OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Zulema l'astròloga

Zulema o Mare d'Alí de la Palomera (c. 1190 - segle xiii?) va ser una astròloga sarraïna.
Fou una noble musulmana que visqué a la Madina Mayurqa el 1229. Es parla d'ella per primera vegada a la Crònica de Bernat Desclot a la qual es diu que el seu fill Alí, que ajudà al rei Jaume I en la conquesta de Mallorca, digué al monarca: "Senyor, sapias de cert que aquesta terra és tua e a ton manament, que ma mare pregà que jo vingués a tu e que t'ho digués; que ella és molt sàvia fembre, e ha conegut en la sua art d'astronomia que aquesta terra deus tu conquerir". Al Llibre dels Feits de Jaume I ja sortia l'episodi del jove Alí que es presentava al rei, abans del desembarcament, per a donar-li informació militar sobre la Madina Mayurqa, però sense que res es digués de sa mare. A l'esmentada crònica el monarca es mostrava agraït i generós amb el jove sarraí.
A la toponímia d'Andratx han quedat vestigis d'aquest episodi. També la tradició n'ha recollit anècdotes relacionades, com que la torre medieval de Sant Elm a Andratx era propietat de la família de n'Alí i que des dels seus merlets, la mare escrutava els astres. També de la tradició oral el poeta renaixentista Pere d'Alcàntara Penya i Nicolau (Palma, 1823-1906) recollí una llegenda popular de la zona d'Andratx i el 1871 la transformà en una poesia historicista amb el títol: N'Alí de la Palomera. En aquest poema per primera vegada se li dona el nom de Zulema a la innominada astròloga. Pels mateixos anys, Tomàs Fortesa i Cortés (1838-1898), un altre poeta renaixentista, tornà a parlar de la mare d'Alí com a sàvia astròloga, i dedicà una composició a aquells fets.
El darrer valí andalusí de Mallorca, Abú Yayà, tenia força enemics entre els prohoms sarraïns. Alí, aleshores majordom del valí, havia patit greuges d'ell. Tot plegat feu que Zulema aconsellàs al seu fill que es posàs al servei de Jaume I, com així feu. Segurament ella i el seu fill, com altres sarraïns que col·laboraren en la conquesta, pogué conservar les seves terres i els seus béns i continuar vivint a la Mallorca cristiana.

## Referències

* 1 2 3 4 «Zulema l'astròloga». Diccionari Biogràfic de Dones. Barcelona: Associació Institut Joan Lluís Vives Web (CC-BY-SA via OTRS).

## Bibliografia

* Desclot, Bernat (p. 1283). Crònica. Cap. XXXV.
* Fortesa i Cortés, Tomàs (c. 1870). N'Alí de la Palomera.
* Jaume I (c. 1276). Crònica o Llibre dels feits.
* Penya i Nicolau, Pere d'Alcàntara (1871). N'Alí de la Palomera. Jochs Florals de Barcelona. Barcelona: Estampa de la Renaixença.
# Molí del Lledó

Molí del Lledó, segons algunes fonts Molí del Lladó, i conegut també com a Pont del Lladó, és un molí del municipi de Puig-reig (Berguedà) inclòs en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Molí fariner de planta gairebé quadrada, amb coberta a dues vessants i amb el carener paral·lel a la façana de ponent. Té planta baixa i dos pisos, adaptant-se al desnivell del terreny. Conserva part dels murs inferiors fets amb carreus força regulars la qual cosa fa pensar que al segle xvii l'actual molí es va construir sobre els fonaments d'una construcció medieval anterior. Conserva finestres allindanades i la bassa, amb un massís mur de contenció al costat de llevant i tramuntana fet amb massissos carreus ben escairats i col·locats en filades. El molí conserva part dels mecanismes.

## Història

Les notícies històriques de la masia del Lledó es remunten al segle xiii quan era propietat dels Templers, senyors del castell de Puig-reig. Des d'aquesta data la família ha conservat el mateix cognom. El molí és situat al peu de la riera de la Sala (antigament del Merdançol) que neix a la mateixa propietat del Lledó. El molí es va mantenir actiu fins després de la Guerra Civil.

