OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Interfície universal d'escacs

La interfície universal d'escacs és un protocol de comunicació obert que permet als motors d'escacs comunicar-se amb les interfícies d'usuari. És conegut amb l'acrònim UCI de l'anglès Universal Chess Interface. Permet jugar amb motors d'escacs des de qualsevol maquinari. L'estàndard utilitza un petit conjunt d'ordres que invoquen els motors d'escacs de cercar els millors moviments per a qualsevol posició de l'escaquer.
La primera versió va ser publicada el 2000 pels informàtics alemanys Rudolf Huber i Stefan Meyer-Kahlen.

## Referències

* ↑ Torres, J. C. «Lichess Embraces Blind Players With New Chess Site Features» (en anglès). Slash Gear, 23-06-2014. [Consulta: 13 octubre 2022].
* ↑ Singh, Anubhav; Bhadani, Rimjhim. «Understanding the Universal Chess Interface». A: Mobile Deep Learning with TensorFlow Lite, ML Kit and Flutter (en anglès). Birmingham (Regne Unit): Packt Publishing, 2020, p. 444. ISBN 9781789613995.
* ↑ «UCI Protocol -» (en anglès). Shredder Chess. [Consulta: 13 octubre 2022].
* ↑ Smith, Vicky. Sociology of work : an encyclopedia (en anglès). Thousand Oaks, California: Sage Publications, 2013, p. 444. ISBN 978-1-4522-7619-9.
# Diggers

La república dels Diggers (també coneguda com a república de Klipdrift, república Lliure, república d'Adamanta i fins i tot república de Griqualàndia Occidental) fou un efímer estat de miners establert al territori griqua de «Griqualàndia Occidental». Va durar de 1870 a 1871.

## Camps de diamants i disputes de terra

En els anys 1870-1871 un gran nombre de miners es va desplaçar a Griqualàndia Occidental i es va establir als camps de diamants a prop de l'encreuament dels rius Vaal i Orange. Això era terra a través de las qual els griques s'havien mogut regularment amb els seus ramats i estava situada en la part que reclamaven tant el cap griqua Nicholas Waterboer i els bòers de l'Estat Lliure d'Orange.
El 1870, el president del Transvaal Marthinus Wessel Pretorius va declarar els camps de diamant com propietat bòer i va establir un govern provisional sobre els camps de diamant. L'administració d'aquest govern no fou satisfactòria ni pels bòers, ni pels diggers (els miners picadors), ni pels griques ni pels indígenes tswana i altres. La tensió va créixer ràpidament entre les parts fins que un antic mariner britànic, Stafford Parker, va organitzar una part dels diggers per expulsar de l'àrea els oficials del Transvaal

### República dels Miners (1870-71)

El 30 de juliol de 1870 a la població de Klipdrift, Stafford Parker va declarar la república independent de Klipdrift (també coneguda com la república dels miners [Digger's Republic], la República Lliure [Free Repúblic], la república d'Adamanta o la República de Griqualàndia de l'Oest) i fou també escollit President. Klipdrift fou rebatejada poc després "Parkerton" del nom del nou president, que va començar per recollir impostos (sovint a punta de pistola). Faccions de la República van implorar a l'Imperi britànic que imposés la seva autoritat i annexionés el territori.
El desembre del mateix any aproximadament 10 000 colons britànics van establir la seva residència a la nova república. La república es va estendre fins al riu Vaal, però va existir per un temps violentadament curt. Durant l'any següent, una força bòer va intentar sense èxit recuperar el territori a través de negociacions. El governador britànic del Cap Sir Henry Barkly va ser sol·licitat com a mediador. Barkly va nomenar el Comitè Keate per escoltar les evidències de dret de les dues parts, i en el famós "Premi Keate", va dictaminar contra les repúbliques bòers i a favor de Nicholas Waterboer.

## Govern britànic (1871-1880)

A aquesta conjuntura, Waterboer va oferir col·locar el territori griqua sota l'administració de la reina Victòria. L'oferta va ser acceptada, i el 27 d'octubre de 1871 el districte dels griques incloent la república dels miners, i juntament amb algun territori adjacent que el Transvaal reivindicava, va ser proclamat territori britànic sota el nom de colònia de Grigualàndia Occidental.

