OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Sant Jaume de Nyer

Sant Jaume de Nyer és l'església parroquial del poble nord-català de Nyer, a la comarca del Conflent.
Està situada en el nucli urbà, a la part baixa i occidental del poble, a prop de la Ribera de Mentet.

## Història

El 1163 aparegué citada en una butlla del papa Alexandre III com a propietat de l'abadia de Sant Martí del Canigó. El 1714 n'eren sufragànies les petites esglesioles veïnes de Sant Just i Sant Pastor d'En, Sant Fruitós de Marians i Santa Eugènia de Soanyes. Tomàs de Banyuls, senyor de Nyer, hi fundà el 1625 la confraria de la capella de la Verge; quan morí, al 15 de maig del 1627, fou enterrat a l'església.

## Arquitectura

És d'estil romànic, possiblement del segle xi, ampliada al segle xvii. Consta d'una única nau, acabada en un absis semicircular, i d'unes petites capelles laterals, d'obra molt posterior. La coberta de la nau és de volta de canó reforçada per arcs torals, mentre que la de l'absis és de quart d'esfera. A la façana meridional, com és habitual en el romànic, hi ha el portal d'entrada, de marbre blanc amb tres arcs de mig punt en degradació, decorat amb un fris en dents d'engranatge. El campanar, de torre quadrada, és més modern, del XIX.

## Mobiliari

De la seva decoració interior, en destaquen els retaules dels sants Cosme i Damià, del segle xvi, el de Sant Roc, del xvii, i el de l'altar major, datat el 1722, i dues marededéus dels segles XIII (una d'elles, procedent de l'església d'En) i XVII. També s'hi poden contemplar una Adoració dels Mags (1739) i un canelobre del segle xiv en ferro forjat. El 1965 havia havia estat declarada monument històric de França.

## Bibliografia

* Badia i Homs, Joan. «Nyer: Sant Jaume de Nyer». A: La Cerdanya, el Conflent. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1995, p. 545-546 (Catalunya romànica. Volum VII). ISBN 84-77399-51-4.
* Becat, Joan. «101 - Nyer». A: Atles toponímic de Catalunya Nord. II. Montoriol - el Voló. Perpinyà: Terra Nostra, 2015 (Biblioteca de Catalunya Nord, XVIII). ISBN ISSN 1243-2032.
* Corts, Ramon; Galtés, Joan; Manent, Albert. Diccionari d'Història Eclesiàstica de Catalunya II: D-O. Barcelona: Generalitat de Catalunya - Editorial Claret, 2000. ISBN 9788439350217.
* Gavín, Josep M. «Conf 93. Sant Jaume de Nyer». A: Capcir - Cerdanya - Conflent - Vallespir - Rosselló. Barcelona: Arxiu Gavín, 1978 (Inventari d'esglésies, 3*). ISBN 84-85180-12-7.
* Ponsich, Pere; Lloret, Teresa; Gual, Raimon. «Nyer». A: Vallespir, Conflent, Capcir, Baixa Cerdanya, Alta Cerdanya. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1985 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 15). ISBN 84-85194-60-8.

## Referències

* ↑ Sant Jaume de Nyer en els ortofotomapes de l'IGN
* ↑ Fitxa i fotografia a la base de monuments històrics francesos Mérimée

