OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Roger Gaignard

Roger Gaignard (12è districte de París, 13 d'abril de 1933 - Poissy, 9 d'agost de 2024) va ser un ciclista francès, que fou professional entre 1958 i 1967. Del seu palmarès destaquen sis campionats nacionals de velocitat i dues medalles als Campionats del món de la mateixa especialitat.

## Palmarès

* 1956
** Campió de França de velocitat
* 1957
** Campió de França de velocitat
* 1958
** Campió de França de velocitat
** 1r al Gran Premi de l'UCI
* 1963
** Campió de França de velocitat
* 1964
** Campió de França de velocitat
* 1965
** Campió de França de velocitat

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a sitiodeciclismo.net
# Parra

«Parra» té aquests significats:
* Biologia:
** Parra, forma de cultivar la vinya
** Haemulon parra, peix de la família dels hemúlids.
* Toponímia:
** La Parra de las Vegas, municipi de la província de Conca
** La Parra, municipi de la província de Badajoz, a la comunitat autònoma d'Extremadura
* Biografies:
** Carlos Parra Mestre (Oliva, 1974), pilotari valencià, rest en la modalitat de raspall
** José Luis Parra Fernández
** Josep Parra i Martínez (Blanes, 1925), futbolista català dels anys 1940-1950
** Vicente Parra Sisternes (Xàtiva, 1962), polític valencià
# Piretre

El piretre (Chrysanthemum cinerariifolium antigament classificat com a Tanacetum cinerariifolium) és una planta de la família de les asteràcies que com d'altres espècies com ara C. coccineum són conreades per fer un insecticida biològic, la piretrina.
És originària de la costa de Dalmàcia. Tradicionalment el principal productor era Kenya però amb el temps, països com ara Colòmbia i Austràlia han cobrat importància.

## Descripció

Planta perenne semblant a una margarida, amb una sola tija de 30 a 45 cm. d'alçada, fulles simples pinnatilobades, piloses en el revers, flors en capítols inserits en un llarg peduncle, les flors centrals són de color groc i hermafrodites i les perifèriques blanques i femenines. Fruit en aqueni.

## Conreu

No és exigent ni en clima ni en qualitat del sòl però és una planta d'altura i només floreix de forma realment abundant a partir dels 1.600 metres. Es pot sembrar a la tardor o a la primavera. En ser la llavor molt menuda cal fer un planter previ i després trasplantar deixant unes 50.000 plantes per hectàrea. Cal controlar les males herbes que podrien "ofegar" la plantació. La collita es fa a mà o mecanitzada segant els capítols a la primavera i assecant-los tot seguit. La major collita es produeix al segon any decreixent a les posteriors. S'han estudiat casos de minva de la producció per acumulació d'espores fúngiques. El contingut mitjà de piretrina en el capítol floral és de l'1%.

## Producció mundial

Producció en tones de flor seca
Dades de FAOSTAT (FAO) :
| | 2000 | 2000 | 2005 | 2005 | 2010 | 2010 | 2015 | 2015 |
| Tanzània | 1638 | 14% | 1000 | 9% | 3065 | 56% | 6050 | 68% |
| Papua-Nova Guinea | 850 | 7% | 1100 | 10% | 1150 | 21% | 1178 | 13% |
| Ruanda | 420 | 4% | 225 | 2% | 7 | - | 644 | 7% |
| Itàlia | 300 | 3% | 300 | 3% | 300 | 5% | 300 | 3% |
| Kènia | 8000 | 68% | 8000 | 72% | 462 | 8% | 279 | 3% |
| Equador | 100 | 1% | 115 | 1% | 125 | 2% | 144 | 2% |
| Marroc | 200 | 2% | 200 | 2% | 186 | 3% | 186 | 2% |
| Tunísia | 200 | 2% | 200 | 2% | 172 | 3% | 166 | 2% |
| Total | 11708 | 100 | 11140 | 100% | 5467 | 100% | 8947 | 100% |

