tampoc èxit. Àdud-ad-Dawla va morir el 983. Muàyyid-ad-Dawla va provar un acostament al seu germà, que no va reeixir i va morir poc després (984). El seu visir Ibn Abbad va cridar llavors a Fakhr que va anar a Rayy i Isfahan; el fill de Muàyyid-ad-Dawla es va haver de sotmetre. Fakhr no va retornar el Gurgan (que havia passat a Muàyyid-ad-Dawla) al seu antic aliat Qabus. Va donar suport a Tash contra el seu successor Ibn Simmdjur al Khurasan.
Fakhr-ad-Dawla era ara un príncep independent i cap de la família buwàyhida com a príncep de més edat. Va intentar eliminar els senyors locals kurds i daylamites i va ocupar algunes de les seves fortaleses com Shamiran; es va enfrontar als hasanwàyhides revoltats a Kumm, a la revolta de Tabaristan i Qazwin (987) i a l'intent del seu cosí matern Nasr ibn al-Hasan ibn Faruyan a Damghan (988); el cap militar Ali ibn Kama, general de Muayyid, fou desposseït dels seus feus i va morir. Va mantenir bones relacions amb el seu nebot Samsam-ad-Dawla d'Iraq fins que va pujar al tron el seu germà Bahà-ad-Dawla (989); llavors es va aliar als hasanwàyhides (Badr ibn Hasanwayh) i va atacar Khuzestan que depenia d'Iraq, però algunes disputes amb els caps militars i unes inundacions van desorganitzar el seu exèrcit i es va haver de retirar (989) i el 994 va fer un acostament a Bahà-ad-Dawla en contra del seu antic aliat Samsam-ad-Dawla que ara dominava Fars (vers 990 a 998). El visir Ibn Abbad, amb el que les relacions havien empitjorat, va morir (995), els seus béns foren confiscats, i el seu càrrec repartit entre dos titulars.
Va morir l'agost del 997. El va succeir el seu fill Majd-ad-Dawla, mentre Qabus ibn Wuixmaguir recuperava Gurgan.

## Referències

* Bowen, The last Buwwayhids, 1929
# Luciobarbus capito

Luciobarbus capito és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids.

## Subespècies

* Barbus capito capito (Güldenstädt, 1772)
* Barbus capito conocephalus (Kessler, 1872)

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4. .
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* McAllister, D. E. A working list of fishes of the world (en anglès). Museu Nacional de Ciències Naturals, 1987.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Villaviciosa de al lado

Villaviciosa de al lado és una pel·lícula de comèdia espanyola del 2016 dirigida per Nacho G. Velilla i protagonitzada per Carmen Machi, Arturo Valls, Belén Cuesta, Macarena García, Leo Harlem, Jon Plazaola, Yolanda Ramos, Carmen Ruiz, Carlos Santos, Salva Reina, Goizalde Núñez i Antonio Pagudo.

## Argument

Al poble de Villaviciosa de al lado toca la loteria, però els homes del lloc no poden cobrar-la, ja que el dècim ha estat premiat en un prostíbul del poble i no volen que les seves dones ho descobreixin.

## Repartiment

* Carmen Machi - Mari
* Arturo Valls - César
* Belén Cuesta - Elisa
* Boré Buika - Padre Benjamín
* Antonio Pagudo - Juandi
* Macarena García - Sole
* Leo Harlem - Anselmo
* Jon Plazaola - Carlos
* Yolanda Ramos - Visi
* Carmen Ruiz - Milagros
* Carlos Santos - Ricardo
* Salva Reina - Nino
* Corina Randazzo - Merche
* Goizalde Núñez - Carmen
* Julieta Serrano - Petra
* Tito Valverde - Augusto
* Miguel Rellán - Aurelio
* Florí Opritescu - Constantín
* Jorge Asín - Paco
* Javi Coll - Ángel

## Referències

* ↑ «Villaviciosa de al lado (2016)» (en castellà). FilmAffinity, 2016. [Consulta: 3 desembre 2016].
# Cal Palau (Vilanova de Bellpuig)

Cal Palau és un edifici del municipi de Vilanova de Bellpuig (Pla d'Urgell) inclòs en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Casa de pedra arrebossada i blanquejada. Consta de quatre plantes: planta baixa amb dues obertures tapades, una porta principal quadrada i dues portes d'arc de mig punt. Totes les obertures estan separades per pilastres adossades; a la planta noble i planta segona hi ha cinc portes balconeres. La barana de forja molt treballada i al balcó central s'ubica un escut nobiliari. Aquestes obertures queden separades per columnes nervades, de base quadrada i ampla i capitell corinti; l'última planta és la golfa amb cinc obertures rectangulars. Remata la construcció una balustrada.

## Història

A la porta central de planta baixa hi ha la data 1797-1981. La família Palau, era una de les famílies amb més poder econòmic de la vila.

## Referències

* 1 2 «Cal Palau». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 18 setembre 2013].