OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Zumaia

* Per a altres significats, vegeu «llengua zumaia».
Zumaia és un municipi de Guipúscoa, de la comarca d'Urola-Costa. Està situada a la costa guipuscoana, a la vora del mar i de la badia on conflueixen els rius Urola i Narrondo. Al nord limita amb el mar Cantàbric, al sud amb les dues Arroas, amb Ibañarrieta i amb Zestoa; aquesta última és una vila coneguda tant pel seu balneari d'aigües termals com per les seves famoses coves d'Ekain, que per les seves pintures rupestres enriqueixen des de les albors de la humanitat el llegat artístic de l'home. A l'est hi ha el barri d'Askizu, que des de l'alt d'uns pujols permet veure l'entrada de Zumaia, i Getaria, port pesquer i bressol de Juan Sebastián Elcano. Canviant de direcció, a l'oest es troben Elorriaga, Itziar i Deba, des d'on es pot veure gairebé tots els dies la posta de sol en la costa de Biscaia.
La majoria dels seus habitants es concentra en el nucli urbà, però tant dintre com fora del casc existeixen barris dispersats. Entre els que es troben als afores destaquen San Miguel de Artadi i Oikia. San Miguel s'aixeca sobre un pujol entre alzineres i des de la seva església, una de les parets laterals de la qual protegeix el frontó, es pot contemplar cap al nord una panoràmica de Zumaia, el riu Urola i el mar. Des del mateix lloc, però aquesta vegada mirant cap al sud, es pot veure el barri d'Oikia, amb l'església de San Bartolomé i la casa Kondekua. Però hi ha un tercer barri a la carretera de Sant Sebastià cap a Bilbao, anomenat Narrondo, igual que el riu que passa per ell, i els terrenys del qual estan dividits entre Zumaia i Zestoa.

## Persones il·lustres

* Juan Martínez de Mendaro (segle XV): mariner i militar que va vèncer a una esquadra portuguesa a Gibraltar el 1475.
* Baltasar de Echave (1540-1620): pintor.
* Juan de Olazábal Bastida (segle XVII): secretari del rei Felip IV d'Espanya i Comptador General de la Inquisició.
* José Mari Zubia, conegut com a Aita Mari (1809-1866): marí i pescador. Va ser un heroi popular al País Basc pels heroics salvaments marins que va realitzar i per haver trobat la mort en un d'ells.
* Ángeles Sorazu (1873-1921): monja i escriptora mística.
* Bonifacio de Echegaray (1878-1956): home de lleis i escriptor.
* Julio Beobide (1891-1969): escultor.
* José María Korta (1944-2000): empresari vinculat al PNB i president de la patronal guipuscoana. Assassinat per ETA.
* Lucía Lacarra (1975): ballarina de ballet clàssic. Premi nacional de dansa el 2005.
* Oier Aizpurua (1978): piragüista.
* José Maria Beobide Goiburu (1882-1967), compositor i organista.

## Enllaços externs

* Ajuntament de Zumaia
* Enllaços de Zumaia
* Fotos de Festes, Esports, Cultura de Zumaia a Festak.com
* Zumaia a Google Maps
# Kadovar

Kadovar és una petita illa volcànica de Papua Nova Guinea que es troba al nord de Nova Guinea.

## Geografia

Kadovar forma part de les illes Schouten, a uns 25 quilòmetres al nord de la desembocadura del riu Sepik. Gairebé circular, té un diàmetre de tan sols 1,5 km. El poble de Gewai és situat prop del cràter. Arran de l'erupció de gener de 2018 les autoritats van obligar a reubicar tota la població de l'illa, inicialment pensada en unes 700 persones, però en realitat superior.

## Història

El primer europeu en veure l'illa va ser el navegant espanyol Yñigo Ortiz de Retez el 21 de juliol de 1545, quan a bord de la carraca San Juan intentava tornar de Tidore a Nova Espanya.
L'any 1700 es va informar de fum, possiblement d'una erupció. Hi va haver més indicis de possibles erupcions imminents el 1976 i el 1981. Els habitants de l'illa van ser evacuats a la propera illa de Blup Blup el 1976. L'illa va tornar a ser evacuada per vaixells i canoes immediatament després que el 5 de gener de 2018 comencés una erupció que va durar diversos dies i va provocar que almenys la meitat de l'illa quedés coberta de lava. Aquesta erupció va finalitzar el maig de 2023, tot i que el nivell d'activitat es considera generalment baix.