## Enllaços externs

* Notes històriques (francès)
# Sant Pèire

«Sant Pèire» té aquests significats:
* Sant Pèire (Alps de l'Alta Provença), municipi francès al departament dels Alps de l'Alta Provença (regió de Provença – Alps – Costa Blava)
* Sant Pèire (Cuneo), municipi italià a la Val Varacha, dins de les Valls Occitanes (regió del Piemont)
* Sant Pèire (Torí), municipi italià a la regió del Piemont
* Sant Pèire-Aenac, municipi francès al departament de l'Alt Loira (regió d'Alvèrnia)
* Sant Pèire d'Ai, municipi al departament de l'Ardèche (regió de Roine-Alps)
* Sant Peire d'Argençon, municipi francès al departament dels Alts Alps (regió de Provença – Alps – Costa Blava)
* Sant Peire-Avez, municipi francès al departament dels Alts Alps (regió de Provença – Alps – Costa Blava)
* Sant Pèire dels Camps, municipi francès al departament de l'Aude (regió de Llenguadoc-Rosselló
* Sant Pèire de Clairac, municipi francès al departament d'Òlt i Garona (regió de l'Aquitània)
* Sant Pèire de Dròt, municipi francès al departament d'Òlt i Garona (regió de l'Aquitània)
* Sant Pèire d'Estripians, municipi del departament francès de la Losera, a la regió de Llenguadoc-Rosselló.
* Sant Pèire de la Faja, municipi francès al departament de l'Erau (regió del llenguadoc-Rosselló)
* Sant Peire de Mesoarga, municipi francès al departament de les Boques del Roine (regió de Provença– Alps – Costa Blava)
* Sant Pèire de Nogaret, municipi del departament francès de la Losera a la regió de Llenguadoc-Rosselló. «Populations
* Sant Pèire de Toirac, municipi francès al departament de l'Òlt (regió de Migdia-Pirineus)
* Sant Pèire Viala, municipi francès al departament de l'Ardecha (regió de Roine-Alps)
* Sant Pèire de Vassòus, municipi francès al departament de la Valclusa (regió de Provença – Alps – Costa Blava)
* Puei-Sant Peire, municipi francès al departament dels Alts Alps (regió de Provença – Alps – Costa Blava)
* Cantó de Sant Pèire d'Ai, cantó francès al districte de Tornon (departament de l'Ardecha)
* Cantó de Sant Pèire Viala, cantó francès al districte de Privàs (departament de l'Ardecha)
# Plana litoral

Una plana litoral o plana costanera és qualsevol regió plana i baixa que va vorejant un mar o oceà i que, normalment, continua mar endins constituint el que es coneix com a plataforma continental.
Geològicament, la plana litoral és una extensió del continent i, sovint, és el resultat de l'acumulació de terres d'al·luvió i/o l'acció humana. Als Estats Units el terme s'aplica a la primitiva plataforma continental que ha donat lloc a les extenses planes continentals atlàntiques i del Golf, que s'han enfonsat i han emergit del mar en diverses ocasions des de l'Era Mesozoica, com demostra el tipus de dipòsits sedimentaris, bé per un descens del nivell del mar, o bé per una elevació de la terra. Durant l'últim període glacial, quan el nivell del mar era molt més baix, les planes litorals tenien més amplada i les línies de platja se situaven mar endins en respecte a la seva situació actual. La plana litoral dels Estats Units és la més gran del món, ja que té una amplada de 160 a 500 km i s'estén 3000 km al llarg de la costa de l'Atlàntic.
A Catalunya la plana de l'Empordà i el delta de l'Ebre són dues planes litorals formades pels dipòsits de terra que arrosseguen els rius que hi desemboquen. El delta de l'Ebre és una plana formada al llarg dels segles pel riu Ebre, a mesura que ha anat dipositant a la seva desembocadura els sediments (sorres, argiles i llims) transportats per les seves aigües. La desforestació, a partir de l'edat mitjana, de les terres de la conca de l'Ebre van provocar un augment dels sediments, que van començar a formar a poc a poc el delta. Actualment, la construcció dels embassaments ha reduït dràsticament l'aportació de sediments i el delta ha començat a retrocedir en alguns punts.

## Referències

* ↑ Plana litoral al Diccionari de Geologia de l'IEC
* ↑ Plana costanera al diccionari de Geologia de l'IEC
* ↑ Masies de Barcelona
* ↑ Plana litoral empordanesa a gencat
* ↑ Jordi Sacasas i Lluís. Geografia de Catalunya. Publicacions de l'Abadia de Montserrat, p.49-50.
* ↑ Trets geològics de la plana litoral de l'Alt Empordà, per Joan Bach
# Planador

Un planador o veler és una aeronau més pesant que l'aire que no té motor, però donades les seves grans ales es pot mantenir a l'aire. La seva força de sustentació i translació provenen únicament de la resultant general aerodinàmica.
A l'inici del vol solen ser remolcats per una avioneta mitjançant un cable, el qual s'allibera quan s'assoleix l'alçada requerida. Un cop lliures poden aprofitar les zones amb aire calent per evitar perdre alçada.
La pràctica de volar en planadors és anomenada sovint vol a vela o vol sense motor. A l'Estat Espanyol hi ha diversos clubs de Vol a Vela i aeròdroms on es pot practicar, com els d'Igualada, Gijón, Toledo, Monflorite-Lascasas, Santa Cilia, Sotorribas, Ontur o Santo Tomé del Puerto.

