OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Es Cubells

Es Cubells, o es Carme des Cubells, és un poble i parròquia del municipi de Sant Josep de sa Talaia, a Eivissa. Té 874 habitants (2009).
Està ubicat al sud de l'illa, a la vora de la Mediterrània, en un tram de costa on hi destaquen els penya-segats i xicotetes cales. Aquest nucli es va formar a partir d'edificacions al voltant del temple de la Mare de Déu de Cubells (s.XIX), que pren el nom de la vénda on es va construir.
L'església, emblanquinada i amb contraforts als laterals, va ser inaugurada el 1864 i es va poder construir gràcies a l'impuls del religiós carmelita Francesc Palau, que conserva un paper important a la història de l'illa, en passar llargs períodes vivint com un ermità a l'illot des Vedrà. Una escultura situada al costat del temple recorda la seva biografia.

## Referències

* ↑ «Es Cubells». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Es Cubells». Portal oficial de turisme d'Eivissa. [Consulta: 27 octubre 2015].

## Bibliografia

* Enciclopèdia d'Eivissa i Formentera, Es Cubells

## Enllaços externs

* Es Cubells a Eivissaweb
# Sant Jaume de Palouet

Sant Jaume de Palouet és l'església parroquial del poble de Palouet al municipi de Massoteres (Segarra) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. La parròquia pertany al Bisbat de Solsona.

## Descripció

Es tracta d'una església originàriament romànica, que ha patit diverses modificacions al llarg del temps.
La façana principal, és de grans carreus ben treballats i presenta una porta d'arc de mig punt adovellada. Al damunt hi ha una fornícula amb la imatge de Sant Jaume. Un campanar d'espadanya, amb dos ulls que acullen dues campanes, corona l'edifici.
El mur dret de l'església, havia estat tapat per un magatzem, que en desaparèixer ha deixat a la vista el mur de pedra amb una espitllera.
Té una sola nau coberta amb volta de canó. Al centre de la nau hi ha una tomba que data de 1731, propietat de la família Xuriguera-Alsina. A l'esquerra de la nau hi ha la sagristia, construïda el 1765. El 1861 es va construir el baptisteri i un altar d'estil barroc clàssic. Al mur esquerra de la nau, la familia Alsina, va finançar el 1942, un altar.
Destaca la pica baptismal adossada a la banda dreta que es podria datar al segle xviii.
L'any 2000, es va fer una restauració, que va deixar la pedra al descobert, excepte a la volta.

## Història

El poble de Palou de Torà, també anomenat Palouet o Palou de Massoteres, es troba a llevant del terme municipal de Massoteres. Es tracta d'un poble medieval que fins a mitjans del segle XX conservà l'estructura de vila closa, amb dues portes d'entrada. Una d'elles s'obria davant l'església de Sant Jaume -advocació poc freqüent en les esglésies d'aquestes contrades- que estava fora de la vila. El lloc de Palouet és esmentat l'any 1116 en el testament de Pere Ponç.
L'església de Palou, com la de Massoteres, era sufragània de la parròquia de Sant Pere de Talteüll. Des de finals del segle xvi pertany al bisbat de Solsona. L'any 1894 esdevingué parròquia. Per donar habitatge al capellà es va haver de construir la rectoria.
L'edifici actual és una construcció reformada sobre una fàbrica medieval.

## Referències

* 1 2 «Palou de Massoteres, Sant Jaume de». Bisbat de Solsona. [Consulta: 8 gener 2015].
* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 «Sant Jaume de Palouet». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 29 agost 2014].
# A.C.A.B.

* No s'ha de confondre amb el setè rei del Regne d'Israel Acab.
A.C.A.B. és l'acrònim de la frase anglesa All cops are bastards, que es pot traduir per "Tots els policies són uns malparits". Es va popularitzar durant la vaga dels miners britànics dels anys 1984-1985, i actualment el fan servir alguns seguidors radicals de futbol, grups contraculturals i militants anticapitalistes. També es pot veure representat pels números "1312" en referència a l'ordre en l'alfabet de les lletres A, C, A i B.
El diccionari anglès de frases típiques (Dictionary of Catch Phrases) dona testimoni de l'acrònim ja des de 1977, en un article d'un periodista de Newcastle, qui va passar una nit a la presó i va documentar el terme escrit a les parets.
La banda britànica de punk oi! The 4 Skins varen popularitzar l'acrònim el 1980 amb la cançó del mateix nom. Per la seva banda, el grup hardcore Gallows va recuperar l'acrònim a la cançó Last June, del seu àlbum homònim. També existeix la canço ACAB d'estil Hardcore del Dj Paul Elstak.