## Referències

* ↑ «eruption 2018». looppng, 06-01-2018. Arxivat de l'original el 2 de desembre 2023. [Consulta: 11 gener 2018].
* ↑ «PNG volcano: Authorities to resettle 2,000 evacuees on mainland as island volcano erupts». ABC News Australia, 10-01-2018. [Consulta: 11 gener 2018].
* ↑ Coello, Francisco "Conflicto hispano-alemán" Boletín de Sociedad Geográfica de Madrid, t.XIX. 2º semestre 1885, Madrid, p.317.
* ↑ «Kadovar volcano». Volcano Discovery. [Consulta: 7 gener 2018].
* ↑ «First known eruption of Kadovar volcano in Papua New Guinea prompts evacuation of 500 people after sending a column of ash 7000 feet in the air». , January 6, 2018.
* ↑ «Global Volcanism Program | Kadovar» (en anglès). [Consulta: 5 maig 2024].
# La Poma

El veïnat, quasi desaparegut, de la Poma era un veïnat de la comuna nord-catalana d'Oleta i Èvol, de la comarca del Conflent.
Estava situat a la riba esquerra de la Tet, a prop a llevant del poble d'Oleta, a peu de la carretera general i entre aquesta carretera i la de Jújols. Hi roman la capella de Sant Antoni Abat de la Poma.

## Bibliografia

* Becat, Joan. «103 - Oleta i Èvol». A: Atles toponímic de Catalunya Nord. II. Montoriol - el Voló. Perpinyà: Terra Nostra, 2015 (Biblioteca de Catalunya Nord, XVIII). ISBN ISSN 1243-2032.
* Kotarba, Jérôme; Castellvi, Georges; Mazière, Florent [directors]. Les Pyrénées-Orientales 66. París: Académie des Inscriptions et Belles-Lettres. Ministère de l'Education Nationale. Ministère de la Recherche. Ministère de la Culture et de la Communication. Maison des Sciences de l'Homme, 2007 (Carte Archeologique de la Gaule). ISBN 2-87754-200-5.
* Ponsich, Pere; Lloret, Teresa; Gual, Raimon. «Oleta». A: Vallespir, Conflent, Capcir, Baixa Cerdanya, Alta Cerdanya. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1985 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 15). ISBN 84-85194-60-8.

## Referències

* ↑ La Poma en els ortofotomapes de l'IGN
# La Pola Somiedo

La Pola Somiedo és una parròquia del concejo de Somiedo, al Principat d'Astúries. Alberga una població de 242 habitants (INE 2006) en 114 habitatges. Ocupa una extensió de 19 km². És la capital del concejo. Se celebra la festivitat del Rosari. El seu temple parroquial està dedicat a San Miguel.

## Barris

* Castru
* Pineda
* La Pola Somiedo

## Referències

* ↑ «Expedient amb els topònims oficials de Somiedo». BOPA.
# La gàbia

La gàbia (títol original: La Cage ) és una pel·lícula francesa dirigida per Pierre Granier-Deferre i estrenada el 1975. El guió és l'adaptació d'una obra de Jack Jacquine. Ha estat doblada al català.

## Argument

Julien i Hélène, divorciats des de fa uns quants anys, han quedat per preparar la venda de la seva casa de camp. En realitat, Hélène ha parat una trampa al seu ex-marit del qual està encara bojament enamorada. Aprofitant un moment de desatenció d'aquest, aconsegueix tancar-lo al subsòl de la casa que ha condicionat com a gàbia per guardar-lo a la seva mercè i esperar convèncer-lo de reprendre una vida comuna. Un cara a cara surrealista s'instaura entre un home segrestat que intenta per tots els mitjans escapar-se i la seva carcellera, amant estremidora però determinada.

## Repartiment

* Lino Ventura: Julien
* Ingrid Thulin: Hélène
* William Sabatier: L'amic
* Dominique Zardi: El carter
* Jean Turlier: L'home gros
* Patrice Melennec: Un bomber

## Referències

* ↑ esadir.cat. La gàbia. esadir.cat.
* ↑ «La cage». The New York Times.
# La Colombe

«La Colombe» té aquests significats:
* La Colombe (Loir i Cher), municipi al departament del Loir i Cher (regió de Centre – Vall del Loira, França)
* La Colombe (Manche), municipi al departament de la Manche (regió de Normandia, França)
* La Colombe (òpera), òpera de Charles Gounod, amb llibret de Jules Barbier i Michel Carré, basat en el poema Le Faucon de Jean de la Fontaine
# Lampanyctus hubbsi

Lampanyctus hubbsi és una espècie de peix de la família dels mictòfids i de l'ordre dels mictofiformes.

