OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Magel Bel Abbès

Magel Bel Abbès o Majel Belabes o Majel Bel Abbès o Majel Bel Abbes (àrab: ماجل بلعباس, Mājil Bilʿabbās) és una ciutat de Tunísia a l'extrem sud de la governació de Kasserine, amb una població de 7.000 habitants. El jaciment arqueològic de Thélepte es troba uns 25 km al nord. És capçalera d'una delegació amb 22.450 habitants el 2004.

## Economia

L'economia és agrícola amb cultius de cereals, fruiters i altres. Té estació de ferrocarril.

## Administració

És el centre de la delegació o mutamadiyya homònima, amb codi geogràfic 42 56 63 (ISO 3166-2:TN-12), dividida en set sectors o imades:
* Majel Bel Abbes Nord (42 63 51)
* Majel Bel Abbes Sud (42 63 52)
* Oum Laksab (42 63 53)
* Ennadhour (42 63 54)
* Henchir Oum El Khir (42 63 55)
* Soula (42 63 56)
* Grouâ El Jedra (42 63 57)
Al mateix temps, forma una municipalitat o baladiyya (codi geogràfic 42 20).

## Referències

* ↑ المعهد الوطني للإحصاء [Institut Nacional d'Estadística] «المصنف الوطني لترميز الوحدات الإدارية» (en àrab i francès). [Publicacions de l'Institut Nacional d'Estadística]. المعهد الوطني للإحصاء [Institut Nacional d'Estadística] [Tunis], 01-12-2012, pàg. 102-106. ISSN: 1737-7838 [Consulta: 18 agost 2021].
* ↑ المعهد الوطني للإحصاء [Institut Nacional d'Estadística] «المصنف الوطني لترميز الوحدات الإدارية» (en àrab i francès). [Publicacions de l'Institut Nacional d'Estadística]. المعهد الوطني للإحصاء [Institut Nacional d'Estadística] [Tunis], 01-12-2012, pàg. 156. ISSN: 1737-7838 [Consulta: 18 agost 2021].
# Investigació d'accidents aeris i de la Junta de Seguretat Aèria

Investigació d'accidents aeris i de la Junta de Seguretat Aèria AAIASB (en grec: : Επιτροπή Διερεύνησης Aτυχημάτων και Ασφάλειας Πτήσεων, ΕΔΑΑΠ) és l'agència d'investigació d'accidents aeris de Grècia. La seva oficina central es troba a l'edifici 221 de l'antiga Força Aèria dels Estats Units d'Amèrica en la base Elliniko, Elliniko-Argyroupoli. També compta amb una seu a l'oficina 1311, edifici 11 a l'aeroport internacional d'Atenes a Spata. El Ministeri d'Infraestructura, Transport i Comunicacions supervisa l'agència.

## Referències

* ↑ Organization Arxivat 2011-10-12 a Wayback Machine.." Air Accident Investigation and Aviation Safety Board. Retrieved on 20 June 2011.

## Enllaços externs

* Investigació d'accidents aeris i de la Junta de Seguretat Aèria Arxivat 2011-10-12 a Wayback Machine. (anglès)
* Investigació d'accidents aeris i de la Junta de Seguretat Aèria Arxivat 2011-10-12 a Wayback Machine. (grec)
# Ilse Aichinger

Ilse Aichinger (Viena, 1 de novembre de 1921 - Viena, 11 de novembre de 2016) va ser una escriptora austríaca coneguda pels seus relats sobre la persecució que va patir per part dels nazis a causa de la seva ascendència jueva.
La seva obra presenta, sovint amb aparença onírica, surrealista o en forma de paràboles, la seva preocupació per la persecució que reberen els jueus i una denúncia de l'Holocaust.
Va escriure poemes, relats curts i narracions radiofòniques, i va guanyar diversos premis literaris europeus: Grup 47 (1952), Georg Trakl (1979), Franz Kafka (1983), Europa de Literatura (1987), Nacional d'Àustria (1995) i Joseph Breitbach (2000), compartit amb M. Werner i W. G. Sebald.
Amb The Fourth Gate (1945), Ilse Aichinger va ser la primera escriptora austríaca a abordar la qüestió dels camps de concentració. I encara amb el seu manifest polític An Appeal to Doubt (1946), interpel·lava els seus contemporanis sobre els noves certeses de la postguerra.
La seva novel·la més destacada és Die grössere Hoffnung (‘La més gran esperança’, 1948) i també els reculls de contes Rede unter dem Galgen (‘Discurs sota la forca’, 1952), Eliza, Eliza (1965) i Nachricht vom Tag (‘Notícia del dia’, 1970).

