OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Aristodem d'Elis

Aristodem d'Elis (en llatí Aristodemus, en grec Ἀριστόδημος) va ser un escriptor grec mencionat per Harpocratió. Probablement és el mateix que també mencionen Tertulià i Eusebi. Ateneu parla d'un Aristodem com a autor d'un comentari sobre Píndar que podria ser aquest mateix o un dels dos, Aristodem de Nisa el jove o Aristodem de Nisa el vell.

## Referències

* Smith, William (ed.). A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology (en anglès). Boston: Little, Brown and Co., 1867 (Vol. I, Vol. II i Vol. III). ARISTODE'MUS Vol I, pàg. 305
# Arquimbald de Foix

Arquimbald de Grailly (? - 1413) fou senyor de Grailly, vescomte de Benauges i captal del Bug i, pel seu matrimoni amb Isabel de Foix, comte de Foix i vescomte de Bearn i de Castellbò (1398-1413).

## Orígens familiars

Fill de Pere II de Grailly i la seva segona esposa Rosemburge de Perigord, neta de Roger Bernat III de Foix.

## Núpcies i descendents

Es va casar el 1381 amb la comtessa Isabel de Foix, besneta de Roger Bernat II de Foix. D'aquest matrimoni naqueren:
* l'infant Joan I de Foix (1382-1436), comte de Foix, vescomte de Bearn
* l'infant Gastó de Foix (?-1455), Captal de Buch i iniciador del comtat de Candale
* l'infant Arquimbau de Foix (?-1419), senyor de Navailles
* l'infant Mateu I de Comenge (?-1453), comte de Comenge
* l'infant Pere de Foix (1386-1464), cardenal i bisbe d'Arle

## Ascens al tron comtal

El 1398 va heretar el comtat de Foix i els vescomtats de Bearn i Castellbò del seu germà Mateu I de Foix. Com que Arquimbald era fidel als anglesos el rei de França Carles V es va oposar a la successió al comtat de Foix que era feu francès, mentre Bearn era sobirà i Castellbò era feu català, i forces franceses es van establir a alguns castells foixencs. Es va fer una treva, garantida amb dos fills dels comtes deixats com a ostatges al rei, i després d'una visita d'Isabel al rei, que la va rebre i la va enviar a Foix, seguida d'una de Arquimbald, es va fer la pau i els ostatges foren alliberats i els castells i terres de Maseres i Saverdun retornats. El 2 de març de 1402 Arquimbald i els seus fills van jurar fidelitat al rei francès.
El 1412 Arquimbald, que va romandre lleial a França, va ser nomenat Capità general del Llenguadoc i va morir als pocs mesos (1413). El va succeir el seu fill Joan I de Foix.

## Referències

* ↑ «Arquimbald I de Foix | enciclopèdia.cat». [Consulta: 31 gener 2022].
* ↑ Viader, Roland. L'Andorre du IXe au XIVe siècle: montagne, féodalité et communautés (en francès). Presses du Universitaires du Mirail, 2003, p. 128.
* ↑ Vernier, Richard. Lord of the Pyrenees: Gaston Fébus, Count of Foix (1331-1391). The Boydell Press, 2008, p. 4.
* 1 2 Sumption, Jonathan. Cursed Kings: The Hundred Years War IV. Faber & Faber, 2016, p. 200.
* ↑ Sumption, Jonathan. Cursed Kings: The Hundred Years War IV. Faber & Faber, 2016, p. 713.
# Asakusa

Asakusa (浅草) és una zona i antic districte (1889-1947) de Tòquio, actualment integrada en el districte de Taitō. La zona és famosa pel seu temple budista de Sensō-ji, dedicat al bodhisattva Kannon.

## Història

El desenvolupament d'Asakusa com a districte d'espectacles i entreteniment durant el període Edo va ser en part gràcies al veinat de Kuramae. Kuramae fou un barri de magatzems i botigues de venda d'arròs, que era emprat per a pagar als servents en època feudal. Els vigilants d'aquests magatzems inicialment allotjaren les mercancies d'arròs per una petita fiança, però en tant els anys passaren van començar a bescanviar l'arròs per diners o a vendre-ho a petits minoristes al marge. Com a resultat d'això i de la petita fortuna que amassaren els vigilants d'arròs, els teatres i les cases de geishes començaren a sorgir.
Fins a l'any 1947 Asakusa va ser un districte de Tòquio. En aquell any, Asakusa es va fusionar amb Shitaya per formar el nou districte de Taitô. L'antic districte d'Asakusa comprenia els 19 barris de la part oriental de l'actual Taitô.