## Referències

* ↑ "'The rock on which the future will be built' | South African History Online".
* ↑ "Kimberley: Turbulent City - Brian Roberts - Google Books".
* ↑ "The Republic of Klipdrift is proclaimed | South African History Online".
Viccionari
# Valsts Elektrotehniskā Fabrika

Valsts Elektrotehniskā Fabrika més coneguda pel seu acrònim de VEF, és un fabricant de productes elèctrics i electrònics a Riga, Letònia. Va ser fundada l'any 1919. Abans de la Segona Guerra Mundial fabricava gran varietat de productes, incloent la Minox aleshores la càmera fotogràfica més petita del món. Després de la guerra va ser el principal productor de tecnologia de comunicació a la Unió Soviètica i la fàbrica més gran de la República Socialista Soviètica de Letònia.

## Història

VEF es va establir a l'abril de 1919 nomenant-se en letó com: Pasta un telegrāfa virsvaldes galvenā darbnīca (PTVGD). Els edificis de la fàbrica van ser construïts a la fi del segle xix i XX a la ciutat de Riga. Abans de la Primera Guerra Mundial els edificis eren propietat de la fàbrica UNIÓ fundada el 1887. La companyia va canviar el seu nom a VEF el 1932.
Per la dècada de 1930 la fàbrica va produir tots els aparells electrònics que tenien qualsevol demanda del mercat: dispositius de comunicació, telèfons, llums, càmeres fotogràfiques, planxes, ràdios, llanternes, així com el paper fotogràfic, taules de treball, i fins i tot avions.
La fàbrica va ser privatitzada i reorganitzada l'any 1999.
| VEF Minox càmera miniatura. | Avió VEF I-12 |

## Referències

* 1 2 3 4 Normunds, Rikards. «Ieskats VEF vēsturē», 04-02-2009. [Consulta: 12 gener 2015].
* ↑ Ločmelis, Jāzeps. «Pirms 75 gadiem» (en letó). [Consulta: 12 gener 2015].
* ↑ «Latvija 20.gs.» (en letó). Arxivat de l'original el 2009-03-28. [Consulta: 12 gener 2015].

## Enllaços externs

* VEF un Co official website Arxivat 2015-12-06 a Wayback Machine.
* VEF-Minox cameras
* VEF camera serial numbers Arxivat 2016-03-28 a Wayback Machine.
* History of VEF (rus)
# Llançament espacial

En astronàutica, el llançament és un procés per elevar un objecte o vehicle de la superfície d'un cos celeste a l'espai exterior. Normalment s'utilitza la incineració d'un coet, i amb més propietat, l'acció de vehicular una astronau fins a conferir-li la ubicació i la velocitat que requereix la seva missió.

## Preparació del llançament

Els llançaments espacials requereixen llargs i minuciosos preparatius i, en primer lloc, el càlcul de la trajectòria que ha de seguir el coet llançador. D'ella depèn, en efecte, el programa detallat dels equips electrònics que a bord regulen de forma automàtica el funcionament dels motors, provoquen la separació de les etapes ja utilitzades, desvien el doll dels gasos a fi que el llançador, que desenganxa verticalment, vagi incurbant la seva trajectòria, en l'adreça prevista, etc.
En general, l'enginy no pot ser llançat indistintament a qualsevol hora del dia (satèl·lits circunterrestres), en qualsevol dia del mes (exploració de la Lluna) o en qualsevol època de l'any (sondes espacials). Per a cada tipus de missió existeix un període propici, la durada del qual es xifra en minuts, hores o dies, segons el cas, i al com es dona el nom de finestra de llançament. Si, a causa de dificultats tècniques, s'incurrierra en un retard, el llançament és possible a condició d'adoptar una nova trajectòria que augmenta el consum en propergol. D'aquí es dedueix que, si el retard és important, serà necessari esperar que s'obri una nova finestra cosmica que permeti la millor utilització dels insumos amb què afronta la maquinària.

## Observació de llançaments

En els Estats Units, les dates de llançaments espacials són de públic coneixement, i sent disponibles amb mesos d'anticipació. Amb l'excepció de les dependències del programa transbordador, el complex per a visitants del centre espacial John F. Kennedy en Florida està obert per al públic general, per a l'observació de llançaments espacials d'aquest centre i de l'estació de la Força Aèria de Cap Canaveral. Aquest centre per a visitants es troba generalment a 10 km de l'àrea de llançament. Fora del centre espacial Kennedy, els millors llocs per apreciar els llançaments són les platges properes.
Els llançaments de Rússia des del Cosmòdrom de Baikonur al Kazakhstan són millor observats des de la ciutat de Baikonur.
Els llançaments de l'Agència Espacial Europea des del Centre Espacial de Guyana en la Guayana francesa són perfectament observables des de la ciutat de Kourou i les platges veïnes.