## Vegeu també

* Aerosport, fira d'aviació esportiva
* Aeroclub

## Referències

* ↑ «Planador». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «0216995.xml Planador». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Mapa de Clubs de Vol a Vela a Espanya

## Enllaços externs

* Club de Vol a Vela d'Igualada-Òdena (català) (castellà) (anglès)
* Club de planadors d'Asturies Arxivat 2007-02-03 a Wayback Machine. (castellà)
* Aeroclub de Toledo, club de vol sense motor més antic espanyol (castellà)
* Club de planadors de La Plata (Argentina) Arxivat 2007-01-05 a Wayback Machine. (castellà)
* Alas al viento vol sense motor a Espanya Arxivat 2009-06-11 a Wayback Machine. (castellà)
# Bennesherita

La bennesherita és un mineral de la classe dels silicats que pertany al grup de la mel·lilita, sent el primer membre del grup amb Ba i Fe$^{2+}$ dominants. Rep el nom pel mont Ben Nesher, a Israel, a prop de la localitat tipus.

## Característiques

La bennesherita és un silicat de fórmula química Ba₂Fe$^{2+}$Si₂O₇. Es tracta d'una espècie aprovada per l'Associació Mineralògica Internacional, i publicada per primera vegada el 2022. Químicament es troba relacionat amb l'andremeyerita i amb la gil·lespita. Cristal·litza en el sistema tetragonal. La seva duresa a l'escala de Mohs és 5.
L'exemplar que va servir per a determinar l'espècie, el que es coneix com a material tipus, es troba conservat a les col·leccions del Museu Mineralògic Fersmann, de l'Acadèmia de Ciències de Rússia, a Moscou (Rússia), amb el número de registre: 5396/1.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a l'anticlinal de Gurim, a la conca de l'Hatrurim, dins el Consell regional de Tamar (Districte del Sud, Israel), on es troba omplint els espais entre cristalls més grans. Aquest indret és l'únic a tot el planeta on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Bennesherite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 6 març 2022].
# Peroz I

* No s'ha de confondre amb Peroz I Kuixanxa.
Peroz I, (Peirozes, Priscus, fr. 33; Procop. Pers 1.3 i Agath. Iv. 27; la forma moderna del nom és Feroç, Firouz) va ser un emperador sassànida que va regnar del 457 al 484.
Peroz I era fill de Yezdegerd II, el Clement (438 – 457). Es va rebel·lar contra el seu germà Hormizd III (457 – 459), que va succeir al seu pare com a Rei de reis. El 459, Peroz I va derrotar i va matar Hormizd III amb l'ajut dels heftalites (també anomenats huns blancs), que havien envaït Bactriana. A continuació va matar la major part de la seva família i va començar a perseguir les sectes cristianes. No obstant això, va permetre la difusió del nestorianisme, una branca del cristianisme diferent de la de l'Imperi Romà d'Orient.
Peroz I va tractar de mantenir la pau amb l'Imperi Romà d'Orient i va aconseguir el seu objectiu. Per altra banda, va intentar detenir als heftalites que havien començat a conquerir l'est de l'Iran, però totes aquestes guerres van obtenir un resultat desastrós, malgrat que els romans li van fornir tropes. Peroz I va ser fet presoner i va haver de lliurar al seu fill Kavadh I durant tres anys, com a ostatge als heftalites, abans de poder pagar la forta suma que li demanaven pel seu rescat. Una vegada que Kavadh va ser alliberat, Peroz I, va trencar el seu tractat amb els heftalites i va intentar atacar-los amb una gran armada, però aquesta es va perdre pel desert oriental, essent dissolta l'any 484. Els heftalites van envair i saquejar Pèrsia durant dos anys. Un noble persa, procedent d'una antiga família de Karen Zarmihr (o Sokhra), va restablir l'ordre i va ajudar a Valash (484 – 488), un dels germans de Peroz I, a pujar al tron.

