OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Línia 44 (Regional País Valencià)

La línia 44 de Renfe Mitjana Distància al País Valencià uneix Alacant i Múrcia amb València. Anteriorment era coneguda com a línia 1. La duració del trajecte és, aproximadament, de 3h i 45 minuts entre València i Cartagena i 2h i 55 minuts entre València i Múrcia.

## Parades

Línia de mitjana distància 44 :

## Referències

* ↑ Renfe Operadora. «Media Distancia - Mapa Levante».

## Vegeu també

* Rodalies d'Alacant
* Línia 2 (Rodalies València)

## Enllaços externs

* Renfe Mitjana Distància
# James Heckman

James Heckman (Chicago, 19 d'abril de 1944) és un economista i professor universitari nord-americà guardonat amb el Premi del Banc de Suècia de Ciències Econòmiques en memòria d'Alfred Nobel l'any 2000.
Va estudiar al Colorado College, i posteriorment estudià economia a la Universitat de Chicago i la Universitat de Princeton, on es va doctorar l'any 1971. Aquell mateix va començar a ensenyar a la Universitat de Colúmbia. Posteriorment es traslladà a la Universitat de Chicago.
Heckman es feu famós per introduir el concepte de «biaix de selecció» (en anglès: selection bias) en l'econometria moderna. Els economistes prenen rutinàriament dades sobre salaris per a calcular les mitjanes: molts individus estan en atur, i els salaris d'aquests no són introduïts a les dades estudiades. Els economistes fins aquell moment rebutjaven tots els expedients amb els salaris que faltaven i després calculaven termes mitjans usant les observacions restants. Heckman va demostrar que aquest procés pot conduir a un «biaix de selecció» perquè les observacions no tenen totes les dades. Per exemple, individus més pobres d'un grup solen estar desocupats més temps, de manera que els salaris mitjans acaben sent massa elevats per a aquest grup. Així, el treball de Heckman ha persuadit a economistes tractar observacions més curosament.
L'any 2000 fou guardonat amb el Premi del Banc de Suècia de Ciències Econòmiques, juntament amb Daniel McFadden, «pel desenvolupament de la teoria i dels mètodes d'anàlisi de mostres selectives».

## Referències

* ↑ «Economist Rankings» (en anglès). Ideas. Arxivat de l'original el 2023-01-14. [Consulta: 15 agost 2023].
* ↑ «James J Heckman CV». [Consulta: 25 desembre 2018].

## Enllaços externs

* «James Heckman» (en anglès). The Nobel Prize. The Nobel Foundation.
# Vello Jürna

Vello Jürna (Väike-Maarja, 1 de desembre de 1959 - Laulasmaa, 12 de juny de 2007) va ser un cantant d'òpera estonià, solista de l'Òpera nacional estoniana des de 1989.
Va néixer a la família del professor de l'escola Väike-Maarja. Va rebre la seva formació a "Väike-Maarja Secondary School" i la "Tallinn Music School". Va continuar els seus estudis al Conservatori Estatal de Tallinn el 1985–1991, principalment sota la supervisió de Hendrik Krumm i Ivo Kuuse. Posteriorment va estudiar a l'Academia Verdiana a Itàlia, on va ser supervisat per Carlo Bergonzi.
Durant els anys de l'escola de música, Vello Jürna va començar a cantar al "National Academic Male Choir". Va parlar amb el seu llavors professor Raimond Alango per actuar-hi. Des del 1987 actua al cor de l'òpera del teatre "Jürna Estònia" i va ser solista amb el mateix teatre des del 1989.
Vello Jürna va interpretar més de 30 papers en l'òpera nacional estoniana. També va actuar com a convidat al teatre Vanemuine, a la "Royal Opera House" d'Estocolm, a l'òpera nacional letona i noruega, a Goteborg, a Oulu i a molts altres teatres d'òpera.
El seu darrer paper principal a l'escenari del teatre estonià va ser el paper del pintor Cavaradossi en l'òpera Tosca de Giacomo Puccini.
Vello Jürna va ser premi de diversos premis musicals. El 1989 va obtenir el primer lloc al Concurs de cantants estonians i el 1992 el Premi del públic al "Concurs Violetti-Valsesia". El 1991 va arribar a la final del concurs Pavarotti de Mòdena.