## Geografia

Asakusa es troba al nord-est del Tòquio central, a la fi oriental de la Tokyo Metro Ginza Line, aproximadament a un quilòmetre i mig a l'est d'Ueno. Col·loquialment en l'àrea sol ser anomenada Shitamachi ('ciutat baixa') en referència al fet que és una zona baixa sobre el nivell de la mar a Tòquio, en els bancs del riu Sumida.

## Transports

* Estació d'Asakusa
* Estació d'Asakusa

## Referències

* ↑ «Asakusa: The Heart of Old Tokyo». Arxivat de l'original el 2015-04-03. [Consulta: 12 octubre 2019].
# Aseraggodes kaianus

Aseraggodes kaianus és un peix teleosti de la família dels soleids i de l'ordre dels pleuronectiformes que es troba a les costes del sud del Japó, Xina, Taiwan, les Filipines i Moluques.

## Referències

* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* ↑ FishBase (anglès)
# Aseraggodes bahamondei

Aseraggodes bahamondei és un peix teleosti de la família dels soleids i de l'ordre dels pleuronectiformes que es troba a les costes del Pacífic sud.

## Referències

* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* ↑ FishBase (anglès)
# Aseraggodes guttulatus

Aseraggodes guttulatus és un peix teleosti de la família dels soleids i de l'ordre dels pleuronectiformes que es troba des de les costes de Reunió i Maldives fins a les del Mar de la Xina Meridional.

## Referències

* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* ↑ FishBase (anglès)
# Archidium alternifolium

Archidium alternifolium és una espècie de molsa que viu als Països Catalans i altres llocs d'Europa, nord d'Àfrica, Illes atlàntiques i Estats Units i Mèxic.
Són plantes perennes que fan de 2 a 20 mm d'alçada de color verd o verd groguenc.
Les càpsules maduren des de finals de tardor a principi de primavera.
És una planta comuna en sòls humits.

## Referències

* Flora de molses de Menorca
* Florataxon USA
# Archibaldo Burns

Archibaldo Burns Lujan (Ciutat de Mèxic, 7 d'abril de 1914 - 24 de gener de 2011) va ser un escriptor i director de cinema mexicà. El seu nom original era Archibaldo Luján Zuloaga Moreno; el cognom assumit Burns provenia d'un avantpassat escocès.

## Carrera com a director de cinema

Va ser enviat a Europa als 12 anys, va estudiar a Anglaterra i després a França. Al seu retorn a Mèxic, va administrar els ranxos de cotó de la seva família a Torreón (Coahuila). Al mateix temps, es va interessar pel cinema. La seva primera col·laboració va ser amb Alejandro Galindo a Refugiados en Madrid (1938). També va treballar amb Chano Urueta a La noche de los mayas (1939).
El seu primer esforç en solitari com a director va ser el curtmetratge Perfecto luna (1959), basat en una història d'Elena Garro. Aquesta pel·lícula es va presentar al Festival de Canes, però va tenir la desgràcia de mostrar-se en una còpia defectuosa. Es va perdre en un incendi a l'antiga Cineteca Nacional de Ciutat de Mèxic.
Burns va debutar al llargmetratge amb Juego de mentiras (1967); més tard es va llançar comercialment sota el títol La venganza de la criada. Altres pel·lícules com Juan Pérez Jolote (1973), adaptada d'una novel·la de Ricardo Pozas, i el curtmetratge Un agujero en la niebla (1967) van guanyar premis en festivals internacionals de cinema. També va adaptar i dirigir Oficio de tinieblas (1979), basada en una novel·la de Rosario Castellanos.
Algunes de les seves pel·lícules van patir la censura dels censors, com El reventón (1975).

## Com a escriptor

Com a escriptor, Burns ha publicat novel·les (En presencia de nadie, 1964 i Botafumeiro, 1994) i narracions curtes (Los presentes, 1954 i El Cuerpo y el delito, 1966). Va ser estudiant de Seki Sano, el director japonès que va ensenyar a Mèxic durant molts anys. Com a director de teatre, va dirigir La paloma de Amuy de Jean Anouilh el 1953.