## Referències

* 1 2 «Ilse Aichinger». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Ilse Aichinger» (en anglès). Encyclopaedia Britannica. [Consulta: 20 abril 2020].
* 1 2 Adler, Jeremy. «Ilse Aichinger obituary» (en anglès), 21-12-2016. [Consulta: 20 abril 2020].
# Ilse Friedheim

Ilse Friedheim (Hamburg, Alemanya, 1901 - 12 d'octubre de 1990) fou una metgessa jueva alemanya.
Després de graduar-se el 1931, va treballar durant tres anys a l'Hospital Universitari Hamburg-Eppendorf, on esdevingué una metgessa especialista, però va ser acomiadada d'aquest hospital a conseqüència de les lleis antisemites a l'Alemanya nazi de 1935, anomenades lleis de Nuremberg, que van classificar les persones segons la «sang alemanya o afí» dels seus ascendents. Se li va permetre continuar treballant a l'Hospital Jueu d'Hamburg, l'Israelitisches Krankenhaus Hamburg, fins al 1938, quan fou novament acomiadada, ja que ni ella ni el seu pare havien servit a la Primera Guerra Mundial, condició per continuar treballant. La seva, no va ser pas l'única biografia esquinçada arran de l'arribada del govern nacionalsocialista a Alemanya, responsable de la privació dels drets dels metges jueus. Entre els metges d'aquesta llista ubicats a l'hospital Jueu d'Hamburg, a més d'Ilse Friedheim, es troben també Gerhard Gabriel, Ernst-Oskar Friedländer i Helmut Nathan.
Va emigrar a l'Índia el 1939 per treballar en un hospital de missió per a dones a Srinagar, al Caixmir. Després que el 1942 ingressà al Royal Army Medical Corps, el cos dels serveis mèdics de l'exèrcit britànic, sent promoguda ben aviat al grau de major, i participà en els destacaments sanitaris a l'Índia fins a la seva desmobilització el 1947, quan es traslladà a Londres. Malgrat la demostració de la seva vàlua com a metgessa i especialista durant la guerra, la seva titulació no fou suficient per a ser inclosa al registre mèdic del Regne Unit, raó per la qual es veié obligada a haver de treballar com a ajudant de laboratori mèdic fins a la creació del NHS, el Servei Nacional de Salut britànic. Més endavant, acabà unint-se a una consulta de medicina general al barri de Battersea, al municipi londinenc de Wandsworth. També va treballar com a assessora mèdica de la seu de la Societat Missionera de l'Església. Finalment, però, va haver de renunciar a aquesta feina, ja que la seva salut començà a disminuir i va esdevenir cada vegada més precària, encara que no va perdre mai l'interès per la medicina. Tampoc abandonà la seva col·laboració amb l'Associació de Jueus Refugiats a la Gran Bretanya (AJR), participant en campanyes de solidaritat i recollida de fons.

## Referències

* 1 2 3 G., M. «Obituary: Dr Ilse Friedheim». The BMJ. British Medical Journal, Vol. 302, 19-01-1991, pàg. 173.
* ↑ Von Villiez, Anna. «The Disenfranchisement of Jewish Physicians in Hamburg during National Socialism». Key Documents of German-Jewish History. Institut für die Geschichte der deutschen Juden (IGdJ), 2016. [Consulta: 12 febrer 2021].
* ↑ «H.M. Forces Appointments: Women's Forces Employed Witht the R.A.M.C.». Supplement to the British Medical Journal, 03-04-1943.
* ↑ Kater, Michael H. Doctors Under Hitler. University of North Carolina Press, 2005, p. 218. ISBN 0-8078-1842-9 [Consulta: 12 febrer 2021].
* ↑ «'Thank-you Britain' Fund». AJR Information, Vol. 20, Núm. 3, 01-03-1965 [Consulta: 12 febrer 2021].
# Lusernaïta-(Y)

La lusernaïta-(Y) és un mineral de la classe dels carbonats. Va rebre el nom l'any 2011 per C. Biagioni, E. Bonaccorsi, F. Cámara, M. Cadoni, M. E. Ciriotti, D. Bersani i U. Kolitsch per les pedreres de Luserna, a Itàlia, la seva localitat tipus i el sufix és degut al contingut en itri.