## Vegeu també

* Coet espacial
* Motor coet
* Llançadora espacial
* Finestra de llançament

## Enllaços externs

* Cronograma històric de llançaments espacials, fins als nostres dies
* Agenda de llançaments espacials, principalment des de 1999 d'en endavant
# Villani

Villani és el nom dels següents personatges:
* Gasparo Villani (segles XVI -XVII), organista i compositor italià
* Giovanni Villani (Florència, ~1275 - 1348), mercader, historiador, diplomàtic i cronista florentí
# International Standard Text Code

International Standard Text Code (ISTC/ISO 21047) és un identificador bibliogràfic creat per les editorials. És utilitzat per a les obres textuals, en compte de les manifestacions, de manera que pot ser utilitzar per a unir les distintes manifestacions d'una mateixa obra.
En el registre del ISTC, l'agència registradora captura metadades de descripció que inclouen, mínim, un títol, nom de l'autor o contribuïdor, un identificador de l'inscrit, la data de registre i si l'obra és original o derivada.
Va ser desenvolupat davant l'aparició i emergència dels llibres electrònics.

## Referències

* 1 2 Brand, Amy; Daly, Frank; Meyers, Barabara. Metadata demystified. NISO Press, 2003, p. 4. ISBN 1-880124-59-9. Arxivat 2020-09-19 a Wayback Machine.
* ↑ Harrison, Margaret Hepp «The International Standard Text Code: Call to Action, or Distraction?». Publishing Research Quarterly, 28, 3, 09-08-2012, pàg. 204–217. DOI: 10.1007/s12109-012-9286-z.
* ↑ Connaway, Lynn Silipigni «Electronic Books (E-books): Current Trends and Future Directions». DESIDOC Bulletin of Information Technology, 23, 1, 01-01-2003, pàg. 15. DOI: 10.14429/dbit.23.1.3585.
# Distròfia de cons i bastons

La distròfia de cons i bastons és una malaltia hereditària que afecta a l'ull i provoca pèrdua de visió. Es considera una varietat de la retinosis pigmentaria, presentant-se amb una freqüència 10 vegades inferior. Afecta a un nen per cada 40.000 naixements, sent l'alteració genètica heterogènia, podent estar implicats diferents gens anòmals. Apareixen casos esporàdics, sense antecedents familiars, i uns altres que presenten una herència de tipus autosòmica dominant, de vegades autosòmica recessiva o amb herència lligada al sexe.
Els primers símptomes apareixen entre els 10 i 30 anys i afecten a tots dos ulls. Consisteixen en disminució progressiva de l'agudesa visual, dificultat per a la percepció dels colors (discromatopsia) i fotofòbia. Posteriorment apareix ceguesa nocturna i perduda progressiva de la visió central, mantenint-se en principi el camp perifèric, que acaba també per perdre's. Evoluciona a ceguesa legal amb més rapidesa que altres formes de retinosis pigmentaria.
Les anomalies de visió són causades per afectació de la retina, on es produeixen acumulacions de pigments, especialment a la regió de la màcula, que és la zona de la retina amb major sensibilitat, afectant les cèl·lules fotorreceptores, principalment als cons i de forma secundària als bastons, aquestes cèl·lules perden la seva funció causant la deficiència d'agudesa visual. Encara que s'estan realitzant recerques, actualment no existeix cap tractament per guarir l'afecció.

## Referències

* ↑ Christian Hamel: Distrofia de conos y bastones. Orphanet, 2005. Consulta: 8 de diciembre de 2012.
* ↑ Karina Soto-Ortiz, Mitsy Torres-Soriano: Distrofia cono-bastón, reporte de un caso. Revista Mexicana de Oftalmología, enero-febrero 2008, 82(1), 46-49. Consulta: 8 de diciembre de 2012.
# Kadoma (Osaka)

Kadoma (門真市, Kadoma-shi) és una ciutat i municipi de la prefectura d'Osaka, a la regió de Kansai, Japó. Degut a la seua proximitat, Kadoma forma part de l'àrea metropolitana d'Osaka i és una ciutat dormitori d'aquesta.