## Filmografia

* 1959: Perfecto luna
* 1967: Juego de mentiras
* 1967: Un agujero en la niebla
* 1977: Juan Pérez Jolote
* 1977: El reventón
* 1981: Oficio de tinieblas

## Referències

* ↑ Archibaldo Burns, a elem.mx
* ↑ Archibaldo Burns Luján al web de la Filmoteca de la UNAM
* ↑ Falleció el cineasta Archibaldo Burns, cuya vasta obra "deberá revalorarse", La Jornada, 25 de gener de 2011
# Arròs caldós

* Aquest article tracta sobre gastronomia; per al grup musical vegeu l'article Arròs Caldós (grup musical)
L'arròs caldós és un plat típic de les Comarques Centrals del País Valencià fonamentat en l'arròs, similar a la paella però amb brou (caldo), fet en una cassola fonda de fang o ferro fos.
El seu origen és similar al dels altres arrossos valencians, un plat fet amb les poques matèries primeres que l'agricultura de la costa valenciana proporcionava; d'altra banda, també ha evolucionat, i ha anat incorporant nous ingredients a cada comarca o poble, com ara la pebrera torrada. La recepta bàsica es compon d'arròs, carn de porc, carn de conill, fesols, creïlles, bajoques, carxofes, oli, sal, pebre roig i safrà però els ingredients varien molt d'un lloc a un altre, de manera que es poden utilitzar altres verdures (com ara pèsols) i carns amb resultats similars. També hi ha versions amb peix, com l'arròs caldós amb sípia i alls tendres, o amb caça, a Alacant amb bacallà o abadejo i col, i a Catalunya és molt popular l'arrós caldós de llamàntol.

## Elaboració

Cal sofregir primer la carn i les verdures. Després s'afegeix aigua, el pebre roig, el safrà i la sal. Finalment s'incorpora l'arròs i es deixa coure tot uns 15 minuts. L'arròs se serveix amb brou, per la qual cosa s'ha de preveure una quantitat d'aigua suficient perquè la textura del plat siga més propera a una sopa que no a una paella.

## Referències

* 1 2 Fàbrega, 2019, p. 121.
* ↑ «Arròs caldós amb pollastre i conill». L'Eliana. [Consulta: 29 octubre 2023].
* ↑ Fàbrega, 2019, p. 313-314.

## Bibliografia

* Fàbrega, Jaume. Cuina i cultura del gust al País Valencià el patrimoni culinari. Universitat d'Alacant, 2019.
# Armat

«Armat» té aquests significats:
* Armat (pel·lícula)
* Armat (construcció), estructura que es reforça, normalment amb acer
* Formigó armat, formigó reforçat amb barres d'acer
* Armat o manaies, soldats romans que, tradicionalment, desfilen per Setmana Santa
# Armatocereus

Armatocereus (del llatí armatus, armat i cereus, ciri) és un gènere de cactus. Són naturals de Sud-amèrica, (Colòmbia, l'Equador, Perú) amb 20 espècies.

## Descripció

Aquestes espècies tenen les flors blanques amb ovaris més o menys espinosos. Els fruits són majoritàriament espinosos. Són cultivades com a planta ornamental.

## Taxonomia

El gènere va ser descrita per Curt Backeberg i publicat a Blätter für Kakteenforschung 1938(6): [21]. 1938. L'espècie tipus és: Armatocereus laetus (Kunth) Backeb

### Etimologia

Armatocereus: nom genèric que deriva de les paraules armato = "armat" i cereus = espelmes, ciris", en referència a les seves columnes espinoses.

## Taxonomia

| Armatocereus arboreus Armatocereus arduus Armatocereus balsasensis Armatocereus brevespinus Armatocereus brevispinus Armatocereus cartwrightianus Armatocereus churinensis Armatocereus ghiesbreghtii Armatocereus godingianus Armatocereus humilis | Armatocereus jungo Armatocereus laetus Armatocereus mataranus Armatocereus matucanensis Armatocereus neolaetus Armatocereus oligogonus Armatocereus procerus Armatocereus rauhii Armatocereus riomajensis Armatocereus rupicola |

## Vegeu també

* Història de la botànica
* Característiques de les cactàcies

## Referències

* ↑ Armatocereus en PlantList
* ↑ «Armatocereus». Tropicos.org. Missouri Botanical Garden. [Consulta: 5 desembre 2012].