## Referències

* ↑ Bioaromatica The history of pyrethrum
* ↑ Judd, R.W. Jr.; Walton, G.S. «Benomyl dip for the control of ascochyta decay of Crhysanthemum cuttings» (en anglès). The Plant Disease Reporter, Volum 57. Bureau of Plant Industry, U.S. Department of Agriculture, 1973.
* ↑ Walla, J. A. «Dip Treatment for Control of Blackstem onPopulusCuttings». Plant Disease, 64, 12, 1980, pàg. 1092. DOI: 10.1094/pd-64-1092. ISSN: 0191-2917.
# Haderslev

Hadesrlev (en alemany Hadersleben) és una ciutat danesa de la península de Jutlàndia, és la capital del municipi de Hadesrlev que forma part de la regió de Syddanmark, ambdós creats l'1 de gener del 2007 com a part d'una reforma territorial.
La ciutat es troba al fons del fiord de Hadesrlev a uns 15 km de l'estret del Petit Belt, al final d'una vall glacial, sobre uns dipòsits sorrencs que separen el fiord del llac de Hadesrlev.

## Història

Haderslev és citada per Saxo Grammaticus a principis del segle xiii i el 1292 va rebre la carta municipal. Tanmateix a la zona s'han trobat vestigis molt més antics que daten de l'època vikinga. La ciutat es va assentar al fons del fiord, a prop de la carretera que duia a Ribe, la ciutat més antiga de Dinamarca i d'Årøsund, des d'on sortia el ferri a l'illa de Fiònia durant l'edat mitjana.
El 1327 es menciona per primer cop el castell reial de la ciutat, el Haderslevhus, que era a l'est de la catedral. Durant els segles següents la prosperitat de la ciutat va permetre bastir una catedral gòtica i un altre castell que era similar al de Kronborg però va ser destruït pel foc l'any 1644.
Abans de la Segona Guerra de Schleswig (1864) la ciutat pertanyia al Ducat de Schleswig. A partir de llavors va passar a ser part de Prússia, de la Confederació d'Alemanya del Nord i a partir del 1871 part de l'Imperi Alemany. El 1920 els Plebiscits de Schleswig van decidir retornar la part nord de Schleswig (Nordslesvig) a Dinamarca, el 38,6% dels habitants de Haderslev van votar per continuar a Alemanya i el 61,4% a favor de passar a Dinamarca.

## Referències

* ↑ LeMO. «Kollektives Gedächtnis: Volksabstimmung in Schleswig-Holstein 1920». Dhm.de, 14-03-1920. [Consulta: 5 maig 2009].

## Vegeu també

* Llista de ciutats de Dinamarca

## Enllaços externs

* Museu arqueològic de Haderslev Arxivat 2010-02-09 a Wayback Machine., part del Museum Sønderjylland.
# Minamoto no Yoshitomo

    En aquest nom japonès, el cognom és Minamoto.
Minamoto no Yoshitomo (源 義朝, 1123 – 11 de febrer de 1160) va ser el líder del clan Minamoto a finals del període Heian de la història del Japó. El seu fill Minamoto no Yoritomo es va convertir en shōgun i va fundar el shogunat Kamakura, el primer de la història del país.

## Rebel·lió Hōgen

Quan va esclatar la Rebel·lió Hōgen el 1156, els membres dels clans samurai Minamoto i Taira es veieren involucrats en el conflicte. En Yoshitomo es va aliar amb en Taira no Kiyomori en el bàndol de l'Emperador Go-Shirakawa i en Fujiwara no Tadamichi, mentre que el seu pare Minamoto no Tameyoshi, cap del clan, el seu fill menor Minamoto no Tametomo i en Taira no Tadamasa es varen unir al bàndol del retirat Emperador Sutoku i en Fujiwara no Yorinaga.
En Yoshitomo, en derrotar el seu pare i a les forces d'en Sutoku i en Yorinaga, es va convertir en el líder del clan i es va establir com la màxima autoritat política a Kioto. Tot i els desesperats esforços que va invertir en què el seu pare fos perdonat, aquest va ser executat. El resultat va ser que es va establir una tremenda rivalitat política entre ambdós clans.