## Hàbitat

És un peix marí i d'aigües profundes que viu fins als 2.500 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba al Mar de la Xina Meridional.

## Referències

* ↑ Bonaparte C. L., 1840. Iconografia della fauna italica per le quattro classi degli animali vertebrati. Tomo III. Pesci. Roma. Iconografia, v. 3. Fasc. 27-29, puntata 136-154.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Yang, J., Z. Huang, S. Chen i Q. Li, 1996. The Deep-Water Pelagic Fishes in the Area form Nansha Islands To the Northeast part of South China Sea Science Publication Company, Beijing. 190 pp.
* ↑ Huang, Z., 2001. Marine species and their distribution in China's seas. p. 404- 463. Vertebrata. Smithsonian Institution, Florida, Estats Units. 598 p.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Hulley, P.A., 1984. Myctophidae. p. 429-483. A P.J.P. Whitehead, M.-L. Bauchot, J.-C. Hureau, J. Nielsen i E. Tortonese (eds.). Fishes of the north-eastern Atlantic and the Mediterranean. UNESCO, París, França. Vol. 1.
* Hulley, P.A., 1990. Myctophidae. p. 398-467. A J.C. Quero, J.C. Hureau, C. Karrer, A. Post i L. Saldanha (eds.) Check-list of the fishes of the eastern tropical Atlantic (CLOFETA). JNICT, Lisboa; SEI; París; i UNESCO, París. Vol. 1.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Paxton, J.R., 1979. Nominal genera and species of lanternfishes (Family Myctophidae). Contrib. Sci. Natur. Hist. Mus. Los Angeles County, 322:1-28.
* Paxton, J.R. i P.A. Hulley, 1999. Myctophidae. Lanternfishes. p. 1957-1964. A K.E. Carpenter i V.H. Niem (eds.) FAO species identification guide for fishery purposes. The living marine resources of the WCP. Vol. 3. Batoid fishes, chimaeras and bony fishes part 1 (Elopidae to Linophrynidae). FAO, Roma, Itàlia.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Lakargiïta

La lakargiïta és un mineral de la classe dels òxids que pertany al grup de la perovskita. Rep el seu nom en honor del lloc on va ser descoberta: el mont Lakargi (Kabardino-Balkària, Rússia).

## Característiques

La lakargiïta és un òxid de fórmula química CaZrO₃. Cristal·litza en el sistema ortoròmbic. És l'anàleg mineral amb zirconi de la perovskita; amb la qual és isostructural.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la lakargiïta pertany a «04.CC: Òxids amb relació Metall:Oxigen = 2:3, 3:5, i similars, amb cations de mida mitjana i gran» juntament amb els següents minerals: cromobismita, freudenbergita, grossita, clormayenita, yafsoanita, lueshita, natroniobita, perovskita, barioperovskita, megawita, loparita-(Ce), macedonita, tausonita, isolueshita, crichtonita, davidita-(Ce), davidita-(La), davidita-(Y), landauita, lindsleyita, loveringita, mathiasita, senaita, dessauita-(Y), cleusonita, gramaccioliïta-(Y), diaoyudaoita, hawthorneita, hibonita, magnetoplumbita, lindqvistita, latrappita, plumboferrita, yimengita, haggertyita, nežilovita, batiferrita, barioferrita, jeppeita, zenzenita i mengxianminita.

## Jaciments

La lakargiïta va ser descoberta al mont Lakargi (Kabardino-Balkària, Rússia). També ha estat descrita a un meteorit trobat a Algèria; a diferents indrets d'Alemanya; a Tulul al Hamman (Amman, Jordània), a altres indrets de la regió Kabardino-Balkària; i a la mina de carbó Kalinin (Donetsk, Ucraïna).