## Enllaços externs

* http://cactiguide.com/cactus/?genus=Armatocereus
# Audaz (P-45)

L'Audaz (P-45) és un patruller d'altura de l'Armada Espanyola i el cinquè de la Classe Meteoro, construït a les drassanes de Navantia a San Fernando, sent el quart vaixell de l'armada amb aquest nom. És un vaixell preparat pel combat amb un canó de tres polzades a la coberta i espai per l'aterratge de tres helicòpters.

## Construcció

El 7 de maig de 2014 l'SEPI va anunciar que s'havia aprovat la construcció de dues noves unitats, una d'elles a construir a les drassanes gaditans de San Fernando / Port Real i l'altre a Ferrol. El primer tall de xapa per a aquests vaixells es va efectuar simultàniament a les drassanes de la badia de Cadis i de la ria de Ferrol el 5 de desembre de 2014. En el Butlletí Oficial de l'Estat del 26 de juny de 2015 es va publicar l'Ordre Ordre DEF / 1564/2015 que fixava els noms d'aquests dos vaixells com Audaz (P-45) i Furor (P-46)
El 29 d'abril de 2016 va ser posat en graderia el primer dels blocs del vaixell. El 30 de març de 2017 va ser botat a la drassana de San Fernando. Va realitzar els seus proves de mar a la badia de Cadis entre el 15 i el 21 de maig de 2018. Es va lliurar a l'Armada Espanyola el 27 de juliol de 2018.
El 20 d'agost del 2019 el govern espanyol va anunciar que el vaixell serviria per a rescatar els migrants de l'Open Arms quan portaven 19 dies a la deriva. El temps previst per fer el viatge fins al vaixell de salvament, proper a Lampedusa, era de tres dies. Fins aquest moment l'Audaz formava part de la missió Atlanta per protegir el trànsit marítim a l'Oceà Índic occidental dels atacs dels pirates.

## Referències

* 1 2 «Así es el Audaz, el buque que la Armada ha enviado al rescate del Open Arms» (en castellà), 20-08-2019. [Consulta: 20 agost 2019].
* ↑ «La SEPI anuncia la construcción de un Buque de Acción Marítima (BAM) en los astilleros gaditanos», 07-05-2014. Arxivat de l'original el 4 de març de 2016.
* ↑ «Navantia inicia la construcción de los nuevos buques BAM para la Armada». Infodefensa, 05-12-2014.
* ↑ «Los nuevos Buques de Acción Marítima de la Armada ya tienen nombre: “Audaz” y “Furor”». defensa.com, 06-08-2015. Arxivat de l'original el 2019-08-20. [Consulta: 20 agost 2019].
* ↑ «Economía/Empresas.- Navantia pone las quillas de dos buques para la Armada española». www.bolsamanía.com, 29-04-2016.
* ↑ «Pruebas de mar del BAM Audaz por la bahía.». www.lavozdigital.es, 17-05-2018.
* ↑ «Armada Española». www.facebook.com. [Consulta: 27 juliol 2018].
# Assecatge dels aliments

L'assecatge dels aliments és un mètode de conserva d'aliments que consisteix a extreure l'aigua d'aquests, fet que evita la proliferació de microorganismes i la putrefacció. L'assecat d'aliments mitjançant el sol i el vent per evitar el seu deteriorament ha estat conegut des de temps molt antics. L'aigua sol eliminar-se per evaporació (assecat a l'aire, al sol, fumat o al vent) però, en el cas de la liofilització, els aliments es congelen en primer lloc i després s'elimina l'aigua per sublimació. S'utilitza també en la formació d'aliments d'humitat intermèdia, els quals tenen una major vida útil gràcies al seu baix potencial hídric generat a partir de processos de deshidratació.
Els bacteris i microorganismes de l'interior dels aliments i procedents de l'aire necessiten aigua en l'aliment per créixer. L'assecat els impedeix de forma efectiva, sobreviure en ell. També crea una capa exterior dura, ajudant a evitar que els microorganismes penetrin en els aliments.