## Rebel·lió Heiji

Tres anys després, el 1159, en Yoshitomo i en Fujiwara no Nobuyori varen posar en arrest domiciliari en Go-Shirakawa, i en va matar el seu servent Fujiwara no Michinori, en el que es coneix com la Rebel·lió Heiji. En Yoshitomo estava molest perquè els Taira s'havien convertit en els favorits de la cort després de la Rebel·lió Hōgen, malgrat els sacrificis fets pels Minamoto. A la fi, en Taira no Kiyomori en suport d'en Go-Shirakawa va vèncer en Yoshitomo i en va matar els dos fills grans i en Nobuyori, alliberant així en Go-Shirakawa.
Mentre escapava de Kioto, en Yoshitomo va ser traït i assassinat. Els seus fills restants, en Minamoto no Yoritomo, en Minamoto no Yoshitsune i en Minamoto no Noriyori van ser perdonats i exiliats degut a la seva curta edat.
La llegenda explica que en Yoshitomo va ser assassinat mentre es banyava en un onsen, pel que a la seva tomba a la Prefectura d'Aichi està envoltada per espases de fusta, ja que s'ha popularitzat la dita que les seves darreres paraules varen ser: "Si només tingués un bokuto…".

## Bibliografia

* Sansom, George (1958). 'A History of Japan to 1334'. Stanford, California: Stanford University Press. pp256-258.
* Turnbull, Stephen (1998). 'The Samurai Sourcebook'. London: Cassell & Co. p60.
# Tróitskoie (Sakhalín

* Per a altres significats, vegeu «Tróitskoie».
Tróitskoie (en rus: Троицкое) és un poble de l'óblast de Sakhalín, a l'Extrem Orient de Rússia, que el 2013 tenia 4.938 habitants. Pertany al districte d'Aniva.

## Referències

* ↑ Большая Российская энциклопедия: В 30 т. / Председатель науч.-ред. совета Ю. С. Осипов. Отв. ред С. Л. Кравец. Т. 1. А — Анкетирование. — М.: Большая Российская энциклопедия, 2005. — 766 с.: ил.: карт.
# Museu Provincial d'Antiguitats de Barcelona

El Museu Provincial d'Antiguitats fou el primer museu creat per iniciativa estatal a la ciutat de Barcelona. Va ser inaugurat el 15 de març de 1880 i s'ubicava a la capella de Santa Àgata, on s'hi va mantenir fins al 1932, quan va ser traspassat a la Junta de Museus. Aleshores els seus fons van ser distribuïts, principalment, entre el Museu d'Arqueologia de Catalunya i el Museu d'Art. Les primeres obres que van compondre el fons artístic provenien del procés de desamortització dels béns eclesiàstics. Hi confluíren també els fons del museu reunit per l'Acadèmia de Bones Lletres. El seu director fou Antoni Elias i de Molins.

## Referències

* ↑ «MNAC: un museu amb història». Tv3. [Consulta: 31 gener 2012].
* ↑ Quílez i Corella, Francesc Miquel. «Introducció». A: Bonaventura Bassegoda. Col·leccionistes, col·leccions i museus. Barcelona: UdL, UAB, UdG i MNAC, 2007, p. 14 (Memoria Artium). ISBN 978-84-8043-174-3.
* ↑ Bassegoda i Hugas, Bonaventura. Col·leccionistes, col·leccions i museus: episodis de la història del patrimoni artístic de Catalunya. Univ. Autònoma de Barcelona, 1 gener 2007, p. 54. ISBN 978-84-490-2484-9.
* ↑ Boronat i Trill, Maria Josep. La política d'adquisicions de la Junta de Museus, 1890-1923. L'Abadia de Montserrat, 1 gener 1999, p. 176. ISBN 978-84-8415-095-4.

## Bibliografia

* GARCÍA, Andrea, Els Museus d'Art de Barcelona: Antecedents, Gènesi i Desenvolupament fins a l'any 1915, Barcelona 1997
# Otobe

Otobe (乙部町, Otobe-chō) és una vila i municipi de la subprefectura de Hiyama, a Hokkaido, Japó. Otobe és l'únic municipi del districte de Nishi.