## Bibliografia

* Klaus Schippmann, "Firuz" a Encyclopaedia Iranica

## Enllaços externs

* Història de l'Iran Arxivat 2007-09-28 a Wayback Machine.
# Perovo (Krasnoiarsk)

* Per a altres significats, vegeu «Perovo».
Perovo (en rus: Перово) és un poble del krai de Krasnoiarsk, a Rússia, que en el cens del 2010 no tenia cap habitant. Pertany al districte de Balakhtà.

## Referències

* ↑ «Чистопольский сельсовет на официальном портале Красноярского края». Arxivat de l'original el 2012-05-24. [Consulta: 26 març 2020].
# Plenilunio (pel·lícula de 2000)

Plenilunio és una pel·lícula espanyola, dirigida per Imanol Uribe i estrenada l'any 2000. Està basada en la novel·la homònima de l'escriptor andalús Antonio Muñoz Molina.

## Argument

En una petita ciutat de províncies, una nena apareix morta al mig d'un bosc. Ha estat brutalment assassinada. Obsessionat per l'espantós succés, l'inspector de policia a càrrec de la recerca, recorre la ciutat buscant una mirada. La mirada de l'assassí. De la mateixa forma que succeeix en la realitat, un succés brutal no s'acaba en el propi delicte, sinó que provoca canvis en les persones que estan relacionades amb les víctimes i també amb l'assassí. La troballa de la nena morta és la raó per la qual una dona i un home es troben, la raó per la qual aquest home reflexiona sobre un passat fosc, la raó per la qual aquesta dona coneix a l'home del qual ha d'enamorar-se.

## Repartiment

* Miguel Ángel Solá- Inspector
* Adriana Ozores - Susana Grey
* Juan Diego Botto - Assassí
* Fernando Fernán Gómez pare Orduña
* Chete Lera - Forense
* Charo López - Carmen, esposa del comissari
* María Galiana - Dona de dol
* Antonio Muñoz Molina
* Miguel del Arco
* Félix Cubero

## Premis
### Goya (XV edició)

| Categoria | Receptor | Resultat |
| Millor actor protagonista | Juan Diego Botto | Nominat |
| Millor actriu protagonista | Adriana Ozores | Nominada |
| Millor música original | Antonio Meliveo | Nominat |
| Millor fotografia | Gonzalo Fernández Berridi | Nominat |
| Millor so | Gilles Ortion, Guy Ortion i James Muñoz | Nominat |

### Medalles del Cercle d'Escriptors Cinematogràfics

| Categoria | Persona | Resultat |
| Millor actor | Miguel Ángel Solá | Nominat |

## Referències

* ↑ Plenilunio a Fotogramas
* ↑ «Pàgina web oficial dels Premis Ondas». Arxivat de l'original el 2019-06-26. [Consulta: 24 desembre 2019].
* ↑ Plenikunio al web dels Goya
* ↑ «Medallas del CEC a la producción española de 2000». CEC. Arxivat de l'original el 2021-02-26. [Consulta: 24 juny 2018].
# Dorrance

Dorrance és una població dels Estats Units a l'estat de Kansas. Segons el cens del 2000 tenia 205 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Dorrance tenia 205 habitants, 94 habitatges, i 56 famílies. La densitat de població era de 232,8 habitants per km².
Dels 94 habitatges en un 22,3% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 50% hi vivien parelles casades, en un 7,4% dones solteres, i en un 39,4% no eren unitats familiars. En el 35,1% dels habitatges hi vivien persones soles el 20,2% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,18 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,86.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 21% tenia menys de 18 anys, un 6,3% entre 18 i 24, un 24,4% entre 25 i 44, un 29,3% de 45 a 60 i un 19% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 44 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 84,1 homes.
La renda mediana per habitatge era de 31.250 $ i la renda mediana per família de 37.000 $. Els homes tenien una renda mediana de 26.875 $ mentre que les dones 16.071 $. La renda per capita de la població era de 20.513 $. Entorn del 4,8% de les famílies i el 8,7% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Dorrance». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 6 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Dorrance». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Film at Lincoln Center