## Referències

* ↑ Oliver Rand, "Estoniast lahkumine murdis ta..", Õhtuleht, 14. juuni 2007
# Soca (Uruguai)

Soca o Dr. Francisco Soca és una població de l'Uruguai ubicada al sud-est del departament de Canelones. Es troba sobre l'encreuament de l'antiga ruta 8 amb la ruta 34 amb destinació La Floresta. El rierol Mosquitos forma els límits nord i oest del poble. Hi ha una església dissenyada per l'arquitecte català Antoni Bonet i Castellana (1959).

## Població

Segons les dades del cens de l'any 2004, Soca tenia 1.742 habitants.
| Any | Població |
| 1963 | 1.516 |
| 1975 | 1.397 |
| 1985 | 1.667 |
| 1996 | 1.764 |
| 2004 | 1.742 |
Font: Institut Nacional d'Estadística de l'Uruguai

## Referències

* ↑ «Visita a Soca de los estudiantes de arquitectura». Arxivat de l'original el 2012-05-10. [Consulta: 3 maig 2012].
* ↑ «Cens del 2004 del Departament de Canelones» (XLS) (en castellà). INE, 2004. Arxivat de l'original el 2011-07-21. [Consulta: 3 desembre 2011].
* ↑ «Estadístiques 1963–1996 / S» (DOC) (en castellà). Institut Nacional d'Estadística de l'Uruguai, 2004. Arxivat de l'original el 2012-12-28. [Consulta: 3 desembre 2011].

## Enllaços externs

* Mapa de l'INE de Soca (castellà)
Viccionari
# Casa de los babys

Casa de los babys és una pel·lícula estatunidenco-mexicana dirigida per John Sayles, estrenada el 2003.

## Argument

Sis dones nord-americanes es troben en una de les situacions emocionalment més importants de les seves vides: totes es troben esperant el moment en què se'ls farà el lliurament d'un bebè en adopció. Allotjades en un exòtic motel sud-americà regentat per la simpàtica senyora Muñoz, esperen ansioses al fet que la burocràcia local gestioni les seves peticions d'adopció per a uns nounats d'un orfenat local. A mesura que transcorren les setmanes, elles van tenint temps de compartir l'angoixa i l'esperança que els produeix el seu desig de tenir un fill.

## Repartiment

* Angelina Peláez: Doña Mercedes
* Lizzie Curry Martinez: Sor Juana
* Vanessa Martinez: Asunción
* Amanda Álvarez: Blanca
* Said Martinez: Eusebio
* José Reyes: Conductor de la furgoneta
* Rita Moreno: Señora Muñoz
* Bruno Bichir: Diómedes
* Daryl Hannah: Skipper
* Lili Taylor: Leslie
* Mary Steenburgen: Gayle
* Marcia Gay Harden: Nan
* Maggie Gyllenhaal: Jennifer
* Pedro Armendáriz Jr.: Ernesto
# Can Fargas (Fogars de Montclús)

Can Fargas és una masia de Fogars de Montclús (Vallès Oriental) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Masia de planta rectangular. Està composta per planta baixa i dos pisos amb coberta a dues vessants. Té dues façanes totalment diferents i són fruit de dues intervencions, la primera, la de la façana nord, té elements formals i decoratius barrocs, la segona, la de la façana de migdia, és de composició simètrica i amb una disposició de vuits i plens de caràcter neoclàssic.

## Història

Aquesta masia es troba en mig d'un extens pla i a uns 200m de Can Rifer. Resta en estat ruïnós. En la placa de migdia hi ha una placa on resa la inscripció: "casa fundada per Antoni Marra el 1723. Restaurada per Isidre Marra el 1870, dirigida pel mestre d'obres Agustí Quero i Torras".

## Referències

* 1 2 «Can Fargas». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 28 agost 2015].
# Tiranet orellut de Serra do Mar

El tiranet orellut de Serra do Mar (Phylloscartes difficilis) és un ocell de la família dels tirànids (Tyrannidae).

## Hàbitat i distribució

Habita els boscos de les muntanyes costaneres del sud-est del Brasil.