## Referències

* 1 2 3 «Lakargiite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 7 novembre 2015].
# Langai

Langai és un riu de Bangladesh al districte de Sylhet, que corre en direcció nord i forma la frontera entre Mizoram i Tripura, i a la temporada seca es perd a la depressió (hoor) d'Hakaluki i al temps de pluges desaigua finalment a la branca Kusiara del riu Surma o Barak, prop del poble de Karimganj. És navegable per bots gran al temps de pluges i per bots petits la resta de l'any. Les seves ribes formen les millors selves de Sylhet. Les poblacions principals a la seva riba són Patharkandi, Nilam Bazar, Latu i Jaldhub. El seu curs total és de 117 km.

## Bibliografia

* Hunter, Sir William Wilson. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Londres: Trübner & co., 1885.
* Wilson Hunter, Sir William; Sutherland Cotton, James; Sir Richard Burn, Sir William Stevenson Meyer. Great Britain India Office. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Oxford: Clarendon Press, 1908.
# Langasandur

Langasandur és una petita localitat situada a la costa nord-est de l'illa de Streymoy, a les illes Fèroe. Forma part del municipi de Sunda. L'1 de gener del 2021 tenia 52 habitants. El seu nom significa "platja llarga".

## Geografia

Langasandur està situat a la costa nord-est de l'illa de Streymoy, enfront de les aigües de l'estret de Sundini. Hi ha una petita platja. Des del poble són ben visibles les cases de Svínáir de l'illa d'Esturoy, situades a l'altre cantó de l'estret. A l'est hi ha muntanyes que superen els 500 metres d'altitud que separen Langasandur de l'estreta vall de Saksun (Saksunardalur en feroès), que porta fins a la població de Saksun. Aquestes muntanyes són, de sud a nord, el Sandfelli (534 m) i els cims bessons de Knúkurin (589 m) i Langafjall (599 m).
Creua la localitat la carretera 594, que connecta Hvalvík amb Tjørnuvík resseguint la costa en un recorregut de 16 km. Al sud de Langasandur hi ha el pont de Streymin que travessa el Sundini i salva la separació entre les illes de Streymoy i Eysturoy.
A poc més de 2 km al nord del poble hi ha la cascada de Fossá, la més gran de les Illes Fèroe.

## Història

El poble va ser fundat el 1838. El 1894 es va construir la primera estació balenera de les Illes Fèroe a Gjánoyri, a uns 1 km al sud del poble. Hans Albert Grøn, de Sandefjord, va navegar des de Finnmarken en una dels seus vaixells baleners que estava fora de servei per a instal·lar-se a Gjánoyri, des d'on va iniciar la caça de balenes amb el seu vaixell anomenat Urd. El 1901 Grøn va construir la primera fàbrica industrial de l'arxipèlag, que estava ubicada al costat de l'estació balenera. L'estació balenera va tancar finalment el 1925.

## Referències

* ↑ «Statistical Database» (en anglès). Arxivat de l'original el 2020-07-06. [Consulta: 4 agost 2019]. «Base de dades estadística de les Illes Fèroe»
* ↑ «Langasandur» (en anglès). faroeislands.dk. [Consulta: 7 desembre 2019].
* 1 2 3 «Mapa de les Illes Fèroe» (en danès). Trap Danmark. [Consulta: 1r novembre 2019].
* ↑ «Fjøll» (en feroès). Arxivat de l'original el 2011-07-20. [Consulta: 16 desembre 2018]. «Llista de muntanyes de les Fèroe per alçada.»
* ↑ «Hvussu gomul er bygdin» (en feroès). heimabeiti. [Consulta: 7 desembre 2019].
* ↑ «Søga» (en feroès). savn.fo. Arxivat de l'original el 2012-12-18. [Consulta: 7 desembre 2019].

## Vegeu també

* Llista de municipis de les Illes Fèroe.