La Film at Lincoln Center (anteriorment Film Society of Lincoln Center) és una organització dedicada a la presentació de pel·lícules, al suport i reconeixement de nous cineastes, i per a fer accessible al públic un enteniment d'aquest art a través de la projecció de diversos films de diverses procedències situada en el complex Lincoln Center de Nova York.
Com un integrant independent del centre per a les arts d'execució més important del món, la Film Society of Lincoln Center presenta una temporada de 363 dies que inclou estrenes de pel·lícules d'una gran llista de directors establerts i novells; retrospectives a gran escala; simposis a profunditat i esdeveniments d'alt perfil.
Aquesta societat fílmica és una d'aquestes institucions que la seva grandesa es pot comparar amb la seva popularitat, cada any rep com audiència un total de 200.000 cinèfils, cineastes, i capdavanters de la indústria de diverses nacionalitats, edats, grups econòmics i ètnics. L'organització ha estat pionera entre institucions fílmiques i és una de les més respectades i influents institucions que marquen les tendències i descobriments cinematogràfics. François Truffaut, R.W. Fassbinder, Jean-Luc Godard, Pedro Almodóvar, Martin Scorsese, Wes Anderson - des de les últimes quatre dècades hi ha tot just uns quants directors importants que no han estat presentats a la societat nord-americana a través d'aquesta Societat.

## Vegeu també

* Festival de Cinema de Nova York

## Enllaços externs

* Film at Lincoln Center - Lloc web oficial
# Federació de Distribuïdors Cinematogràfics

La Federació de Distribuïdors Cinematogràfics (FEDICINE) (en castellà: Federación de Distribuidores Cinematográficos, FEDICINE) és una entitat sense ànim de lucre que persegueix la defensa i representació dels interessos del sector de la distribució de cinema en territori espanyol davant les administracions, associacions i agents. També impulsa iniciatives per fomentar el sector audiovisual, com per exemple "La Festa del Cine". L'entitat està constituïda per dues associacions: Associació Nacional de Distribuïdors i Importadors Cinematogràfics Espanyols (ANDICE) i l'Associació de Distribuïdors i Importadors Cinematogràfics d'Àmbit Nacional (ADICAN).

## Organització

El dia 11 de febrer de 1988 es va constituir com a associació professional, dipositant els seus estatuts en el Registre del Ministeri de Treball. Els seus òrgans de govern són: L'Assemblea General, la Junta Directiva, el Comitè Executiu i el President, aquest últim triat pels seus membres per períodes de quatre anys. Des de 2012 la seva presidenta és Estela Artacho García-Moreno.

## Col·laboradors

FEDICINE col·labora amb diverses empreses:
* La Coalició de Creadors i Indústries de Continguts
* La Unió d'Associacions Empresarials de la Indústria Cultural Espanyola
* La Federació Internacional d'Associacions de Distribuïdores de Cine (FIAS)
* La Motion Picture Association (MPA)

## Distribuïdores

FEDICINE s'encarrega del 90% de la distribució espanyola. Aquestes són les distribuïdores:
* A Contracorriente Films SL
* DeAPlaneta SL
* eOne
* Hispano Fox Films, SAE
* Paramount Pictures Spain
* Sony Pictures Releasing Spain SA
* The Walt Disney Company Iberia SL Buena Vista Internacional Spain
* Tripictures SA
* Universal Pictures International Spain SL
* Warner Bros. Pictures International Spain

## Referències

* ↑ «Federación de Distribuidores Cinematográficos (FEDICINE)» (en anglès). [Consulta: 5 desembre 2019].
* ↑ «FECE, FEDICINE y el ICAA dan a conocer todos los detalles de la nueva edición de la Fiesta del Cine» (en castellà), 31-05-2019. [Consulta: 5 desembre 2019].
* ↑ «Quienes somos» (en castellà). FEDICINE.com. [Consulta: 27 març 2020].
* ↑ «Los 112 días que dividen al cine español» (en castellà). Gregorio Belinchón, 17-06-2018. [Consulta: 5 desembre 2019].
* ↑ «Estela Artacho». FestiCineHuelva.com. [Consulta: 26 març 2020].
* ↑ «Distribuidoras» (en castellà). FEDICINE.com. [Consulta: 27 març 2020].