## Referències

* ↑ Aquest topònim figura al «Nomenclàtor oficial de toponímia de Catalunya». www.gencat.cat. Departament de Territori i Sostenibilitat, Generalitat de Catalunya, 01-01-2015.
* 1 2 «Molí del Lladó». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 9 juliol 2014].

## Enllaços externs

* «Molí del Lladó». Mapa de patrimoni cultural. Diputació de Barcelona.
# Oncovirus

Els Oncovirus és grup especial de virus que quan infecten cèl·lules tenen la capacitat d'alterar el cicle cel·lular induint el desenvolupament de tumors. Els millor caracteritzats són els retrovirus, els quals durant la infecció, integren el seu ADN al genoma de la cèl·lula hosta i per un event estrany de recombinació són escindits novament del genoma enduent-se amb sí un segment de l'ADN de la cèl·lula hosta. Si aquest segment conté seqüències reguladores d'un pas crític de la divisió cel·lular, el virus en infectar altres cèl·lules afectará aquest procés fent que elles es dividisquen sense control i es generen tumors.
# Weuda

Weuda és una població de Sri Lanka, a la província del Nord-oest, districte de Kurenegala. Es troba a uns 25 km al nord-oest de Kandy.
El 12 de febrer de 1765 els holandesos van derrotar-hi els singalesos i van ocupar la població.

## Referències

* Ceylon and the Hollanders, 1658-1796, per Paulus Edward Pieris, 1918
# Wevelgem

Wevelgem és un municipi belga de la província de Flandes Occidental a la regió de Flandes. És compost per les seccions de Wevelgem, Gullegem i Moorsele i regat per l'Heulebeek i el Leie. Aquest darrer riu en forma la frontera meridional.

## Geografia
### Nuclis

| # | Nom | Superfície | Població (31/12/2011) |
| I | Wevelgem | 14,18 | 16.075 |
| II | Gullegem | 9,60 | 8.897 |
| III | Moorsele | 14,98 | 6.219 |

### Municipis veïns

* a. Lauwe (Menen)
* b. Menen
* c. Geluwe (Wervik)
* d. Dadizele (Moorslede)
* e. Ledegem
* f. Rollegem-Kapelle (Ledegem)
* g. Sint-Eloois-Winkel (Ledegem)
* h. Heule (Kortrijk)
* i. Bissegem (Kortrijk)
* j. Marke (Kortrijk)

## Llocs d'interès

* Domini provincial de Bergelen

## Referències

* ↑ «Wevelgem». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Web oficial del municipi
# Yuko Shimizu

Yuko Shimizu (清水 侑子, Shimizu Yūko) (Kyoto, 1 de novembre de 1946) és la dissenyadora japonesa que va crear Hello Kitty.
Va néixer al Japó. Després de graduar-se a la Musashino Art University, va crear Hello Kitty per a l'empresa Sanrio el 1974, per a il·lustrar un moneder de vinil. Va deixar Sanrio el 1976, deixant el personatge en mans de Setsuko Yonekubo, per casar-se i formar una família i, des de llavors, ha estat treballant com a dissenyadora independent. Tot i haver dissenyat una de les imatges més venudes del segle xx, Yuko Shimizu no en va treure molt benefici.
Els altres personatges que ha creat són Angel Cat Sugar i Rebecca Bonbon. També ha publicat alguns llibres de fotografia.

## Referències

* ↑ «Fashion Influential #95: Yuko Shimizu - 100 Most Influential People in Fashion» (en anglès). Zimbio, 18-03-2009. Arxivat de l'original el 2009-03-18. [Consulta: 18 novembre 2020].
* ↑ Yannetta, Tiffany. «Hello Kitty Creator's Latest Character Is a French Bulldog in NYC» (en anglès). Racked New York, 26-07-2011. [Consulta: 18 novembre 2020].

## Enllaços externs

* Pàgina web oficial de Hello Kitty
* Pàgina web oficial d'Angel Cat Sugar Arxivat 2013-05-20 a Wayback Machine.
# Yuko Oita

Yuko Oita (尾板 裕子, 3 d'agost de 1969) és una exfutbolista japonesa.

## Selecció del Japó

Va debutar amb la selecció del Japó el 1986. Va disputar 3 partits amb la selecció del Japó.