## Referències

* ↑ Partridge, Eric. Dictionary of Catch Phrases (en anglès). ISBN 978-0812885361.
* ↑ «The 4Skins» (en anglès). [Consulta: 28 maig 2016].
* ↑ «The 4 Skins - A.C.A.B.» (en anglès). [Consulta: 28 maig 2016].
* ↑ «Gallows - Last June» (en anglès). [Consulta: 28 maig 2016].
# MWR

MWR té els següents significats:
* Radiòmetre de microones (del seu nom en anglès MicroWave Radiometer), radiòmetre que mesura energies del rang de les microones
* mwr també és el codi ISO 639-3 del marwari, llengua parlada al Pakistan i l'Índia
# Aristodem de Nisa el Vell

Aristodem (en grec antic: Ἀριστόδημος, llatí: Aristodemus) va ser un gramàtic de l'antiga Grècia nascut a Nisa, a Cària.
Fou deixeble del cèlebre gramàtic Aristarc de Samotràcia. William Smith creu també que seria el mateix personatge citat en uns escolis a Píndar sota el nom d'Aristodem d'Alexandria, puix hi va residir un cert temps. Ja de gran, retornà a Nisa, on prengué com a pupil a Estrabó.
El seu pare es deia Menècrates, i tenia alguna relació de parentiu amb Aristodem de Nisa el Jove, també gramàtic.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology (en anglès). Boston: Little, Brown and Co., 1867, p. Vol. I, pàg. 305 ARISTODE'MUS Of Nysa 1..
# República Croata d'Herceg-Bòsnia

La República Croata d'Herceg-Bòsnia (localment Hrvatska Republika Herceg-Bosna) fou una entitat, actualment inexistent, de Bòsnia i Hercegovina entre 1991 i 1994 com a resultat de la política secessionista durant la Guerra de Bòsnia. Tenia com a capital la ciutat de Mostar.
Herceg-Bòsnia havia de deixar d'existir el 1994 i per integrar-se en la Federació de Bòsnia i Hercegovina (una de les dues entitats de l'estat de Bòsnia-Hercegovina) a través de la signatura de l'Acord de Washington, però va continuar existint fins al 31 d'agost de 1996. Un dels cantons de la Federació encara utilitza el nom d'Herceg-Bòsnia.
El partit que governava la República de Croàcia, la Unió Democràtica Croata ("HDZ"), organitzà i controlà la branca del partit a Bòsnia i Hercegovina, la Unió Democràtica Croata de Bòsnia i Hercegovina ("HDZ-BiH"). El 12 de novembre de 1991, els nacionalistes més extremistes de l'HDZ-BiH, sota la direcció de Mate Boban, Dario Kordić i altres, i amb el suport de Franjo Tuđman i Gojko Šušak, havien pres el control del partit.

## Referències

* ↑ «La república croata en Bosnia deja de existir» (en castellà). El Pais, 01-09-1996. [Consulta: 3 desembre 2023].

## Vegeu també

* Consell de Defensa Croat
# Royal City

Royal City és una població dels Estats Units a l'estat de Washington. Segons el cens del 2000 tenia 1.823 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Royal City tenia 1.823 habitants, 444 habitatges, i 380 famílies. La densitat de població era de 558,6 habitants per km².
Dels 444 habitatges en un 64,6% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 67,3% hi vivien parelles casades, en un 8,8% dones solteres, i en un 14,4% no eren unitats familiars. En el 10,6% dels habitatges hi vivien persones soles el 5,9% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 4,1 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 4,33.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 40,3% tenia menys de 18 anys, un 12,4% entre 18 i 24, un 31,9% entre 25 i 44, un 11% de 45 a 60 i un 4,4% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 24 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 132 homes.
La renda mediana per habitatge era de 28.529 $ i la renda mediana per família de 29.821 $. Els homes tenien una renda mediana de 19.643 $ mentre que les dones 22.917 $. La renda per capita de la població era de 9.502 $. Aproximadament el 24% de les famílies i el 26,7% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Royal City». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-10. [Consulta: 13 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Royal City». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2010-08-20. [Consulta: 13 agost 2010].
# François Parisien

François Parisien (Mont-real, 27 d'abril de 1982) és un ciclista canadenc, professional des del 2006 al 2013. En el seu palmarès destaca el campionat nacional en ruta de 2005, i sobretot, una etapa a la Volta a Catalunya del 2013 amb final a Lleida.