## Enllaços externs

* Federació de Distribuïdors Cinematogràfics - Lloc web oficial (anglès)
# Francisco Ramonet Xaraba del Castillo

Francisco Ramonet Xaraba del Castillo [també apareix com Jaraba i Xarava] (Valladolid, 10 de juny de 1774 - Madrid, 21 de setembre de 1844) va ser un polític liberal i militar espanyol, que va aconseguir a ser ministre durant el setè gabinet de la regència de María Cristina en nom de la seva filla, Isabell II, així com Mariscal de Camp.
El seu pare era un militar originari de l'Urgell, es va casar en 1820 amb María Jesús Núñez de Prado, natural de la província de Sevilla i amb considerables propietats agrícoles i ramaderes. Va tenir dos fills, dels quals l'home va seguir la carrera militar.
Va ingressar en l'exèrcit en 1793, en el Regiment de Dragons de la Reina. i va aconseguir el grau de tinent coronel de cavalleria poc abans d'iniciar-se la guerra del francès, en la qual va participar activament a Andalusia. Durant el conflicte va aconseguir el grau de coronel. Va arribar a ser comandant en cap de la cavalleria del sisè exèrcit espanyol.
La seva activitat política s'inicia com a diputat a Corts per Valladolid (1820-1822) fins al seu nomenament com a cap polític a la província de Sevilla. En aquest temps es va produir l'entrada a Espanya dels Cent Mil Fills de Sant Lluís i, ja com brigadier, es va unir als constitucionalistes dins del Tercer Exèrcit. Amb el fracàs del Trienni Liberal i el restabliment de l'absolutisme per Ferran VII (1823), va romandre pres uns anys i separat de l'exèrcit.
En 1833 va ascendir a mariscal de camp i va ser condecorat amb la Gran Creu de Sant Hermenegild. Mort Ferran VII, va ser nomenat membre del Tribunal Suprem de Guerra i Marina. Gràcies a la seva lleialtat a Maria Cristina i Isabel II enfront de les pretensions dels carlistes que reclamaven el tron, va ocupar el lloc de ministre de Guerra en substitució d'Ignasi Balanzat d'Orvay i Briones i sota la presidència de Eusebio de Bardaxí y de Azara durant el setè gabinet de la regència (finals de 1837). Finalment va ser escollit senador per Valladolid (1837-1838, 1838-1839, 1839, 1840).
Va publicar en 1833 la seva traducció del francès de l'obra d'Antoine-Henri Jomini, Descripción analítica de las combinaciones más importantes de la guerra, y de su relación con la política de los Estados ; para que sirva de introducción al tratado de las grandes operaciones militares.

## Referències

* ↑ Prieto Tejeiro, Enrique. «La reforma monetaria del trienio liberal en España, 1820-1823: modernización y límites». A: {{{títol}}}, 2012, p. 131-161.
* ↑ Gil Novales, Alberto. Fundación Mapfre. Diccionario biográfico de España, 1808- 1833: de los orígenes del liberalismo a la reacción absolutista, 2011. ISBN 9788498442083 [Consulta: 18 agost 2015]. Arxivat 2016-03-15 a Wayback Machine.
* ↑ Francisco Ramonet a mcnbiografias.com
* ↑ Fitxa del Congrés dels Diputats
* ↑ Antoine Henri Jomini; Francisco Ramonet; Francisco Guerra. «Descripción analítica de las combinaciones más importantes de la guerra, y de su relación con la política de los Estados; para que sirva de introducción al tratado de las grandes operaciones militares». [Consulta: 18 agost 2015].
* ↑ «Ficha en el Senado de Ramonet Jaraba, Francisco». [Consulta: 18 agost 2015].