## Característiques

La lusernaïta-(Y) és un carbonats de fórmula química Y₄Al(CO₃)₂(OH)$_{10}$F·6H₂O. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 2012. Cristal·litza en el sistema ortoròmbic.
Les mostres que van servir per a determinar l'espècie, el que es coneix com a material tipus, es troben conservades a les col·leccions del Museu d'Història Natural de la Universitat de Pisa (Itàlia), amb el número de catàleg: 19445, i al Museu regional de ciències naturals de Torí (Itàlia), amb el número de catàleg: 15901.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a les pedreres de Luserna, pertanyents a la ciutat metropolitana de Torí (Piemont, Itàlia). També ha estat descrita a la pedrera de Montoso, a la província italiana de Cuneo, així com a la localitat de Narvik, a Nordland (Noruega). Aquests tres indrets són els únics de tot el planeta on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Lusernaite-(Y)» (en anglès). Mindat. [Consulta: 2 desembre 2021].
# Luscí

Luscí (Luscinus) és el nom dels següents personatges:
* Gai Fabrici Luscí (cònsol), cònsol el 282 aC i 278 aC
* Gai Fabrici Luscí (pretor), pretor el 195 aC
# Luserna

* No s'ha de confondre amb Lusèrna e Sant Joan.
Luserna (cimbri Lusèrn) és un municipi italià, dins de la província autònoma de província de Trento. És habitat per la minoria germànica dels cimbris. L'any 2007 tenia 303 habitants. Limita amb els municipis de Caldonazzo, Lavarone, Levico Terme, Pedemonte (VI), Rotzo (VI) i Valdastico (VI).

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2004- | Luigi Nicolussi | Llista cívica |
# Lycée Hoche

El liceu Hoche (Lycée Hoche) és un establiment públic francès d'educació secundària i superior, ubicat a 73, avenue de Saint-Cloud al districte de Notre-Dame de Versalles, a Yvelines. Escola secundària napoleònica creada el 1803, va ser nomenada Lycée Hoche el 1888 en homenatge a Lazare Hoche, un general francès nascut a Versalles. La capella està catalogada com a monument històric des de 1926, la resta dels edificis del convent estan catalogats com a monument històric des de 1969. El director actual és Guy Seguin.
És reconeguda pels seus excel·lents resultats al batxillerat i els exàmens d'ingrés a les Grans Ecoles, més particularment científiques (Ecole Normale Supérieure, Polytechnique, Mines de Paris, CentraleSupélec, École des Ponts) i comercials (HEC Paris).

## Ex-alumnes famosos

* André Chastagnol, un historiador francès especialista en literatura i epigrafia llatines

## Referències

* ↑ La prépa Hoche à Versailles : toutes les infos
* ↑ Lycée Hoche de Versailles dans les Yvelines
* ↑ Lycée Hoche

## Enllaços externs

* Página oficial del Lycée Hoche
# Iris (anatomia)

* «Iris» redirigeix aquí. Vegeu-ne altres significats a «Iris (desambiguació)».
L'iris és una membrana circular, pigmentada i contràctil, de l'ull situada davant del cristal·lí. En el seu centre es troba l'obertura anomenada pupil·la. Forma part de l'úvea que està banyada per l'humor aquós. Divideix la part anterior de l'ull en dues cavitats: la cambra anterior i la cambra posterior.
Diagrama de la part anterior de l'ull humà. 1. Cos ciliar, 2. Cambra posterior, 3. Iris, 4. Pupil·la, 5. Còrnia, 6. Cambra anterior, 7. Zònula ciliar o lligament suspensori del cristal·lí, 8. Cristal·lí.
L'iris s'encarrega de controlar la quantitat de llum que entra dins l'ull. A més, dona color als ulls.

## Referències

* ↑ Schiffman, Harvey. La Percepción Sensorial. Limusa Wiley, 2011, p. 244. ISBN 968-18-5307-5.
* ↑ Moore, K. L., Persaud, T. V. N.: Embriología clínica, 7ª edición, Elsevier España S. A., 2004, ISBN 84-8174-725-4.