## Tipus d'aliments secs

Molts diferents aliments es preparen per deshidratació. Alguns exemples són carns com el pernil, el bresaola i la cecina. La carn de ren seca i salada és un aliment tradicional lapó. Durant segles, gran part de la dieta europea va dependre del bacallà sec, conegut com a bacallà en salaó. Un altre peix sec comú és la moixama de tonyina.
La fruita canvia completament el seu caràcter quan s'asseca, com és el cas de les panses i les prunes, les figues i els dàtils també es transformen. L'assecat rares vegades s'utilitza per una hortalissa, ja que elimina qualsevol vitamina que contingui, però els bulbs com ara l'all i la ceba s'assequen sovint. També són freqüents els pebrots xilis secs. A Itàlia són típics els tomàquets assecats al sol, que se solen consumir com antipasti .

## Mètodes

Hi ha molts mètodes diferents per efectuar l'assecat, cadascun amb les seus propis avantatges per a determinades aplicacions.
Alguns són inclouen:
* Atomitzadors
* Assecat al sol
* Forns casolans
* Liofilització

## Vegeu també

* Assecatge
* Processament d'aliments
* Fumat
* Cecina (embotit)
* Cub de brou
* Extracte de carn
* Fiambre
* Fideus instantanis
* Fruita seca
* Gambes seques
* Mojama
* Salaó
* Assecador
* Sopa instantània
* Biltong

## Enllaços externs

* Instruccions per a l'assecat d'aliments de la Clemson University Extension School Arxivat 2009-01-17 a Wayback Machine. (anglès)
# Artanes

Artanes fou fill d'Histaspes i germà de Darios I el Gran, segons Heròdot. Sempre segons Heròdot va maridar la seva filla única Frataguna a son oncle Darios, i doncs el seu propi germà, i ella en va esdevenir la sisena esposa. El seu nets haurien caigut a la batalla de les Termòpiles.

## Referències

* ↑ Heròdot, Històries, Llibre 7, 224
* ↑ Jona Lendering, «Darius the Great (4): Dynastic marriages» Arxivat 2013-01-02 a Wayback Machine. In Livius, Articles on Ancient History
# Artromigàlids

Els artromigàlids (Arthromygalidae) són una primitiva família extinta d'aranyes mesoteles, amb una certa semblança amb les taràntules americanes (Mygalomorphae), que van viure durant el Carbonífer.

## Referències

* ↑ ; Penney, D.; Jekel, D.«A summary list of fossil spiders and their relatives» (en anglès). World Spider Catalog. Museu d'Història Natural de Berna, 2015. [Consulta: 18 març 2016].
# Ballard

Ballard és un poble del Comtat de Uintah a l'estat de Utah (Estats Units d'Amèrica).

## Demografia

Segons el cens del 2000, Ballard tenia 566 habitants. , 181 habitatges, i 146 famílies. La densitat de població era de 15,6 habitants per km².
Dels 181 habitatges en un 47% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 70,7% hi vivien parelles casades, en un 3,9% dones solteres, i en un 19,3% no eren unitats familiars. En el 18,2% dels habitatges hi vivien persones soles el 7,7% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 3,13 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,58.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 34,6% tenia menys de 18 anys, un 10,2% entre 18 i 24, un 26,5% entre 25 i 44, un 20,3% de 45 a 60 i un 8,3% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 30 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 111,4 homes.
La renda mediana per habitatge era de 35.278 $ i la renda mediana per família de 36.484 $. Els homes tenien una renda mediana de 29.875 $ mentre que les dones 17.361 $. La renda per capita de la població era de 12.620 $. Entorn del 7,7% de les famílies i el 8,5% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Ballard». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 13 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Ballard». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Arpella d'antifaç de Madagascar

L'arpella d'antifaç de Madagascar (Polyboroides radiatus) és un ocell rapinyaire de la família dels accipítrids. És endèmic de Madagascar, on es troba principalment en zones de bosc tropical i subtropical. El seu estat de conservació es considera de risc mínim.

## Descripció

És un rapinyaire mitjà que fa uns 68 cm de llargària. Color general gris cendra. Pit i abdomen blanc amb fines vires negres horitzontals. Bec negre i pell nua de la cara rosa o groga.