## Estadístiques

Selecció del Japó :
| Anys | Partits | Gols |
| 1986 | 2 | 0 |
| 1987 | 1 | 0 |
| Total | 3 | 0 |

## Referències

* ↑ Japan Football Association(japonès)
# Yukonita

La yukonita és un mineral de la classe dels arsenats. Rep el seu nom de la seva localitat tipus, que es troba a Yukon, Canadà.

## Característiques

La yukonita és un arsenat de fórmula química Ca₃Fe$^{3+}$(AsO₄)₂(OH)₃·5H₂O. Cristal·litza en el sistema ortoròmbic. La seva duresa a l'escala de Mohs es troba entre 2 i 3. Es confon fàcilment amb l'arseniosiderita i es pot identificar només amb mètodes de difracció de raigs X, encara que és freqüent que la yukonita sigui amorfa als raigs X.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la yukonita pertany a «08.DM - Fosfats, etc. amb cations de mida mitjana i gran, (OH, etc.):RO₄ > 2:1» juntament amb els següents minerals: morinita, esperanzaïta, clinotirolita, tirolita, betpakdalita-CaCa, melkovita, betpakdalita-NaCa, fosfovanadylita-Ba, fosfovanadilita-Ca, uduminelita, delvauxita i santafeïta.

## Formació i jaciments

Es troba en vetes de minerals sulfurs i quars. Sol trobar-se associada a altres minerals com la simplesita, el quars i la galena. Va ser descoberta a la mina Daulton, a Windy Arm, al llac Tagish (Yukon, Canadà).

## Referències

* ↑ «Yukonite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 9 agost 2016].
# Zalómnoie

Zalómnoie - Заломное (rus) - és un poble de l'óblast de Bélgorod, a Rússia. El 2016 tenia 398 habitants. Pertany al districte (raion) de Gubkin.

## Referències

* ↑ «Генеральный план Губкинского городского округа». Федеральная государственная информационная система территориального планирования (ФГИС ТП).
* ↑ «Kladovoye» (en anglès). GeoNames. Arxivat de l'original el 2022-03-10. [Consulta: 10 març 2022].
# Zamacueca

La zamacueca és un estil musical llatinoamericà i un ball en parella en el qual es representa el setge amorós d'una dona sobre un home.
L'origen de la zamacueca és peruà. Neix a Lima (Perú) durant els segles xvi i xvii, en ple virregnat, dels barris del Rímac i les festes dels Barris Alts, els barris del Callao i els bars ubicats entre els ponts, els carrers i Balcones Limeños
El ritme i l'execució de la zamacueca limeña neix entre els diversos grups ètnics que vivien durant el virregnat a Lima, ja que en la seva immensa majoria es tractava d'esclaus africans els que practicaven aquest ball. També el solien practicar mulats, indígenes, mestissos, espanyols, moriscs, gitanos i sefardites.
El ritme en què es tocava la zamacueca solia ser amb el llaüt (abans de convertir-se oficialment en la guitarra) l'arpa i el caixó peruà.
La zamacueca arriba a Xile (amb el nom de cueca) entre el 1810 i el 1825 a través del port de Valparaíso per la mà de músics del Callao (al port de Lima).
Des de Xile s'anirà estenent fins a Mendoza (Argentina) on es convertirà en la cueca cuyana o en la zamba. Més endavant la zamacueca arriba a Bolívia des d'Arequipa (Perú), i des de Bolívia arriba també a l'Argentina, on es converteix en la cueca norteña
Després de la guerra del Pacífic (entre el Perú i Xile) els peruans començaren a anomenar a la seva cueca marinera. Existeixen diversos tipus de marinera: limeña, norteña, serrana i de la selva.
Antics balls similars foren: la zanguaraña, el canto jarana i la resbalosa.