## Geografia

El municipi d'Otobe es troba al sud-oest de la península d'Oshima, fent costa amb la mar del Japó. El terme municipal d'Otobe limita amb els d'Esashi al sud, Assabu a l'est i Yakumo, a la subprefectura d'Oshima, al nord.

## Història
### Cronologia

* 1902: S'estableix el municipi d'Otobe amb la classificació de poble.
* 1965: El poble d'Otobe esdevé vila.

## Transport
### Ferrocarril

Al municipi no existeix cap estació de tren ni via per on passe. L'estació més propera és al municipi veí de Yakumo, per on passa la línia principal Hakodate de la Companyia de Ferrocarrils de Hokkaido.

### Carretera

* Nacional 229
* Nacional 276
* Nacional 277
* Prefectural 460
* Prefectural 461
* Prefectural 1061

## Referències

* ↑ https://map.yahoo.co.jp/address?ac=01364
* ↑ http://www.hiyama.pref.hokkaido.lg.jp/gyosei/machi/index.htm
* ↑ «History of Otobe». Arxivat de l'original el 2018-05-13. [Consulta: 21 juliol 2020].
# Hadi Ahmed

Hadi Ahmed, de nom complet Hadi Ahmed Basheer (àrab: هادي أحمد, Hādī Aḥmad) (Bàssora, 1953), fou un futbolista iraquià de la dècada de 1970 i posteriorment entrenador de futbol.
Pel que fa a clubs, jugà durant tota la seva carrera a Al-Mina'a. A més fou internacional amb la selecció de futbol de l'Iraq.
Trajectòria com a entrenador:
* 1983-87: Al-Rumaila
* 1988-92: Al-Minaa
* 1994-99: Al-Minaa
* 1999-00: Al-Ahli Manama
* 2000-02: Al-Minaa
* 2002-04: Sitra Club
El seu germà gran Abdul Razzaq també fou futbolista.

## Referències

* ↑ Al-Jobori, Shaker. «Hadi Ahmed is Maestro of Iraqi football». Furattoday.com (Arabic edition), 22-12-2012. [Consulta: 13 gener 2014].
* ↑ Asia, Abu. «Hadi Ahmed is king of Iraqi football». Kooora (Arabic edition), 22-12-2012. [Consulta: 12 febrer 2009].
* ↑ «Hadi Ahmed». Sports-Reference.com. Sports Reference LLC. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2020-04-18. [Consulta: 12 setembre 2021].
* ↑ Hadi Ahmed a worldfootball.net
* ↑ Iraq - Record International Players
* ↑ Abdul-Hassan, Haider. «Frank dialogue with the football legend Hadi Ahmed». Almutmar.com (Arabic edition), 14-05-2006. [Consulta: 14 maig 2006].
# Molí de Can Galtés

El Molí de Can Galtés és una obra de Castellet i la Gornal (Alt Penedès) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. La finca està emplaçada al límit sud-est del municipi de Castellet i la Gornal, a tocar de Vilanova i la Geltrú, amb el que enllaça per la carretera BV-2115 que discorre en paral·lel pel curs del riu Foix.

## Descripció

D'aquest molí situat a frec de la masia de Can Galtés només hi queda la part baixa d'uns 6x4m. coberta amb volta de canó, lloc on encara s'hi veuen les dues pedres de la mola, per la part de fora encara hi ha la paret de la bassa amb contraforts.

## Història

La part baix d'aquest molí sembla del segle xiii - XIV.

## Referències

* 1 2 «Molí de Can Galtés». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 22 octubre 2017].
# Capella de Sant Antoni de Pàdua (Montbrió del Camp)

La Capella de Sant Antoni de Pàdua és una ermita del municipi de Montbrió del Camp (Baix Camp) protegida com a bé cultural d'interès local i consagrada a sant Antoni de Pàdua.
És un edifici del 1704, tot i que modificat al segle xix. Té una nau amb capelles laterals, creuer cupulat i cor elevat sobre els peus. La façana, molt simple, és conformada per una portada d'arc de mig punt adovellat, una petita obertura d'arc de mig punt al capdamunt de la clau i dos òculs circulars, el superior ocupant el bell mig del frontó triangular que tanca el mur. En línia amb aquest i sobre la teulada s'alça un campanar d'espadanya d'un sol ull.
L'interior és decorat amb pintures a base de grotescos i altres figures de tipus popular força interessants. La volta, segons la tradició, havia estat pintada per Marià Fortuny en la seva joventut.