## Palmarès

* 2005
** Campionat del Canadà en ruta
* 2008
** 1r a la Green Mountain Stagerace
* 2009
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Cuba
* 2010
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Mèxic
* 2012
** 1r al Tour d'Elk Grove
* 2013
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Catalunya

## Referències

* ↑ «François Parisien guanya la cinquena etapa de la Volta a Catalunya». El Punt-Avui, 22-03-2013. [Consulta: 24 març 2013].
* ↑ «Martin esgarrapa quatre segons més a Purito». El Periódico de Catalunya, 22-03-2013. [Consulta: 24 març 2013].

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
# François Pienaar

François Pienaar (Vereeniging, 2 de gener de 1967) és un ex jugador de rugbi, capità dels Springboks, que jugava en la posició de flanker i va portar a la seva selecció a la victòria a la Copa del Món de Rugbi de 1995, disputada al seu país.

## Biografia

Després de completar l'escola secundària a Witbank, va guanyar una beca esportiva per a la Universitat Rand Afrikaans, on hi va estudiar Dret. Va debutar al Transvaal Rugbi Union, equip de rugbi amb seu a Johannesburg, el 1989, abans de ser convocat a la selecció nacional (els Springboks) el 1993. Va ser nomenat capità dels Springboks des de la primera prova i va mantenir el càrrec fins que va abandonar l'equip en 1996. Segueix sent un dels més reeixits capitans dels Springboks de tots els temps. El 1994, l'equip va retenir la Currie Cup i els Springboks van arribar així mateix algunes victòries memorables. Pienaar va ser elegit jugador internacional de l'any per la revista Rugby World. El país es trobava en transició, després de l'esfondrament de l'apartheid i l'arribada de Nelson Mandela al maig de 1994. Mandela va donar tot el seu suport als Springboks, que només comptaven amb un jugador de raça negra, Chester Williams. Els Springboks van derrotar les seleccions d'Austràlia, Romania, Canadà, Samoa i França. Després van jugar la final amb els seus clàssics rivals de Nova Zelanda a l'estadi Ellis Park de Johannesburg.
Pienaar es va exercir en el temps extra, i malgrat la tensió del partit els tres punts del drop de Joel Stransky garantir una victòria dels Springboks. Després del partit, Pienaar va deixar en clar en una entrevista a peu de camp que l'equip havia guanyat el trofeu, no només per als 60.000 aficionats presents a l'Ellis Park, sinó per als 43 milions de sud-africans.
L'any 2000, Pienaar es va retirar com a jugador i el 2002 va tornar a Ciutat del Cap on viu amb la seva esposa Nerine i els seus dos fills, un dels quals té a Nelson Mandela com a padrí.
El 2008, l'escriptor John Carlin va publicar la seva novel·la El factor humà (Playing the enemy), que narra els contactes entre Pienaar i el president Nelson Mandela i com la victòria dels Springboks va aconseguir unir el poble sud-africà. El 2009 es va estrenar una pel·lícula basada en aquest llibre, Invictus, dirigida per Clint Eastwood, en la qual Pienaar és interpretat per l'actor Matt Damon

## Referències

* ↑ Nauright, John «François Pienaar». Encyclopædia Britannica [Consulta: 8 juliol 2017].
* ↑ Roura, Conchita «François Pienaar: "En la final de 1995 no perdió nadie, ganamos todos"». Mundo Deportivo, 06-02-2014 [Consulta: 8 juliol 2017].
* ↑ «Francois Pienaar». Biographies. South African History Online. [Consulta: 8 juliol 2017].
# Fuenteliante

Fuenteliante és un municipi de la província de Salamanca a la comunitat autònoma de Castella i Lleó.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1991 | 1996 | 2001 | 2004 |
| 165 | 165 | 145 | 120 |
# Fuentelencina

Fuentelencina és un municipi de la província de Guadalajara, a la comunitat autònoma de Castella-La Manxa.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1991 | 1996 | 2001 | 2004 |
| 193 | 166 | 204 | 227 |