## Referències

* ↑ «Zamacueca». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «La Zamacueca» (en castellà). Fondo de Investigación y Documentación de Música Tradicional Chilena Margot Loyola Palacios. Pontifícia Universitat Catòlica de Valparaíso. [Consulta: 2 maig 2021].
# Zama Regia

Zama (grec antic: Ζάμα μείζων, 'Zama la major') va ser una ciutat de Numídia situada a cinc dies de viatge al sud-oest de Cartago, segons Polibi i Titus Livi. Va ser una plaça forta que va ser residència del rei Juba I on hi havia portat el seu harem i el seu tresor, perquè era un lloc segur. Es trobava entre Sicca Veneria i Sufetula, i portava el sobrenom de Regia, i a la Taula de Peutinger porta el nom erroni de Zamaregia.
És famosa per la victòria de Publi Corneli Escipió Africà Major sobre Hanníbal el 19 d'octubre del 202 aC que va posar fi a la Segona Guerra Púnica. Vegeu Batalla de Zama.
Estrabó diu que els romans la van destruir i que en el seu temps es trobava en ruïnes, però devia de ser reconstruïda, ja que Plini el Vell l'esmenta com a ciutat lliure. Durant l'Imperi romà s'hi va establir una colònia, fundada per Hadrià, amb el nom de Colonia Aelia Hadriana Zama. Agustí d'Hipona anomena a un bisbe de Zama al segle iii (Marcellus) probablement de Zama Minor, ja que en aquest temps existien les seus de Zama Major i Zama Minor.
Actualment es diu Jama i és a l'oest de Siliana.

## Referències

* ↑ segons Claudi Ptolemeu
* ↑ Polibi. Històries, XV, 5
* ↑ Titus Livi. Ab Urbe Condita, XXX, 29
* 1 2 Smith, William (ed.). «Zama». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 12 juny 2022].
* ↑ Estrabó. Geografia, XVI, 829, 831
* ↑ Plini el Vell. Naturalis Historia, V, 4, 4
* ↑ Agustí d'Hipona. La ciutat de Déu, VII, 16
# Zosterop de les Seychelles

El zosterop de les Seychelles (Zosterops modestus) és un ocell de la família dels zosteròpids (Zosteropidae).

## Hàbitat i distribució

Habita els boscos de l'illa de Mahé, a l'arxipèlag de les Seychelles, a l'oceà Índic.

## Referències

* ↑ «Zosterop de les Seychelles». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/12/2021(català)
# Zosterop de les Togian

El zosterop de les Togian (Zosterops somadikartai) és un ocell de la família dels zosteròpids (Zosteropidae).

## Hàbitat i distribució

Habita boscos i matolls de les illes Togian, properes a Sulawesi.

## Referències

* ↑ «Zosterop de les Togian». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/12/2021(català)
# Zosterop de les Santa Cruz

El zosterop de les Santa Cruz (Zosterops sanctaecrucis) és un ocell de la família dels zosteròpids (Zosteropidae).

## Hàbitat i distribució

Habita boscos i matolls de l'illa de Ndeni, a les illes Santa Cruz, de les illes Salomó sud-occidentals.

## Referències

* ↑ «Zosterop de les Santa Cruz». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/12/2021(català)
# Whiting (Iowa)

Whiting és una població dels Estats Units a l'estat d'Iowa. Segons el cens del 2000 tenia 707 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Whiting tenia 707 habitants, 301 habitatges, i 189 famílies. La densitat de població era de 273 habitants/km².
Dels 301 habitatges en un 30,9% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 51,8% hi vivien parelles casades, en un 9,6% dones solteres, i en un 37,2% no eren unitats familiars. En el 33,9% dels habitatges hi vivien persones soles el 19,9% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,35 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,02.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 26,2% tenia menys de 18 anys, un 8,6% entre 18 i 24, un 25,6% entre 25 i 44, un 18,5% de 45 a 60 i un 21,1% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 40 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 83,2 homes.
La renda mediana per habitatge era de 32.212 $ i la renda mediana per família de 43.365 $. Els homes tenien una renda mediana de 31.827 $ mentre que les dones 23.000 $. La renda per capita de la població era de 16.284 $. Entorn del 6,8% de les famílies i el 8,8% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Whiting». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 6 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Whiting». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Whiting

«Whiting» té aquests significats:
* Whiting (Kansas).
* Whiting (Maine).
* Whiting (Indiana).
* Whiting (Iowa).
* Whiting (Vermont).
* Whiting (Wisconsin).
# Whiteïta-(MnMnMg)

La whiteïta-(MnMnMg) és un mineral de la classe dels fosfats, que pertany al subgrup de la whiteïta.