## Vegeu també

* Distròfia endotelial de Fuchs

## Enllaços externs

* Histology Learning System, Boston University
Viccionari
# Iris (desambiguació)

«Iris» té aquests significats:
* Iris (anatomia), part de l'ull
* Iris (gènere), gènere de plantes
* Iris (informàtica), format gràfic a informàtica
* Iris o Arc de Sant Martí
* Nebulosa Iris, nebulosa de reflexió brillant de la constel·lació de Cefeu
* Toponímia: Riu Iris riu de l'Àsia Menor
* Obres:
** Iris (mitologia), deessa de la mitologia grega
** Iris (òpera), de Pietro Mascagni
** Iris (pel·lícula de 2001), dirigida per Richard Eyre
** Iris (pel·lícula de 2004), dirigida per Rosa Vergés
Viccionari
# Maqluba

Maqluba o Maqlooba (en àrab: مقلوبة) és un plat tradicional iraquià, palestí i jordà, que se serveix per tot el Pròxim Orient. El plat inclou carn, arròs, i verdures fregides col·locades en una olla, la qual es gira del revés quan se serveix, per això el nom maqluba, el qual, en àrab, es tradueix literalment com "boca-avall". El plat prové de segles enrere i es troba al Kitab al-Tabikh, una col·lecció de receptes del segle xiii.
El plat pot incloure una varietat de verdures, com tomàquets fregits, patates, coliflor, i albergínia, acompanyat tant per pollastre com per anyell. Les verdures més comunes que s'utilitzen són la coliflor i l'albergínia. Es col·loquen amb cura sobre l'olla per ser cuinades en capes, de manera que quan es gira la cassola, es gira l'olla i el plat servit amb la carn, les diverses verdures i l'arròs es veu com un gustós pastís de capes. La capa inferior, la qual esdevé la part superior quan el plat se serveix, pot ser una capa de tomàquets, albergínia, o fins i tot de pollastre. Finalment, pot anar guarnit amb pinyons i julivert fresc triturat. La maqluba es pot servir amb amanida i iogurt fresc.

## Referències

* ↑ Bidoun. «Cooking with Maha Alusi». [Consulta: 4 gener 2019].
* 1 2 «Eucalyptus offers food from the Bible». Jerusalem Post, 06-12-2015 [Consulta: 12 novembre 2018].
* ↑ Timothy L. Gall; Jeneen Hobby Worldmark Encyclopedia of Cultures and Daily Life. Gale, 2009, p. 782. ISBN 978-1-4144-4892-3. «The most traditional Palestinian meals are maqluba, musakhan, and mansaf»
* ↑ Ottolenghi, Yotam «Jerusalem on a Plate». Gastronomica: The Journal of Critical Food Studies. University of California Press, 15, 1, 2015, pàg. 3. DOI: 10.1525/gfc.2015.15.1.1. ISSN: 1529-3262. «Maqluba, an upside-down rice and vegetable cake that is actually Palestinian»
* ↑ Elizabeth Carty. Shrewd Food: A New Way of Shopping, Cooking and Eating.
* ↑ Swift, Robert. «Maqluba - Eating Upside Down» (en anglès), 07-03-2016. Arxivat de l'original el 2019-04-06.
* ↑ Benayoun, Mike. «JORDAN: MAKLUBA (MAQLUBA)».
* 1 2 «A Middle Eastern Layer Cake for Dinner». , 05-01-2017 [Consulta: 13 novembre 2018].
* ↑ CNN, Jen Rose Smith. «Beyond hummus: 10 foods you must try in Jordan», 02-01-2018. [Consulta: 2 gener 2019].
* ↑ «Cooks.com - Recipe - Maqluba (Cauliflower with rice)».
* ↑ «Maqlooba (Maqluba), Palestinian Upside Down Rice Recipe», 21-07-2013. [Consulta: 4 desembre 2018].