## Geografia

El municipi de Kadoma es troba al centre de la prefectura d'Osaka, i està adscrit pel govern prefectural a la Regió de Kitakawachi o Kawachi nord, en record de l'antiga província i del districte on es trobava Kadoma fins al 1963. La ciutat de Kadoma limita amb Osaka i Daitō al sud, amb Moriguchi i Neyagawa al nord i amb Shijōnawate a l'est.

## Història

Fins a l'era Meiji, l'àrea on actualment es troba Kadoma formava part de l'antiga província de Kawachi. Des de 1889 fins a l'establiment de la ciutat de Kadoma l'1 d'agost de 1963, el municipi va formar part del ara desaparegut districte de Kitakawachi.

## Transport
### Ferrocarril

* Ferrocarril Elèctric Keihan
** Estació de Nishisansō
** Estació de Kadoma-shi
** Estació de Furukawabashi
** Estació d'Ōwada
** Estació de Kayashima
* Metro d'Osaka
** Estació de Kadomaminami
* Monocarril d'Osaka
** Estació de Kadoma-shi

### Carretera

* Autopista de Kinki
* Nacional 163

## Agermanaments

* Kami, prefectura de Hyogo, Japó. (1975)
* Eindhoven, Brabant del Nord, Països Baixos. (1967)
* São José dos Campos, estat de São Paulo, Brasil. (1973)

## Referències

* ↑ https://www.city.kadoma.osaka.jp/
* ↑ http://www.pref.osaka.lg.jp/koho/links/city.html
# El Niño Gusano

El Niño Gusano fou un grup espanyol de pop independent format el 1993 per Sergio Vinadé, Sergio Algora, Mario Quesada i Andrés Perruca, al qual el 1997 s'hi afegí Paco Lahiguera. Sergio Vinadé i Andrés Perruca van formar un nou grup, Tachenko.

## Membres

* Sergio Algora - Veu
* Sergio Vinadé - Guitarra i Teclats
* Paco Lahiguera - Guitarra
* Mario Quesada - Baix
* Andrés Perruca - Bateria

## Discografia
### Discs

* Circo luso. Grabaciones en el mar, 1995.
* El efecto lupa. Grabaciones en el mar / RCA, 1996.
* El escarabajo más grande de Europa. BMG, 1998.
* Fantástico entre los pinos (doble CD) Grabaciones en el mar / BMG, 2000.
* Como duele hacer el pino entre los pinos (doble CD) Grabaciones en el mar / BMG, 2001.
* Oruga mala mariposa fea (CD+DVD) Grabaciones en el mar / BMG, 2006.

### EPs

* Palencia epé (EP 7"). Grabaciones en el mar, 1994 (No editado en formato CD)
* Bernadutz EP. Grabaciones en el mar, 1995. (EP en formato CD)
* Veo estrellitas (10"). Grabaciones en el mar, 1997. (No editado en formato CD)

### Singles

* Pon tu mente al sol. Grabaciones en el mar, 1996.
* Mr. Camping. Grabaciones en el mar, 1997.
* Lourdes. BMG, 1999.
* Ahora feliz, feliz. BMG, 1999.

### Discos Homenatge

* Pana, pijama, lana. Tributo a El Niño Gusano (doble CD) Grabaciones en el mar, 2004
# Zubkovaïta

La zubkovaïta és un mineral de la classe dels fosfats. Rep el nom en honor de la doctora Natalia V. Zubkova (nascuda el 1976), cristal·lògrafa de la Facultat de Geologia de la Universitat Estatal de Moscou, per les seves diverses contribucions a la química cristal·lina dels minerals oxisals.

## Característiques

La zubkovaïta és un arsenat de fórmula química Ca₃Cu₃(AsO₄)₄. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 2018, sent publicada per primera vegada el 2019. Cristal·litza en el sistema monoclínic. La seva duresa a l'escala de Mohs és 3.
L'exemplar que va servir per a determinar l'espècie, el que es coneix com a material tipus, es troba conservat a les col·leccions del Museu Mineralògic Fersmann, de l'Acadèmia de Ciències de Rússia, a Moscou (Rússia), amb el número de registre: 5185/1.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a la fumarola Arsenàtnaia del volcà Tolbàtxik (Krai de Kamtxatka, Rússia), on es troba en forma de cristalls prismàtics grossos de fins a 0,01 x 0,01 x 0,2 mm, que contenen agregats radials o escorces. Es tracta de l'únic indret de tot el planeta on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Zubkovaite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 13 juliol 2021].
# Se-ma-for