## Referències

* ↑ «Tiranet orellut de Serra do Mar». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/06/2021(català)
# Línia 490 d'autobusos interurbans de Catalunya

La línia 490 és una línia d'autobús interurbà que pertany a la xarxa d'autobusos interurbans de Catalunya. Recorre les poblacions d'Oristà i Prats de Lluçanès, ambdues a la comarca d'Osona i que formen part del Lluçanès. Es va posar en marxa el març de 2006 i realitza un únic servei el primer dilluns de març de cada any, sense pràcticament afluència d'usuaris.

## Concessió i servei

La particularitat de la línia d'operar un sol cop a l'any forma part d'una concessió conjunta a la zona del Lluçanès que s'havia atorgat amb anterioritat. Es tracta d'una línia deficitària sense cap subvenció que no s'utilitza i que entra en servei un dia a l'any per a poder mantenir la llicència de concessió. El fet de disposar de concessions prèvies en la mateixa zona repercuteix en preferències a l'hora d'adquirir-ne de noves. El Departament de Territori i Sostenibilitat de la Generalitat de Catalunya, per la seva banda, confirma aquestes pràctiques i les emmarca dins la llei.

## Trajecte

Realitza el seu trajecte des de Prats de Lluçanès fins a l'entitat de població de La Torre d'Oristà, al municipi d'Oristà. El seu recorregut dura aproximadament 25 minuts i es combina amb les línies 491 i 492 (que també operen el mateix dia i un sol cop a l'any), de les quals es distingeix en no fer parada a Sant Feliu Sasserra ni a Olost, i per aturar-se en menys parades que les altres dues línies. Les tres, no obstant, utilitzen el mateix vehicle de forma consecutiva.
* Parades Línia 490
* Prats de Lluçanès (Av. Pau Casals - Cal Xiquet)
* Oristà (BV-4404 - Cruïlla de la Torre d'Oristà)
* Oristà (BV-4404 - La Torre d'Oristà)

## Horaris

| 490 | Servei únic | Servei únic |
| 490 | A: La Torre de l'Oristà | A: Prats de Lluçanès |
| Primer dilluns de març | 08:35 | 09:00 |

## Referències

* 1 2 Bernal, Mauricio. «L'autobús que passa una vegada a l'any» (Web). El Periódico, 13-03-2016. [Consulta: 21 març 2016].
* ↑ «Bus fährt nur einmal im Jahr durchs Dorf - und niemals steigt jemand ein» (Web) (en alemany). Stern, 14-03-2016. [Consulta: 21 març 2016].
* 1 2 Pratdesaba, Pere; Gutiérrez, José M. «Prats-Torre d'Oristà, la línia d'autobús que només funciona un sol dia a l'any» (PDF). Nació Digital, 10-03-2016. [Consulta: 21 març 2016].
* ↑ «Prats de Lluçanès - La Torre d'Oristà (línies 490, 491 i 492)». Sagalés. Arxivat de l'original el 2016-04-01. [Consulta: 21 març 2016].

## Enllaços externs

* Informació de les línies 490, 491 i 492 de Sagalés Arxivat 2016-04-01 a Wayback Machine.
# Vena renal

Les venes renals són les venes principals que drenen els ronyons. Transporten la sang des dels ronyons i l'urèter fins a la vena cava inferior.

## Referències

* ↑ «Insuficiència renal». Canal Salut. Departament de Salut de la Generalitat de Catalunya, 10 març 2016. [Consulta: 16 desembre 2020].
# Sicista tianshanica

Sicista tianshanica és una espècie de mamífer rosegador miomorf de la família dels dipòdids. Es troba a la Xina, el Kazakhstan i al Kirguizstan, distribuït per les estepes desèrtiques als peus de les muntanyes del cinturó alpí al Tien Shan (exceptuant les serralades occidentals), i possiblement al Tarbagatai.