## Referències

* ↑ «Provincia de Guadalajara (España): Municipios & Localidades» (en castellà), 22-01-2021. [Consulta: 2 maig 2021].
# Fuentelespino de Haro

Fuentelespino de Haro és un municipi de la província de Conca, a la comunitat autònoma de Castella-La Manxa.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1991 | 1996 | 2001 | 2004 |
| 349 | 335 | 318 | 314 |

## Referències

* ↑ «Provincia de Guadalajara (España): Municipios & Localidades» (en castellà), 22-01-2021. [Consulta: 5 març 2021].
# François Jullien

François Jullien (Embrun, França, 1951) és un sinòleg i filòsof, professor de la Universitat Paris-VII Denis Diderot, on dirigeix l'Institut de Pensament Contemporani i el Centre Marcel-Granet. També ha estat president de l'Associació Francesa d'Estudis Xinesos i del Collège International de Philosophie. Jullien ha dedicat la seva obra a explorar les relacions entre el pensament xinés i la filosofia europea, cercant altres intel·ligibilitats en l'Extrem Orient. Ha publicat nombrosos llibres, els més recents dels quals són De la esencia o del desnudo (Alpha Decay, 2004) Nutrir la vida: más allá de la felicidad (Katz, 2008), La gran imagen no tiene forma (Alpha Decay, 2008), La sombra en el cuadro (Arena Libros, 2009), Las transformaciones silenciosas (Bellaterra, 2010), De lo universal, de lo uniforme, de lo común, del diálogo entre las culturas (Siruela, 2010) i, encara sense traducció, Cette étrange idée du beau (Grasset, 2010).

## Referències

* ↑ «François Jullien». web. Centre de Cultura Contemporània de Barcelona (CC-BY-SA via OTRS). [Consulta: 4 abril 2016].
# Sabucedo (A Estrada)

San Lourenzo de Sabucedo és una parròquia i llogaret del municipi gallec d'A Estrada, a la província de Pontevedra. L'any 2009 tenia una població de 60 habitants concentrats en una única entitat de població.
La localitat és coneguda per la seva Rapa das Bestas, declarada Festa d'interès turístic internacional. És una festa que se celebra el primer cap de setmana de juliol i consisteix a baixar cavalls de la muntanya, tallar-los les crineres i marcar-los amb microxips.
Entre el seu patrimoni destaca l'església de San Lourenzo, d'estil romànic reconstruïda durant el segle xix, i la ruta dels molins de Vesacarballa.

## Vegeu també

* Rapa das Bestas de Sabucedo
# Saint-Étienne-du-Rouvray

Saint-Étienne-du-Rouvray és un municipi francès, situat al departament del Sena Marítim i a la regió de Normandia. L'any 1999 tenia 29.092 habitants.
# Sanson (equip ciclista 1969)

L'equip Sanson va ser un equip ciclista italià, de ciclisme en ruta que va competir el 1969. Va estar dirigit per l'exciclista Vendramino Bariviera. No s'ha de confondre amb altres equips amb el mateix nom.

## Principals resultats

* Tirrena-Adriàtica: Carlo Chiappano (1969)
* Milà-Vignola: Attilio Rota (1969)
* Escalada a Montjuïc: Gianni Motta (1969)
* Giro de l'Emília: Gianni Motta (1969)

### A les grans voltes

* Giro d'Itàlia
** 1 participacions (1969)
** 1 victòries d'etapa:
*** 1 el 1969: Carlo Chiappano
* Tour de França
** 0 participacions
* Volta a Espanya
** 0 participacions

## Enllaços externs

* Plantilles i resultats a firstcycling.com
* Plantilles a memoire-du-cyclisme.eu
* Plantilles i resultats a cyclebase.nl
# Sandnes

* Per a altres significats, vegeu «Sandnes (Finnmark)».
Sandnes és un municipi situat al comtat de Rogaland, Noruega. Té 74,820 habitants (2016) i la seva superfície és de 304.38 km². El centre administratiu del municipi és el poble homònim.
Sandnes se separà de Høyland i es convertí en una ciutat independent l'any 1860. Posteriorment, les ciutats de Høyland i Høle (a més d'una part de la ciutat de Hetland) s'uniren a Sandnes formant una ciutat major al gener de 1965. Sandnes forma part de l'àrea metropolitana de Stavanger, àrea que amb els seus més de 170.000 habitants és la tercera àrea amb més habitants de Noruega, per davant de la de Trondheim i per darrere de les d'Oslo i Bergen. Sandnes fou declarada el 2008 com a Capital Europea de la Cultura, conjuntament amb Stavanger i Liverpool.