Se-ma-Per és un estudi d'animació polonès. Fundat a Łódź, Polònia el 1947, l'empresa ha creat molts personatges animats i animacions en stop-motion per audiències joves i aduletes. El nom, significant literalment Se-ma-for, és un acrònim d'Estudi Małych Forma Filmowych - Estudi de Formes de Pel·lícules Petites.
Les produccións més famoses inclouen els shows per nens petits com: Miś Uszatek, Przygody misia Colargola, El Moomins (pol. Opowiadania Muminków), Problemes el Gat, Przygody kota Filemona, Przygód kilka wróbla Ćwirka, Zaczarowany ołówek i la pel·lícula Peter i el Llop.
Józef SkrobińL'esquí ha treballat en aquest estudi durant temps.

## Pere i el Llop

Al febrer de 2008, un dels curts animats, Pere i el Llop dirigit per Suzie Templeton i amb Marek Skrobecki com ha cap de disseny i co-director, va rebre el Premi d'Acadèmia per el millor curtmetratge animat. Va ser la segona pel·lícula guanyadora d'un Oscar de l'estudi - la primera va ser dins la mateixa categoria el 1982 - "Tango" per Zbigniew Rybczyńesquí.
La fotografia va ser gravada íntegrament dins dels estudis d'animació Se-ma-for a Łódź, Polònia.

## Referències

* ↑ «Archived copy Arxivat 2008-10-11 a Wayback Machine.». [Consulta: 28 juny 2009].

## Enllaços externs

* Se-ma-for - Lloc web oficial
* Se-Ma-For Studios a Big Cartoon DataBase Se-Ma-For Studios a Big Cartoon DataBase Gran Cartoon Base de dades
# Àssad (nom)

Àssad són dos noms masculins àrabs (àrab: أسد, Asad i أسعد, Asʿad). El primer, el més comú, literalment significa ‘lleó’, tant referit a l'animal com a la constel·lació; mentre que el segon, molt menys usat, literalment significa ‘més feliç’, ‘més afortunat’. Si bé Àssad és la transcripció normativa en català del dos noms en àrab clàssic, també se'ls pot trobar transcrits Asad, As'ad.
El primer dels dos noms també es pot usar precedit de l'article en algunes kunyes, Abu-l-Àssad (أبو الأسد, Abū l-Asad, ‘Pare del Lleó’). Combinat amb la paraula «Déu», Àssad-Al·lah (أسد الله, Asad Allāh, ‘Lleó de Déu’) forma un nom compost relativament comú. Combinat amb les paraules «religió» o «dinastia»: Àssad-ad-Din (أسد الدين, Asad ad-Dīn, ‘Lleó de la Religió’) i Àssad-ad-Dawla (أسد الدولة, Asad ad-Dawla, ‘Lleó de la Dinastia’) és un laqab o títol emprat per diversos musulmans. El laqab Àssad-ad-Din ha esdevingut tant usual que també s'empra com a nom de pila masculí. Finalment, tot i que molt poc usual, existeix també el nom compost Abd-al-Àssad, literalment ‘Servidor del Lleó’ (عبد الأسد, ʿAbd al-Asad).
El prenom Àssad també ha donat nom a la tribu àrab dels Banu Àssad o, en pronunciació dialectal, Beni Sed.
Aquests noms també els duen musulmans no arabòfons que els han adaptat a les característiques fòniques i gràfiques de la seva llengua.
Vegeu aquí personatges i llocs que duen aquest nom.
Vegeu aquí personatges i llocs que duen el nom Àssad-Al·lah.
Vegeu aquí personatges i llocs que duen el nom o el làqab Àssad-ad-Din.
Vegeu aquí personatges i llocs que duen el làqab Àssad-ad-Dawla.