## Referències

* 1 2 «Capella de Sant Antoni de Pàdua». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 26 abril 2012].

## Enllaços externs

* «Ermita de Sant Antoni». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
# Bandera de Montornès del Vallès

La bandera oficial de Montornès del Vallès té la següent descripció:
    Bandera apaïsada de proporcions dos d'alt per tres de llarg, verda, amb una creu escandinava que es creu en el primer terç, d'amplada 1/9 de l'alt de la bandera i de color vermell, i per damunt una altra creu d'amplada d'1/6 i de color blanc. Al cantó, el castell de l'escut d'altura 1/4 del total, de color groc tancat de vermell.
Va ser aprovada el 26 de gener de 1994 i publicada en el DOGC el 14 de febrer del mateix any amb el número 1860.

## Vegeu també

* Escuts i banderes del Vallès Oriental

## Referències

* ↑ «RESOLUCIÓ de 26 de gener de 1994, per la qual es dóna conformitat a l'adopció de la bandera del municipi de Montornès del Vallès.» (pdf). DOGC num. 1860, 14-02-1994. [Consulta: 5 abril 2009].
# Màxim IV

Màxim IV (en grec Μάξιμος Δ') també conegut amb el nom de Manasses (Μανασσής) que portava quan era metropolità de Serres, va ser patriarca de Constantinoble de l'any 1491 al 1497.
El seu patriarcat va tenir l'oposició d'un sector dels fidels i de diverses autoritats eclesiàstiques que el van difamar, i es va veure obligat a dimitir. Es va retirar al monestir de Vatopedi, al mont Atos on va residir fins a la seva mort. Llavors va tornar al càrrec de patriarca Nefó II.

## Referències

* ↑ «Maximos IV» (en anglès). Ecumenical Patriarchate of Constantinople. [Consulta: 26 juliol 2023].
# Parc Nacional d'Arli

El parc nacional d'Arli, també anomenat d'Arly, és un parc nacional localitzat a la Província de Tapoa al sud-est de Burkina Faso. Comparteix límits amb el parc nacional Pendjari de Benín al sud i amb la Reserva Singou a l'oest.
El parc té uns 760 km² i compta amb una ampla varietat d'hàbitats, variant des de les galeries de boscos dels rius Arli i Pendjari a les sabanes forestals i turons de marès de la cadena de Gobnangou. Hi habiten uns 200 elefants africans, 200 hipopòtams i 100 lleons. Hi ha també búfals, mandrils, micos vermells i verds, phacochoerus, i diversos antílops, com l'occidental búbal i l'equí. Hi ha també antílops de bosc, duiquers i antilops d'aigua.
Al parc s'hi arriba per la carretera N19 via Diapaga (en l'estació seca també via Pama). El parc nacional té diverses piscines, com Tounga on hi ha una depressió, i hi ha dues piscines que són sovint visitades per fins a vint hipopòtams.
El parc era en el passat un hàbitat per al gos salvatge africà de l'oest (Lycaon pictus manguensis), tot i que aquest cànid probablement ha patit una extinció local a causa de l'expansió humana, i una manca de protecció nacional.

## Referències

* 1 2 Manson, K.. «IV: The East». A: Burkina Faso. Bradt Travel Guides, The Globe Pequot Press Inc., 2006, p. 196. ISBN 1841621544.
* ↑ Ouédraogo, O.; Schmidt, M.; Thiombiano, A.; Hahn, K.; Guinko, S. Check List, 7, 1, 2011, pàg. 85–100.
* ↑ Michael, C. Hogan [2010-12-09]. , 2009-01-31. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2010-12-09. [Consulta: 30 abril 2021].

## Vegeu també

* Parc nacional de la W

## Enllaços externs

* Tour operadors d'Àfrica
# Haptonema

Haptonema (en plural haptonemes o haptonemata) és un orgànul apical constituït pel reticle endoplasmàtic i envoltat de membrana plasmàtica que apareix als Haptòfits.
La seva funció és per unir, per l'alimentació o per a respostes d'evitació.