## Referències

* ↑ Tsytsulina, K.. «Sicista tianshanica» (en anglès). Llista Vermella de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura (UICN). [Consulta: 30 novembre 2015].
* Holden, M. E.; G. G. Musser. 2005. Family Dipodidae. Pàg. 871-893; Mammal Species of the World a Taxonomic and Geographic Reference. D. E. Wilson and D. M. Reeder eds. Johns Hopkins University Press, Baltimore.
Espècies vivents d'esmíntids :
Regne: Animalia · Embrancament: Chordata · Classe: Mammalia · Ordre: Rodentia · Subordre: Myomorpha :
Sicistinae :
Categoria :
# Carreró dels Màrtirs

El Carreró dels Màrtirs (en àzeri: Şəhidlər Xiyabanı; anteriorment el «Parc Kírov») és un cementiri i monument commemoratiu a la ciutat de Bakú, capital de l'Azerbaidjan dedicat als caiguts per l'Exèrcit Soviètic durant el Gener Negre i més tard als caiguts en la Guerra de Nagorno-Karabakh. En els últims dies de la Primera Guerra Mundial va començar un conflicte a conseqüència de la Guerra Civil Russa. Quatre grups van lluitar pel control de la zona quan l'Imperi Rus es va ensorrar. Lluitant entre si havia els bolxevics, menxevics, armenis i àzeris. Moltes persones van morir en els combats com a homes d'una petita força britànica enviada a Bakú per evitar que caigués en les mans dels otomans o els alemanys.

## Vegeu també

* Necròpolis
* Memorial
* Cenotafi

## Referències

* ↑ «"Avenida de Mártires"» (en castellà). [Consulta: 15 octubre 2013].
# Can Farigola (Gelida)

Can Farigola és una masia de Gelida (Alt Penedès) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Antigament coneguda com la barraqueta d'en Frigola. Primerament era d'aspecte senzill i en segles posteriors s'han afegit cossos a l'edifici originari. Es tracta d'un ampli mas agrícola, situat en un dels punts alts de les primeres vessants de les serres de l'Ordal, ocupant una posició de clara preponderància sobre el paisatge.
Al conjunt actual s'hi accedeix a través d'una era on confronten el mas i els annexos per a guardar vehicles i eines. El mas principal amb una façana plana i molt massissa i una coberta inclinada a una única aigua ha estat profundament transformat. Aquesta transformació és especialment visible a la part posterior, on s'aprecien els diferents volums afegits.
Tres casals ajuntats formen aquesta masia de planta, pis i golfes. Portal adovellat. Rellotge de sol del 1984

## Referències

* 1 2 3 «Can Farigola». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 22 octubre 2017].
# Avoca (Pennsilvània)

Avoca és una població dels Estats Units a l'estat de Pennsilvània. Segons el cens del 2000 tenia 2.851 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Avoca tenia 2.851 habitants, 1.177 habitatges, i 787 famílies. La densitat de població era de 1.236,8 habitants per quilòmetre quadrat.
Dels 1.177 habitatges en un 27,1% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 51% hi vivien parelles casades, en un 11,2% dones solteres, i en un 33,1% no eren unitats familiars. En el 30,7% dels habitatges hi vivien persones soles el 15% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,42 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,06.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 21,2% tenia menys de 18 anys, un 7,3% entre 18 i 24, un 28,6% entre 25 i 44, un 24,8% de 45 a 60 i un 18,2% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 41 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 88,1 homes.
La renda mediana per habitatge era de 34.973 $ i la renda mediana per família de 44.185 $. Els homes tenien una renda mediana de 33.835 $ mentre que les dones 27.448 $. La renda per capita de la població era de 17.896 $. Entorn del 5,1% de les famílies i el 6,6% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Avoca». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 10 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Avoca». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Vicente Soria Mora

Vicente Soria Mora (Torrent de l'Horta, 20 de juny de 1958) és un metge i polític valencià, diputat a les Corts Valencianes en la VII i VIII legislatures.
Llicenciat en medicina, especialitat estomatologia, exerceix la seua especialitat en el Centre d'Especialitats d'Aldaia i la medicina privada a Torrent. Ha estat elegit diputat pel Partit Popular (PP) a les eleccions a les Corts Valencianes de 2007, no renovant l'acta a les eleccions de 2011, no obstant accedí a l'acta el novembre de 2013 després de la renúncia de María José Masip Sanchis.
Vicente Soria és també president local del PP a Torrent des de 2005, i regidor a l'Ajuntament de 1995 a 2007. A les eleccions municipals espanyoles de 2003 fou el candidat a l'alcaldia i va exercir de portaveu del PP i cap de l'oposició al govern socialista en aquella legislatura.