## Característiques

La whiteïta-(MnMnMg) és un fosfat de fórmula química MnMnMg₂Al₂(PO₄)₄(OH)₂·8H₂O. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 2016. Cristal·litza en el sistema monoclínic.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a la pedrera a cel obert d'Iron Monarch, a la serralada Middleback, a la península d'Eyre (Austràlia Meridional, Austràlia). També ha estat descrita a dos indrets de Minas Gerais (Brasil): a la mina Sapucaia, a Sapucaia do Norte (Galiléia) i a les pegmatites de Jocão, a Conselheiro Pena.

## Referències

* ↑ «Whiteite-(MnMnMg)» (en anglès). Mindat. [Consulta: 18 novembre 2016].
# Xoán Gato Díaz

Juan Gato Díaz, o en gallec Xoán Gato Díaz, (Ferrol, 5 de febrer de 1946) és un polític gallec, que exercí de batlle municipal de Narón entre 1985 i 2009.
Fou batlle municipal de Narón durant 24 anys. Actualment és el coordinador nacional de Terra Galega. Fou el candidat del seu partit a la presidència de la Xunta de Galícia a les eleccions autonòmiques de l'1 de març de 2009.

## Biografia

Diplomat en Relacions Laborals per la Universitat de Santiago de Compostel·la, aquest antic treballador de la drassana ASTANO, fou conseller d'obres i urbanisme a Narón, localitat corunyesa de la comarca de Ferrol, pel Partit Socialista Gallec-Esquerda Galega (PSG-EG) durant el mandat del batlle i ex sacerdot Antonio Martínez Aneiros durant la primera corporació municipal de la democràcia. Un cop Martínez Aneiros fou elegit diputat al Parlament de Galícia, l'any 1985, Xoán Gato el va succeir al capdavant de l'ajuntament.
Amb la integració d'Unidade Galega, la successora del PSG-EG al Bloc Nacionalista Gallec (BNG), l'equip de govern de l'Ajuntament de Narón, descontent amb la decisió del partit, fundà Unidade por Narón, formació de caràcter localista naronès. Amb aquest partit governà en coalició amb Esquerda Unida (1995-1999) i amb el BNG (1999-2003), i ja l'any 2003, aconseguí la majoria absoluta amb 13 dels 21 consellers.
Per a les eleccions municipals de 2007 es va presentar com a candidat per Narón de Terra Galega, obtenint 10 consellers, i quedant a un de la majoria absoluta. Fou un dels membres fundadors d'aquesta formació política, i actualment ocupa el càrrec de coordinador nacional. Des de 1985 fins al 2009, fou batlle de Narón, sent substituït per Xosé Manuel Blanco, de Terra Galega.
Està casat i té tres fills i quatre nets.

## Referències

* ↑ (castellà) Sentència judicial del cas Terra Galega, 25 de juliol 2008.
* ↑ (castellà) Xoán Gato, elegido candidato de Terra Galega a las autonómicas, La Voz de Galicia, 12 de desembre 2008.
# Xoà

«Xoà o shoah» té aquests significats:
* Xoà o holocaust, literalment la «catàstrofe», terme hebreu utilitzat per referir-se a l'aniquilació jueva a Europa per part de l'Alemanya nazi.
* Shoah (documental), documental del 1985 sobre l'Holocaust, dirigit per Claude Lanzmann.
* Fundació Shoah, organització creada per Steven Spielberg el 1994 per a la recollida de testimonis de supervivents i testimonis de l'Holocaust.
* Iom ha-Xoà, dia de la commemoració de l'holocaust i les seves víctimes a Israel.
# Wittersheim

Wittersheim (en alsacià Wíttersche) és un municipi francès, situat a la regió del Gran Est, al departament del Baix Rin. L'any 1999 tenia 503 habitants.
Forma part del cantó de Haguenau, del districte de Haguenau-Wissembourg i de la Comunitat d'aglomeració de Haguenau.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 401 | 418 | 414 | 444 | 443 | 503 |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit | Qualitat |
| 2001- | Jean Marc Steinmetz | | |
# Ziziphus lotus

El ginjoler (Ziziphus lotus) és un arbust caducifoli dins la família Rhamnaceae, originari de la regió mediterrània, incloent el Sàhara i el Marroc. Es troba a la Regió de Múrcia, i al País Valencià la seva presència no ha estat confirmada però és possible al Baix Segura. És dominant en alguns espinars del territori àrid murciano-almerià.