## Referències

* plantasyhongos.es
# Molí de Can Grau

El Molí de Can Grau és una obra de Beuda (Garrotxa) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Molí relativament ben conservat, del qual es preserva l'obrador, el canal de l'aigua, la mola i l'alçador o el collferro. L'obrador és de pedra en sec i conserva l'accés amb un arc de mig punt adovellat i una petita finestra rectangular a la banda superior dreta.

## Referències

* ↑ «Molí de Can Grau». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 26 maig 2020].
# Casa Josep Torra Tenas

Casa Josep Torra Tenas és una obra del municipi de la Garriga (Vallès Oriental) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És un edifici civil que serveix de casa unifamiliar entre parets mitgeres. Consta de planta baixa i dos pisos. El portal d'entrada és de pedra amb arc de mig punt dovellat. Les obertures del primer i segon pis són quadrades. L'obertura de la primera planta està emmarcada amb una llinda de pedra. La coberta és a dues vessants.

## Història

En aquest edifici Duran Reynals abandona els elements característics del renaixement italià i introdueix motius del llenguatge plàstic noucentista.

## Referències

* 1 2 «Casa Josep Torra Tenas». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 10 juliol 2015].
# Màxim Crisoberges

Màxim Crisoberges o Crisoberges Lucas (Maximus Chrysoberges) fou un escriptor romà d'Orient del segle xiv que va escriure Oratio de Processione Spiritus Sancti dedicada als cretencs. Fou defensor de l'església llatina. Es considera que podria ser l'autor de Περὶ διαφόρων κεφαλαίων, Quaestiones Sacrae Miscellaneee, que apareix signada per un Màxim el Monjo de personalitat desconeguda.

## Referències

* Article a Smith, William (editor). A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology (en anglès), 1870.
# Robert Pikler (violinista)

Robert Pikler (24 de gener de 1909 - 17 de gener de 1984) va ser un violinista australià, violista, director d'orquestra i professor de música d'origen hongarès.
Fill del diputat socialdemòcrata Emil Pikler va estudiar violí, viola i direcció a l'Acadèmia de Música Franz Liszt amb Eugene Ormandy i Jenő Hubay i va continuar la seva formació amb Jacques Thibaud a París. El 1927 va fundar una orquestra de cambra amb la qual va fer una gira per Europa central i des del 1934 per Àsia. Va treballar a l'Índia durant dos anys, després dels quals va donar concerts a l'Extrem Orient amb Szymon Goldberg i Lili Kraus. Dirigia l'Orquestra de Ràdio de les Índies Orientals dels Països Baixos a Batavia quan va ser internat pels japonesos el 1942.
El 1946 va arribar a Sydney des de la captivitat, on en pocs mesos va fundar els Musica Viva Chamber Players juntament amb Richard Goldner, amb qui va oferir diversos centenars de concerts fins que es va dissoldre l'orquestra el 1951. El 1952 Eugène Goossens el va portar de primer violista a l'Orquestra Simfònica de Sydney, de la qual va formar part fins al 1965. Aquell any es va convertir en director artístic i violista del quartet de corda de Sydney al Conservatori Estatal de Música de Nova Gal·les del Sud.
Els problemes oculars el van obligar a deixar el quartet de corda el 1969 i va fundar l'Orquestra de Cambra Robert Pikler, amb la qual va fer una gira per Austràlia i el 1970 pel sud-est asiàtic. L'any següent es va retirar de les aparicions públiques. Fins al 1978 va ensenyar al Conservatori de Sydney, on va fundar l'Orquestra de Cambra del Conservatori de Sydney. Pikler també era conegut com un talentós jugador d'escacs que va guanyar premis a l'Índia i Austràlia.

## Enllaços externs

* https://www.bach-cantatas.com/Bio/Pickler-Robert.htm
* https://adb.anu.edu.au/biography/pikler-robert-15463
* https://www.chessgames.com/perl/chessplayer?pid=31981