## Enllaços externs

* Web de l'ajuntament de Sunda. (feroès) (anglès)
# Lamberto García Atance

Lamberto García Atance (Madrid - 1905 - 1995
) fou un notari i polític espanyol, president de la Diputació d'Alacant durant el franquisme.
El 1927 es va llicenciar en dret a la Universitat Central de Madrid i el 1932 aprovà les oposicions per la cos de Notaris. Durant la Segona República Espanyola va militar políticament en l'extrema dreta, primer a Acció Popular i després a Falange Española. El 1934 fou destinat com a notari a Alacant, ciutat en què va desenvolupar la seva carrera política. En produir-se el cop d'estat del 18 de juliol fugí a la zona revoltada i es posà de part de les autoritats colpistes, qui el nomenaren jutge a Jerez de la Frontera i membre de la Delegació de Justícia a la província de Toledo. En acabar la guerra civil espanyola va tornar a Alacant, on continuà exercint de notari, com a regidor i tinent d'alcalde de l'ajuntament d'Alacant (1946-1954) i membre del consell provincial del Movimiento Nacional, així com responsable del servei de Justícia i Dret de Falange. De 1953 a 1955 fou secretari local del Movimiento Nacional i diputat de la Diputació d'Alacant. De 1955 a 1960 fou president de la Diputació d'Alacant i procurador en Corts. L'abril de 1960 deixà ambdós càrrecs i tornà a Madrid, on va continuar exercint de notari fins a la seva jubilació.

## Referències

* ↑ Lamberto García Atance, web del Congrés dels Diputats
* ↑ Javier Paniagua Fuentes y J.A. Piqueras. Diccionario Biográfico de Políticos Valencianos, 1810- 2005. València: Institut Alfons el Magnànim, 2005, p.229. ISBN 9788495484802.

## Enllaços externs

* VILLENA 1955 REVISTA ANUAL SEPTIEMBRE amb una fotografia de Lamberto García Atance
Càrrecs públics :
| Precedit per: Artemio Payá Rico | President de la Diputació d'Alacant 1955 - 1960 | Succeït per: Alberto Lagarde Aramburu |
# La Paz (Madrid)

La Paz és un barri de Madrid integrat en el districte de Fuencarral-El Pardo. Té una superfície de 215,98 hectàrees i una població de 36.319 habitants (2009). Limita al nord amb Mirasierra i Valverde, al sud amb Almenara (Tetuán), a l'oest amb El Pilar i a l'est amb Castilla (Chamartín). Està delimitat al nord amb l'Avinguda del Cardenal Herrera Oria, a l'oest pel carrer Ginzo de Limia, al sud pel carrer Sinesio Delgado i a l'est per la carretera de Colmenar Viejo i el Passeig de la Castellana.

## Enllaços externs

* Estadística del districte Fuencarral-El Pardo
* Ortofoto de Fuencarral-El Pardo i mapes del districte i els seus barris, amb les seccions censals Arxivat 2011-11-12 a Wayback Machine.
# Lançon (Ardenes)

Lançon és un municipi francès situat al departament de les Ardenes i a la regió del Gran Est. L'any 2007 tenia 41 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Lançon era de 41 persones. Hi havia 20 famílies de les quals 8 eren unipersonals (4 homes vivint sols i 4 dones vivint soles), 8 parelles sense fills i 4 parelles amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 27 habitatges, 20 eren l'habitatge principal de la família, 4 eren segones residències i 3 estaven desocupats. Tots els 27 habitatges eren cases. Dels 20 habitatges principals, 15 estaven ocupats pels seus propietaris, 1 estava llogat i ocupat pels llogaters i 4 estaven cedits a títol gratuït; 2 tenien tres cambres, 3 en tenien quatre i 15 en tenien cinc o més. 18 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 9 habitatges hi havia un automòbil i a 8 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Lançon el 2009. :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 8 | 85 a 89 | 0 |
| 0 | 80 a 84 | 4 |
| 0 | 75 a 79 | 0 |
| 0 | 70 a 74 | 4 |
| 0 | 65 a 69 | 0 |
| 0 | 60 a 64 | 0 |
| 0 | 55 a 59 | 0 |
| 0 | 50 a 54 | 4 |
| 0 | 45 a 49 | 0 |
| 4 | 40 a 44 | 4 |
| 0 | 35 a 39 | 0 |
| 0 | 30 a 34 | 0 |
| 0 | 25 a 29 | 0 |
| 0 | 20 a 24 | 0 |
| 4 | 15 a 19 | 0 |
| 0 | 10 a 14 | 8 |
| 0 | 5 a 9 | 0 |
| 0 | 0 a 4 | 0 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 26 persones, 14 eren actives i 12 eren inactives. De les 14 persones actives 13 estaven ocupades (7 homes i 6 dones) i 1 aturada (1 dona i 1 dona). De les 12 persones inactives 6 estaven jubilades, 2 estaven estudiant i 4 estaven classificades com a «altres inactius».