## Descripció

Ziziphus lotus pot arribar a fer de 2 a 5 m d'alt amb les fulles d'uns 5 cm de llargada. És un arbust intricat molt espinós. Té els branquillons grisos i no pas verds com en el cas de Ziziphus jujuba. Les seves espines són estipulars. Les seves flors són grogues i menudes, d'uns 4 mm. El fruit és una drupa, d'1 a 1,5 cm de diàmetre, subglobosa groguenca i comestible. Produeix una sola llavor en forma d'os, llenyosa, amb solcs longitudinals. Els noms àrabs dels fruits són: nabk, sidr, rubeida, nbeg a Tunísia i annab al Líban.
Està estretament relacionat amb Ziziphus zizyphus (Jujube), i sovint es creu que és l'arbre del Lotus de la Mitologia grega.

## Vida i reproducció

A l'hemisferi nord floreix a l'estiu (entre juny i juliol) i els fruits maduren a la tardor (entre setembre i octubre).

## Usos

El fruit s'usa per a l'alimentació humana, com a fruita de taula, fresc o dessecat, preparat com a melmelada. A Tunísia, aquesta planta és coneguda amb el nom de sedra (‘sidr’). La farmacologia defineix dos alcaloides, les lotusines A(1) i D(2), de propietats narcòtiques, com a principis actius d'aquest «lotus».

## Taxonomia

Ziziphus lotus va ser descrita per (Carl von Linné) Lam. i publicat a Actes de la Société d'Histoire Naturelle de Paris 1788: 443, t. 21, l'any 1788.

### Etimologia

Ziziphus: nom genèric que deriva, segons una font, del nom persa zizfum o zizafun, encara que la raó de la seva aplicació és desconeguda, i una altra font diu que ve de zizouf, el nom àrab de Ziziphus lotus, un arbre caducifoli arbustiu del Mediterrani. Plini el Vell aparentment utilitza el nom en llatí de Zizyphus per al ginjoler. Tanmateix prové del caràcter zigzaguejant de les seves branques.
lotus: epítet

### Sinonímia

* Rhamnus lotus L.

## Referències

* ↑ Bolòs i Vigo Flora dels Països Catalans
* ↑ Amots Dafni, Shay Levy, Efraim Lev «The ethnobotany of Christ's Thorn Jujube (Ziziphus spina-christi) in Israel». Journal of Ethnobiology and Ethnomedicine, 1, 8, 2005, pàg. 8. DOI: 10.1186/1746-4269-1-8. PMC: 1277088. PMID: 16270941 [Consulta: 5 juny 2010].
* ↑ Herodotus, Histories, Book IV, 177.
* ↑ Kamel Ghedira i d'altres: Two Cyclopeptide Alkaloids from Zizyphus lotus, Phytochemistry, 1993, vol. 32, No. 6, p.1591-1594.
* ↑ Ziziphus lotus a Tropicos
* ↑ A Noms Botànics
* ↑ Ziziphus lotus a PlantList
# William Stewart

William George Stewart (Dufftown, Moray, Escòcia, 15 de desembre de 1883 - Bishop's Stortford, Hertfordshire, Anglaterra, 9 d'agost de 1950) va ser un ciclista escocès, que va prendre part en els Jocs Olímpics d'Anvers de 1920 i de París de 1924.
Als Jocs d'Anvers va guanyar guanyant una medalla de plata en la prova de persecució per equips, formant equip amb Albert White, Cyril Alden i Horace Johnson, i sols superat pel combinat italià. En aquests mateixos Jocs va prendre part en la prova de tàndem, fent parella amb Cyril Alden, finalitzant quart, i en els 50 kilòmetres, sense que se sàpiga quina va ser la seva posició final.
El 1924 tornà a participar en la prova de persecució per equips, aquest cop fent parella amb Frederich Habberfield, Thomas Harvey i Henry Lee, però quedaren eliminats en la primera ronda.

## Referències

* ↑ «Jock Stewart» (en anglès britànic). [Consulta: 9 desembre 2023].
* 1 2 3 «Olympedia – Jock Stewart». [Consulta: 9 desembre 2023].