## Vegeu també

* Gastronomia àrab
* Gastronomia d'Israel

## Enllaços externs

* NYTimes.com - Maqluba (anglès)
# Macedon

Macedon és una població dels Estats Units a l'estat de Nova York. Segons el cens del 2000 tenia 1.496 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Macedon tenia 1.496 habitants, 558 habitatges, i 412 famílies. La densitat de població era de 473,4 habitants/km².
Dels 558 habitatges en un 39,4% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 61,1% hi vivien parelles casades, en un 10,4% dones solteres, i en un 26% no eren unitats familiars. En el 22,4% dels habitatges hi vivien persones soles el 7,9% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,64 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,11.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 28,3% tenia menys de 18 anys, un 7,3% entre 18 i 24, un 32,2% entre 25 i 44, un 22,7% de 45 a 60 i un 9,5% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 35 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 96,9 homes.
La renda mediana per habitatge era de 45.774 $ i la renda mediana per família de 55.288 $. Els homes tenien una renda mediana de 39.250 $ mentre que les dones 27.738 $. La renda per capita de la població era de 19.503 $. Entorn del 5,6% de les famílies i el 7,1% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Macedon». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-10. [Consulta: 9 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Macedon». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Marcel·lí Perelló i Valls

Marcel·lí Perelló i Valls (Ciutat de Mèxic, 1944 - Ciutat de Mèxic, 5 d'agost de 2017) fou un activista polític, periodista i professor universitari mexicà d'ascendència catalana. Com a estudiant de física a la Facultat de Ciències de la Universitat Nacional Autònoma de Mèxic (UNAM), fou un dels dirigents del gran moviment estudiantil de l'any 1968, la repressió del qual ocasionà, entre altres coses, la matança d'estudiants del 2 d'octubre, a la Plaça de les Tres Cultures, a Tlatelolco.
Era fill dels refugiats catalans, Marcel·lí Perelló i Domingo i Edelmira Valls i Puig, i germà de Carles, Edelmira i Mercè Perelló i Valls. La seva família s'havia exiliat des de 1942 a Mèxic, juntament amb milers d'emigrants de la Guerra Civil, en el marc del suport del govern del General Lázaro Cárdenas a la República.
L'abril de 2017 es va veure embolicat en polèmica quan al seu programa de ràdio va fer una sèrie de comentaris misògins en contra de víctimes de violació. En el seu programa, Perelló va declarar que penetrar una dona amb objectes contra la seva voluntat no era violació i que algunes dones gaudien de ser violades. El 7 d'abril del 2017 Ràdio UNAM decideix cancel·lar el seu programa Sentido Contrario pels mateixos comentaris realitzats.
Marcel·lí Perelló dirigia i conduïa Sentido Contrario, un programa de ràdio que es transmetia setmanalment per Radio UNAM, des de la Ciutat de Mèxic, pels 860 kHz. d'amplitud modulada. Fou fundat fa catorze anys pel mateix Perelló junt amb el productor Javier Platas Jaramillo. En ell s'hi tracten els més diversos temes, tant històrics com d'actualitat, amb un estil desinbolt i polèmic, amb una bona dosi d'humor. S'hi inclouen cançons (sovint catalanes) i fragments musicals dels més diferents gèneres. Els oients hi poden participar via telefònica o per correu electrònic i postal. Amb regularitat hi assisteixen personalitats convidades de diferents camps, amb les quals es mantenen tertúlies animades. Es podia escoltar, a través de les ones herzianes o bé via internet, tots els dimarts a dos quarts de dotze de la nit (hora de la Ciutat de Mèxic).

## Referències

* ↑ «Reportan muerte de Marcelino Perelló a los 73 años» (en castellà). SDPnoticias, 05-08-2017. [Consulta: 5 agost 2017].
* ↑ «S'ha mort el periodista catalano-mexicà Marcel·lí Perelló». Vilaweb. [Consulta: 6 agost 2017].
* ↑ «Mor el polític i periodista Marcel·lí Perelló». Ara.cat, 05-08-2017. [Consulta: 8 agost 2017].
* ↑ «Descalifican a Marcelino Perelló por opinión sobre "Porkys" y violación» (en castellà). El Universal.
* ↑ «El programa 'Sentido contrario' de Marcel·lí Perelló celebra el seu setè aniversari amb un especial en directe des de l'Orfeó Català de Mèxic». El Punt + Diari Avui, 08-06-2025. [Consulta: 8 octubre 2010].
# Javier Maldonado González

Francisco Javier Maldonado González és un metge i cirurgià espanyol, conseller de Sanitat de la Comunitat de Madrid entre 2014 i 2015.
Llicenciat en Medicina i Cirurgia per la Universitat Autònoma de Madrid, es va especialitzar en Medicina del Treball. El 1992 va entrar a treballar en el Ministeri de Sanitat i Consum. El 2008 es va convertir en director mèdic de l'Hospital de la Paz i el 2010 en gerent de l'Hospital Ramón y Cajal.
Viceconseller d'Assistència Sanitària dins el Govern de la Comunitat de Madrid, va prendre possessió del càrrec com a conseller de Sanitat el 5 de desembre de 2014 en la Reial Casa de Correus. Reemplaçava en el càrrec a Javier Rodríguez, cessat per Ignacio González González després d'unes polèmiques declaracions del conseller durant la crisi de l'Ébola.