## Referències

* ↑ «Població l'1 de gener de 2016. Tot el país, comtats i municipis» (en anglès). Oficina Central d'Estadístiques de Noruega. [Consulta: 24 desembre 2016].

## Enllaços externs

* Sandnes - Lloc web oficial
# Sandiás

Sandiás és un municipi de la comarca da Limia, al centre-sud de la província d'Ourense. Està constituït per tres parròquies: Couso de Limia (Santa María), Piñeira de Arcos (San Xoán) i Sandiás (Santo Estevo). Limita amb els municipis de Xunqueira de Ambía i Allariz al nord, a l'oest amb Vilar de Santos i amb Xinzo de Limia a l'est i al sud.
Geogràficament el terme municipal està constituït per una zona muntanyosa a la part més occidental. Però la major part del territori està format per una planura que arriba fins a la Llacuna d'Antela.
La superfície total és de 52,9 km², i al població és de 1.554 habitants.

## Història

Segons els investigadors aquestes terres han estat poblades des de molt antic. Així ho demostren els vestigis de la cultura romana: el miliar, prova del pas d'una calçada romana pel terme municipal, i el probable assentament de la mansió romana de nom Geminis.
Posteriorment, a l'època medieval, cal destacar l'existència d'un castell que va patir les conseqüències de la Revolta Irmandiña a mig segle xv. Així, va ser enfonsat i, més tard, reconstruït.

## Personatges il·lustres

* Carmen Fernández Seguín, lluitadora antifranquista.

## Enllaços externs

* Web oficial do Concello de Sandiás (gallec)
* Web non oficial do Concello de Sandiás (gallec)
# Galeria Tuset

La Galeria Tuset era una galeria d'art contemporani de Barcelona inaugurada l'any 1990, amb una exposició «Homenatge al mestre català Joan Brotat» de 21 artistes naïf reconeguts. Va tancar a la fi de l'any 2014 amb una mostra de comiat amb el títol «Més 100 obres de 50 artistes».
Era una galeria d'art innovadora i descobridora de nous talents, oberta a la jove creació, amb l'adopció d'una línea eclèctica. Per les seves exposicions va promoure artistes a nivell nacional i internacional, com ara: «Barcelona Art & Esport» celebrada durant els Jocs Olímpics d'estiu de 1992, «La nit i el dia a l'Empordà»; «Georgia, Siberia & Ukraina's Art» on es presentaven una selecció d'artistes russos, i «10 Propostes Artístiques» amb la participació d'artistes rellevants i representatius d'una generació.
Hi van exposar artistes reconeguts com Josep Martí i Bofarull, Carme Magem, Tomasa Martín Guillermo Martí Ceballos, Àngel Asensio, Mercè Lluis, Núria Cortina, Xavi Sàez, Michel Campistron, Pedro Zamora, Elisa Maristany, Joan Panisello, Jacobo Bagué o Paco Minuesa. Va tancar el 31 de desembre del 2014, per causa de la crisi econòmica i les dificultats del sector cultural. Continua l'activitat en una galeria virtual en línia.

## Referències

* 1 2 3 «Tanca la Galeria Tuset amb l'Exposició «Més de 100 obres de 50 artistes»». Bonart Revista, 02-12-2014 [Consulta: novembre 2016].
* ↑ «10 Propostes artistiques». El Periódico, 11-02-1992. Arxivat de l'original el 2016-03-03 [Consulta: 22 maig 2013].
* ↑ «Martí Bofarull-Llibre de Manhattan». La Vanguardia, 01-04-2010.
* ↑ «Martí Bofarull Expo BCN 2009» (vídeo), 29-01-2010.
* ↑ «Carme Magem “Miratge”» (vídeo), 16 març 2011].
* ↑ Tomasa Martín
* ↑ LV: Guillermo Martí Ceballos Expresionisme y Fauvisme.
* ↑ «Variada Barcelona». La Vanguardia, 15 maig 2011).
* ↑ «Mercè Lluís: Moments de dolça intimitat». La Vanguardia, 16-10-2011.
* ↑ «Núria Cortina “Collages Musicals”». Bonart Revista.
* ↑ «Xavi Sàez: Ciutats». Arxivat de l'original el 2016-03-03. [Consulta: 29 abril 2013].
* ↑ Video Michael Campistron.
* ↑ Video Pedro Zamora Cartones.
* ↑ «Oda a la naturalesa». La Vanguardia, 01-04-2010.
* ↑ «El Creador Joan Panisello». La Vanguardia, 24-04-1997.
* ↑ Pastor, Perico «El valor de lo insular» (en castellà). El Periódico, 22-11-2012.
* ↑ «Paco Minuesa exposa a la galeria Tuset de Barcelona la seva obra recent». VilaWeb, 07-11-2006.
* ↑ «Virtual & Contemporary» (en castellà, anglès), s.d. [Consulta: 4 novembre 2016].