## Notes

* ↑ Castells Criballes, Margarida; Cinca Pinós, Dolors. Diccionari Àrab-Català. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 2007, p. s.v. «أسد». ISBN 978-84-412-1546-7.
* ↑ Corriente, Federico. Diccionario árabe-español. Madrid: Instituto Hispano-Árabe de Cultura, 1977, p. s.v. "أسد". ISBN 8460008428.
* ↑ Cortés, Julio. Diccionario de árabe culto moderno: Árabe-español. Madrid: Gredos, 1996, p. s.v. "أسد" (Biblioteca Románica Hispánica). ISBN 8424917944.
* ↑ Castells Criballes, Margarida; Cinca Pinós, Dolors. Diccionari Àrab-Català. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 2007, p. s.v. «سعد». ISBN 978-84-412-1546-7.
* ↑ Corriente, Federico. Diccionario árabe-español. Madrid: Instituto Hispano-Árabe de Cultura, 1977, p. s.v. "سعد". ISBN 8460008428.
* ↑ Cortés, Julio. Diccionario de árabe culto moderno: Árabe-español. Madrid: Gredos, 1996, p. s.v. "سعد" (Biblioteca Románica Hispánica). ISBN 8424917944.
* ↑ Vegeu aquí les normes de transcripció simplificada dels mots àrabs.
* ↑ Excepte en el cas de personalitats àrabs contemporànies que hagin usat personalment transcripcions específiques i singulars del seu nom, es recomana, sobretot per als personatges històrics, emprar sempre la forma catalana normativa.
* ↑ Tot i l'aparença de nom teòfor, segurament al-Àssad no fa referència a un ídol o divinitat lleonina, sinó a la tribu àrab dels Banu Àssad.
# Àssad ibn Abd-Al·lah

Àssad ibn Abd-Al·lah ibn Àssad al-Qasrí, més conegut simplement com a Àssad ibn Abd-Al·lah (mort 738) fou un governador àrab del Khurasan, del clan Qasr dels Bajila. Fou governador del 723/724 al 726/727 i del 735 al 738 sota l'autoritat del seu germà Khàlid ibn Abd-Al·lah al-Qasrí governador de l'Iraq i l'Orient durant el califat d'Hixam ibn Abd-al-Màlik (724–743).
El seu govern va coincidir amb l'ascens de les bandes turques que no podien ser aturades. Va fer expedicions a la zona del Parapomisus. El 726 va reconstruir Balkh destruïda per Qutayba ibn Múslim després de l'aixecament de Nezak, i hi va portar les tropes àrabs que estaven de guarnició a Barukan. La seva violència contra els mudarites locals va provocar una revolta i el califa el va destituir el 726/727.
Però el desordre va continuar, i el 734 es va revoltar Al-Hàrith ibn Surayj (que va durar fins al 746) que tenia el suport del prínceps locals, i finalment el califa el va tornar a nomenar governador el 735; llavors va rebutjar als rebels cap a l'altre costat de l'Oxus, però tot i una expedició que va fer a Samarcanda ja no va poder restaurar el domini àrab complet a Sogdiana. A fi i efecte de controlar el Tukharistan va establir una guarnició de 2500 soldats sirians a Balkh (736). El 737 va fer una expedició al Khuttal, però els prínceps locals van demanar ajut al kakhan dels Turcs Occidentals, Yollyg-tegin Izhan-Khan (734-739) en xinès conegut com a Su Lu, i va haver de retornar a Balkh després de patir fortes pèrdues en una batalla contra aquests l'1 d'octubre del 737.
Llavors les forces del rebel Al-Hàrith i dels prínceps de Sogdiana, amb el suport dels turcs, van creuar l'Oxus i van atacar Khurasan. Asad amb les seves forces sirianes i alguns contingents locals va sorprendre a l'exèrcit invasor a Kharistan i els va derrotar (desembre del 737) bloquejant la retirada dels que quedaven. Amb això va restaurar el poder àrab al Khurasan.
Va morir uns mesos després (738)
En els seus governs van començar a actuar a la província els emissaris dels futurs abbàssides. Va convertir a l'islam a un notable local, Saman-khudà, ancestre de la dinastia samànida, i el fill gran d'aquest va rebre el nom d'Àssad en honor seu. Els seus descendents van gaudir fins al govern d'Abdallah ibn Tahir (828-845) del feu de la vila d'Asadabad, construïda per ell a la proximitat de Naysabur. També un barri de Kufa fou creat per ell i va rebre el nom de Suk Asad.

## Bibliografia

* G. Van Vloten, Recherches sir la domination des Arabes, Amsterdam 1894
* H. A. R. Gibb, Arab Conquests in Central Asia, Londres 1923
* Fr. Gabrieli, Il Califfato di Hisham, Alexandria 1935