### Activitats econòmiques

L'únic establiment que hi havia el 2007 era d'una empresa d'hostatgeria i restauració.
L'any 2000 a Lançon hi havia 5 explotacions agrícoles.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Lançon a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Lançon a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Lançargues

Lançargues (en francès Lansargues) és una població occitana del Llenguadoc, situada al departament de l'Erau a la regió d'Occitània.

## Demografia

Evolució de la població (INSEE) :
| 1793 | 1800 | 1806 | 1821 | 1831 | 1836 | 1841 | 1846 | 1851 |
| 1856 | 1861 | 1866 | 1872 | 1876 | 1881 | 1886 | 1891 | 1896 |
| 1901 | 1906 | 1911 | 1921 | 1926 | 1931 | 1936 | 1946 | 1954 |
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 | 2011 | 2016 |
| 1500 | 1504 | 1380 | 1704 | 2130 | 2491 | - | - | - |
| 2019 | - | - | - | - | - | - | - | - |

## Llocs i monuments

* L'església de Saint-Martin, originària de principis del segle XII
* La plaça de l'ajuntament, sobre l'emplaçament de l'antic mercat
* L'ajuntament, edificat dins dels murs de l'antic mercat, un edifici d'estil baltard construït l'any 1903.
* Les barraques a la vora de l'Estany de l'Hort (Estanh de l'Òrt en occità i traduït malament en francès com a Étang de l'Or)
* Celler cooperatiu, edifici construït en 1917 per recollir el raïm dels nombrosos socis de l'època i procedir a la vinificació

## Referències

* ↑ Topònims occitans de l'Erau

## Enllaços externs

* (francès) Pàgina oficial de l'Ajuntament
# Les Aventures de Quicky

Les Aventures de Quicky és una trilogia de còmics dibuixada i escrita pel dibuixant català Ramon Maria Casanyes.
Aquests tres àlbums han estat publicats per Nestlé amb un objectiu publicitari destinat a promoure Nesquik i augmentar la popularitat de la seva mascota Quicky.

## Albums

* El Misteri de les ortigues
* L'Impostor
* El tros de gel negre

## Sinopsi

* El Misteri de les ortigues
Un misteriós gàngster anomenat «Gordon» segresta Annie, una amiga de Quicky, la cèlebre mascota de Nesquik, i demana la fórmula de la beguda com a rescat.
* L'Impostor
En el moment d'una gran celebració parisenca feta en honor de Quicky, aquest últim és reemplaçat per un sòsia puix que nostre heroi es troba en presó. L'aventura començarà quan Quicky s'escapi de la presó.
* El tros de gel negre
Uns extraterrestres desembarquen sobre la terra i paralitzen en pocs dies la producció mundial de llet. Quicky, els seus amics, i Sir James, un espia britànic, ho investiguen.

## Referències

* ↑ «Casanyes, Bruguera y los tebeos de Quicky | Viruete.com». [Consulta: 14 maig 2022].
* ↑ «LAS AVENTURAS DE QUICKY». Tebeosfera.

## Enllaços externs

* Casanyes a 13,rue Bruguera (castellà)
# Letitia Alma Vriesde

Letitia Alma Vriesde (Paramaribo, 5 d'octubre 1964) és una ex atleta surinamesa especialista en curses de mig fons.
Els seus millors resultats foren una medalla d'argent i una de bronze a la prova de 800 metres dels campionats del món de Göteborg 1995 i Edmonton 2001, respectivament. Participà en els Jocs Olímpics de 1988, 1992, 1996, 2000 i 2004.

## Millors marques

* 400 m 52.01 (1997)
* 800 m 1:56.68 (1995)
* 1000 m 2:32.25 (1991)
* 1500 m 4:05.67 (1991)
* Milla 4:30.45 (1992)
* 3000 m 9:15.64 (1991)

## Enllaços externs

* Web de Letitia Vriesde Arxivat 2005-07-31 a Wayback Machine.
# Liberté et patrie

Liberté et patrie és un curtmetratge suís dirigit per Jean-Luc Godard i Anne-Marie Miéville el 2002. El títol és tret de la bandera del cantó de Vaud, d'on és originària la parella de directors.

## Argument

Realitzada per a l'Exposició nacional suïssa de 2002, la pel·lícula és un pretext per una reflexió sobre la representació. Per allò fer, Godard i Miéville parteixen del relat Aimé Pache peinre vaudois de Ramuz.

## Repartiment

* Jean-Pierre Gos: Veu del narrador