## Referències

* ↑ Vicente Soria jura su cargo como nuevo diputado del PP en sustitución de María José Masip, 20Minutos, 19 de novembre de 2013
* ↑ «Los nuevos candidatos del PP de Xirivella y Torrent renuevan parte de sus listas. lasprovincias.es». [Consulta: 19 agost 2022].
* ↑ «Vicente Soria será nombrado diputado en las Cortes Valencianas» (en espanyol). Torrent al dia, 13-11-2013. [Consulta: 27 desembre 2013].

## Enllaços externs

* Fitxa de les Corts Valencianes Arxivat 2015-09-23 a Wayback Machine.
# Sició (mitologia)

Sició (en grec antic Σικυών), va ser, segons la mitologia grega, el segon fundador i epònim de la ciutat de Sició al Peloponès.
Aquesta ciutat havia estat fundada per Egialeu, un rei del país, els descendents del qual havien conservat el poder fins a Lamedont. Les tradicions sobre la genealogia de Sició diuen, per una banda, que era fill de Marató. Altres vegades és fill de Mecíon i net del rei d'Atenes Erecteu.
El rei Lamedont el va cridar perquè s'aliés amb ell contra els seus enemics argius Arcandre i Arquíteles. Li va donar en matrimoni la seva filla Zeuxipe, de qui Sició va tenir una filla, Ctonofile. Al morir el seu sogre va heretar el tron.

## Referències

* ↑ Grimal, Pierre. Diccionari de mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions de 1984, 2008, p. 489. ISBN 9788496061972.
# Carreró de les Bruixes (Cervera)

El Carreró de les Bruixes és un carrer de Cervera (la Segarra) protegit com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Carrer paral·lel, al costat llevant, del carrer Major, entre la plaça Major i el carrer Sant Bernat. Força estret, poc lluminós i amb un traçat allargassat. Compta amb sòlids murs interiors amb acabats irregulars on es combina trams arrebossats i altres amb el parament a la vista. En destaquen els passos coberts que comuniquen les edificacions del carrer Major amb els horts, corrals o coberts. Alguns són amb voltes de pedra de canó seguit rebaixat, altres amb forjat de bigues de fusta i revoltons de guix. En l'estructura urbana de la vila del segle xii aquest carreró quedava clos per un mur de paret de pedra o tàpia on s'hi recolzaven les voltes dels passos elevats que creuaven el carrer.

## Història

Carrer molt proper o, fins i tot, inclòs dins del call jussà, un dels dos barris jueus de la Cervera d'època medieval, aleshores situat extramurs de la vila closa. Tanmateix, se'l coneixia com a camí de ronda i, amb el temps, passaria a ser un carreró de servei de les cases del carrer Major, que a més, s'estenien fins a arribar a zones d'horta. Posteriorment, i a fi i efecte de salvar la separació produïda per aquella via, es va cobrir en alguns trams mitjançant la prolongació de les edificacions d'habitatges, facilitant l'accés als espais de conreu. Amb el temps, va perdre la funció de carreró de servei i pràcticament quedà en desús. L'any 1978 però, l'Assemblea de Joves de Cervera va impulsar la creació de la festa de L'Aquelarre i van escollir aquest carrer com a emplaçament de l'acte. D'aquesta manera, l'aleshores conegut com a carrer de Sant Bernat -per la prolongació fins a l'homònim-, passaria a anomenar-se carreró de les Bruixes. Amb aquest canvi d'ús, el carrer passà a tenir millors condicions de salubritat, que havia anat perdent, i fou decorat amb un total de 13 figures basades en simbologia característica de la festa i elaborades per artistes cerverins. Amb la creixent afluència de públic, als anys noranta, es canvià l'emplaçament a favor de la Plaça Major. Des d'aleshores, s'ha renovat el carrer i segueix formant part d'un dels indrets de la celebració.