## Referències

* 1 2 «Maldonado, un consejero técnico y político». Redacción Médica, 04-12-2014.
* ↑ «Javier Maldonado, el tercer consejero de Sanidad en tres años». ABC, 04-12-2014.
* ↑ «Javier Maldonado, nuevo consejero de Sanidad». El Mundo, 05-12-2014.
* ↑ Delgado, Adrián «Javier Maldonado toma posesión como nuevo consejero de Sanidad madrileño». ABC, 05-12-2014.
# Marc Aquili Règul

Marc Aquili Règul (en llatí Marcus Aquilius Regulus) era un dels delatores o informadors de Neró.
Mercès a les seves informacions va passar de la pobresa a una gran riquesa. Sota Vespasià va ser acusat davant del senat i el va defensar Luci Vipstà Messal·la, que és descrit com el seu frater (potser un cosí o germà per adopció). Sota Domicià va tornar a exercir el mateix ofici, i es va convertir en un dels instruments de la crueltat d'aquest tirà. Va sobreviure a Domicià. Plini parla d'ell amb menyspreu i diu que era detestat per tothom. Marcial, en canvi, l'elogia, i diu que amb prou feines podria trobar les paraules per celebrar les virtuts, la saviesa i l'eloqüència de Règul.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Volum III. Londres: John Murray, 1876, p. 642.
# Margaritifera marrianae

Margaritifera marrianae és una espècie de mol·lusc bivalve pertanyent a la família Margaritiferidae.

## Hàbitat

Viu a l'aigua dolça.

## Distribució geogràfica

Es troba als Estats Units: Alabama.

## Estat de conservació

Les seues principals amenaces són la destrucció del seu hàbitat i la introducció d'espècies exòtiques.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* 1 2 3 Cummings, K.; Cordeiro, J. (2012). "Margaritifera marrianae." 2012 Llista Vermella de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, edició 2012. [Consulta: 16 abril 2023]
* ↑ U.S. Fish and Wildlife Service (anglès)

## Enllaços externs

* Catalogue of Life (anglès)
# Tuxtla Gutiérrez

* Per a altres significats, vegeu «Tuxtla».
Tuxtla Guitiérrez és un municipi de l'estat de Chiapas. Tuxtla és el cap de municipi i principal centre de població d'aquesta municipalitat. Aquest municipi és a la part sud de l'estat de Chiapas. Limita al nord amb el municipi d'Osumasinta, al sud amb Suchiapa, a l'oest amb l'Ocozocuautla i a l'est amb Chiapa de Corzo.

## Referències

* ↑ Monografia municipal de Tuxtla Gutiérrez Arxivat 2022-03-19 a Wayback Machine.INAFED, 2015. (castellà)
# Milà capgrís

El milà capgrís (Leptodon cayanensis) és un ocell rapinyaire de la família dels accipítrids (Accipitridae). Habita boscos, sovint prop de llacs o rius, a l'àrea Neotropical, des d'Oaxaca, Tamaulipas i la Península de Yucatán, cap al sud, per Amèrica Central, Colòmbia, Veneçuela, Trinitat i Guaiana, cap al sud, per l'oest dels Andes fins a Equador i per l'est dels Andes, a través de l'Equador i Brasil fins a Bolívia, el Paraguai i nord-est de l'Argentina. El seu estat de conservació es considera de risc mínim.

## Referències

* ↑ «Milà capgrís». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 8 desembre 2022 (català)
* ↑ «Hoatzin, New World vultures, Secretarybird, raptors» (en anglès). IOC World Bird List Version 12.2. International Ornithologists' Union, 01-07-2022.
* ↑ del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 267. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ BirdLife International. «Grey-headed Kite. Leptodon cayanensis» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2020. [Consulta: 7 novembre 2022].