## Enllaços externs

* «Els marxants d'art i l'espai urbà». apartat Treball de Camp, 2.3.5. Casos Elegits i Justificació, paràgraf 5
# Galeria Virtual

Galeria Virtual va ser un projecte dedicat a l'exploració de la realitat virtual com a mitjà artístic creat a la ciutat de Barcelona el 1993.
El col·lectiu, format per Roc Parés (provinent de les Belles Arts) i Narcís Parés (enginyer informàtic), germans d'origen mexicà però residents a Catalunya, es dedicava principalment a la recerca i experimentació a través de projectes interdisciplinaris que integraven art contemporani amb tecnologies audio-visuals, posant especial atenció a la Realitat Virtual (RV). L'objectiu principal de Galeria Virtual va ser estudiar les propietats específiques de la informació tecnològica i el seu impacte dins la cultura contemporània. En tots i cada un dels seus projectes dissenyaren i desenvoluparen un nou sistema interactiu i interfícies que redefinien els conceptes d'espai, temps, llum, cos, subjectes, objecte, gènere o límit.
Durant els set anys en què va estar en marxa, Galeria Virtual va fer projectes amb artistes visuals i creadors com Joan Fontcuberta, Màrius Serra, Perry Hoberman i Andrés Lewin-Richter, entre d'altres. Molts d'aquests treballs han estat presentats i premiats a diverses cites internacionals a centres i museus d'Europa i Amèrica, com el Centre de Cultura Contemporània de Barcelona (CCCB), l'Arts Santa Mònica de Barcelona, la Fundació Joan Miró, el Museu Nacional Centro de Arte Reina Sofia (MNCARS) de Madrid, la Tate Gallery de Londres o la Galeria d'Art d'Ontario (AGO) de Toronto. El seu treball cridà l'atenció de nombrosos mitjans de comunicació (City TV, El Temps, Cape X, World Art, etc.) i l'interès de curadors i crítics (D. De Kerckhove, J.L. Brea, J. Lebrero, J. Grieve, etc.).

## Obres

Entre els projectes més destacats dels germans Parés hi ha El ball del fanalet (Cicle Singulars Elèctrics de la Fundació Joan Miró, Barcelona, 2000), en què diferents usuaris armats amb un fanalet de paper interaccionen deixant un rastre de llum al seu pas i modificant el seu entorn; Hèlium (2004), on els participants segueixen en vídeo, de final a principi, el viatge cel enllà d'un grup de globus inflats d'heli que ells mateixos han preparat; o SIL01 (2006), en què una sitja de pinso esdevé un espai d'interacció acústica i visual. Tots ells, amb una elevada càrrega experimental, tecnològica i social, que pretén fer observar i viure el nostre món des d'una òptica diferent i sovint desconeguda.

## Referències

* ↑ «Perry Hoberman & Galeria Virtual». Fundació Joan Miró.
* ↑ «Lightpools o el ball del fanalet». Fundació Joan Miró.
* ↑ «Roc Parés, Narcís Parés i Perry Hoberman: El Ball del Fanalet». Fundación Telefonica. Arxivat de l'original el 2014-03-09. [Consulta: 13 abril 2013].
* ↑ «L'artista intersticial». Ciberians. Arxivat de l'original el 2013-03-10. [Consulta: 13 abril 2013].
# Sant Feliu de Girona

«Sant Feliu de Girona o Sant Fèlix de Girona» té aquests significats:
* Feliu de Girona (diaca), sant llegendari de Girona, diaca i company de sant Narcís
* Feliu de Girona, sant màrtir a Girona, d'origen africà, antic patró de la ciutat, mort l'any 303
* Església de Sant Feliu de Girona, església col·legiata de la ciutat de Girona