## Referències

* 1 2 3 «Carreró de les Bruixes». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 5 gener 2020].
# Cantons de la Dordonya

Els Cantons de la Dordonya són 50 i s'agrupen en 4 districtes:
# Avelanges

Avelanges és un municipi francès, situat al departament de la Costa d'Or i a la regió de Borgonya - Franc Comtat. L'any 2007 tenia 44 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet d'Avelanges era de 44 persones. Hi havia 20 famílies, de les quals 8 eren unipersonals (8 dones vivint soles i 8 dones vivint soles), 4 parelles sense fills i 8 parelles amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 21 habitatges, 20 eren l'habitatge principal de la família i 1 era una segona residència. 20 eren cases i 1 era un apartament. Dels 20 habitatges principals, 17 estaven ocupats pels seus propietaris, 1 estava llogat i ocupat pels llogaters i 2 estaven cedits a títol gratuït; 1 tenia dues cambres, 3 en tenien tres, 3 en tenien quatre i 13 en tenien cinc o més. 13 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 10 habitatges hi havia un automòbil i a 8 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Avelanges el 2009 :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 0 | 85 a 89 | 0 |
| 0 | 80 a 84 | 0 |
| 0 | 75 a 79 | 0 |
| 4 | 70 a 74 | 4 |
| 4 | 65 a 69 | 4 |
| 0 | 60 a 64 | 4 |
| 0 | 55 a 59 | 0 |
| 4 | 50 a 54 | 4 |
| 0 | 45 a 49 | 0 |
| 0 | 40 a 44 | 0 |
| 0 | 35 a 39 | 0 |
| 4 | 30 a 34 | 0 |
| 0 | 25 a 29 | 0 |
| 8 | 20 a 24 | 0 |
| 8 | 15 a 19 | 0 |
| 0 | 10 a 14 | 0 |
| 0 | 5 a 9 | 0 |
| 0 | 0 a 4 | 0 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 21 persones, 14 eren actives i 7 eren inactives. Les 14 persones actives estaven ocupades(10 homes i 4 dones).. De les 7 persones inactives 3 estaven estudiant i 4 estaven classificades com a «altres inactius».

### Activitats econòmiques

L'únic establiment que hi havia el 2007 era d'una empresa de serveis.
L'any 2000 a Avelanges hi havia 5 explotacions agrícoles que ocupaven un total de 650 hectàrees.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* ↑ Exploitations agricoles
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques d'Avelanges a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades d'Avelanges a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Homatula acuticephala

Homatula acuticephala és una espècie de peix de la família dels balitòrids i de l'ordre dels cipriniformes.

## Morfologia

Fa 11,9 cm de llargària màxima.

## Hàbitat i distribució geogràfica

És un peix d'aigua dolça, demersal i de clima tropical, el qual viu a la Xina: el llac Haixihai a Yunnan.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Nichols, J. T., 1925. Nemacheilus and related loaches in China. American Museum Novitates No. 171: 1-7. «Enllaç». Arxivat de l'original el 2016-03-03. [Consulta: 18 agost 2012].
* ↑ uBio (anglès)
* 1 2 3 Catalogue of Life (anglès)
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Gu, J.-H. i E. Zhang, 2012. Homatula laxiclathra (Teleostei: Balitoridae), a new species of nemacheiline loach from the Yellow River drainagein Shaanxi Province, northern China. Environ. Biol. Fish.: prepublicació electrònica. Publicació final pendent.
* ↑ FishWise (anglès)

## Bibliografia

* Hanel, L. i J. Novák, 2002. Ceské názvy zivocichu V. Ryby a ryboviti obratlovci (Pisces) 3., maloústí (Gonorhynchiformes) - máloostní (Cypriniformes). Národní muzeum (zoologické oddelení), Praga.
* Hu, Y.-T. i E. Zhang, 2010. Homatula pycnolepis, a new species of nemacheiline loach from the upper Mekong drainage, South China (Teleostei: Balitoridae). Ichthyol. Explor. Freshwat. 21(1):51-62.
* Wu, H.L., K.-T. Shao i C.F. Lai (eds.), 1999. Latin-Chinese dictionary of fishes names. The Sueichan Press, Taiwan. 1.028 pàgines.