## Referències

* ↑ «Arpella d'antifaç de Madagascar». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 8 desembre 2022 (català)
* ↑ «Hoatzin, New World vultures, Secretarybird, raptors» (en anglès). IOC World Bird List Version 12.2. International Ornithologists' Union, 01-07-2022.
* ↑ del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 269. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ BirdLife International. «Madagascar Harrier-hawk. Polyboroides radiatus» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2016. [Consulta: 7 novembre 2022].
# Baronia de Terrateig

35° 54′ 0″ N, 0° 19′ 25″ O﻿ / ﻿35.90000°N,0.32361°O﻿ / 35.90000; -0.32361
La Baronia de Terrateig és un títol nobiliari valencià creat l'any 1353 per Pere IV a favor de Guillem de Bellvís. La seva denominació fa referència a Terrateig, un municipi del País Valencià. Cap a finals del segle xviii el títol es va unir al de la baronia de Càrcer.

## Barons de Terrateig

| | Titular | Període |
| Creació per Pere IV |||
| I | Guillem de Bellvís | |
| XVI | José María Cucaló de Montull Gozalbo | ? - 1851 |
| XVII | Joaquín Manuel Cucaló de Montull Ruiz de Alarcón | 1851 - ? |
| XVIII | Josefa Cucaló de Montull Cubells | ? - 1951 |
| XIX | Jesús Manglano y Cucaló de Montull | 1951-1979 |
| XX | Fernando Manglano y de Lastra | 1979-actual titular |

## Referències

* ↑ Fitxa a geneall.net
* ↑ Casada amb el baró de Llaurí, Luis Manglano Palencia en 1891. Va heretar la baronia. Referència a Generallnet
* ↑ Jesús Manglano a geneall.net
# Barbadillo del Pez

Barbadillo del Pez és un municipi de la província de Burgos a la comunitat autònoma de Castella i Lleó. Forma part de la Comarca de la Sierra de la Demanda.

## Fills il·lustres

* Pablo García benedictí i músic.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 2000 | 2001 | 2002 | 2003 | 2004 | 2005 | 2006 | 2007 |
| 107 | 106 | 101 | 90 | 93 | 95 | 82 | 85 |
# Bartomeu Ferrà i Perelló

Bartomeu Ferrà i Perelló (Palma, Mallorca, 1843 — 1924) fou un mestre d'obres, escriptor i arqueòleg mallorquí, fill de Miquel Ferrà i Font.
Estudià a l'Escola Especial de Mestres d'Obres de València i en tornar a Mallorca emprengué obres de restauració i de construcció. Com a restaurador s'encarregà la casa Mas del pla del Rei (1887), l'església d'Alcúdia, el cambril del santuari de Lluc i la Caixa d'Estalvis del carrer del Sol, a Palma.
Com a constructor feu obres neogòtiques, influït per Viollet-le-Duc (Germanetes dels Pobres, a Palma). Dels edificis d'aquest estil que projectà destaquen les esglésies de Son Rapinya i de Son Roca.
Pel que fa a la seva dedicació a l'arqueologia, a la història de l'art i a la conservació del patrimoni artístic, el 1874 publicà l'Álbum Artístico de Mallorca i, el 1880, fou un dels fundadors de la Societat Arqueològica Lul·liana, en el butlletí de la qual escriví nombrosos articles sobre l'arqueologia i la història de les belles arts a Mallorca.
Com a escriptor, és un dels representants més importants del costumisme mallorquí. Juntament amb Mateu Obrador fundà la revista "La Ignorància" (1879), i col·laborà també a "La Dulzaina", "El Áncora", "Revista Balear", "Museo Balear", "Mallorca", "Mallorca Dominical" i "Migjorn".
* Pastorells de na Rebeca i na Susana (1868),
* Pastorells amb alegria d'en Jafet i companyia (1892) i
* Pastorells de Nadal composts per recitar nins i nines de les costures mallorquines de Sant Vicens de Paül (1910)
* Comèdies i poesies (1872). Dins aquesta obra hi ha Els calçons de mestre Lluc.
* Comèdies de costums mallorquines (1882)
* Coses nostres (1895)
* Flors i fulles (1898)
* Brots d'ortiga (1900)
* Endolades (1903)
* Hores sèries (1916)
* Ciutat ha seixanta anys (1918)

## Referències

* ↑ «Bartomeu Ferrà i Perelló». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Mas i Vives, Joan. «Els calçons de mestre Lluc». Enciclopèdia de les Arts Escèniques Catalanes. Institut del Teatre (reconeixement). [Consulta: 31 març 2021].

## Enllaços externs

* Biografia de Bartomeu Ferrà