OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Oriol Sàbat i Gràcia

Oriol Sàbat i Gràcia (Barcelona, 23 d'abril de 1981), conegut també com a Uri Sàbat, és un locutor de ràdio i presentador de televisió català.
Llicenciat en Comunicació Audiovisual per la Universitat Ramon Llull, actualment forma part de l'equip de Ponte A Prueba, un programa ràdiofònic que s'emet de dilluns a divendres i tots els diumenges de 23.00 a 01.00h a Europa FM. Els seus col·laboradors són la Venus, la Daniela Blume, la Laura Manzanero i el Víctor Cortés.
Abans també havia treballat a la ràdio en un programa de la mateixa temàtica però a nivell autonòmic. Juntament amb Josep Lobató i la Venus havia presentat Prohibit als Pares a Ràdio Flaixbac.
En la seva etapa televisiva l'hem pogut veure a FlaixTV i recentment com a presentador del Call TV "Uau!" a la cadena Cuatro, juntament amb Anna Simon. Posteriorment intervingué en la secció "Vigilants de la llengua" del programa Vacances Pagades, que emeté TV3, juntament amb Daniela Blume.

## Bibliografia

* Josep Lobató Prohibit als pares Barcelona: Ed. La Magrana, 2005
* Josep Lobató, Oriol Sàbat i Venus Som PAP: la nostra vida, el nostre rotllo Barcelona: Ed. La Magrana, 2006
* Josep Lobató, Oriol Sàbat i Venus Posa't a prova : el llibre que t'explica el que ningú s'atreveix a explicar-te Barcelona: Columna, 2007
* Josep Lobató, Oriol Sàbat i Venus Ponte a prueba confidencial: los secretos de sus protagonistas al descubierto Barcelona: Bronce, 2007
* Josep Lobató [i cols.] Ponte a prueba 2: las nuevas historias del programa de radio más transgresor Barcelona: Bronce, 2008

## Premis

| Programa | Premi | Any |
| Ponte A Prueba | Ondas al millor programa de ràdio a Espanya | 2007 |

## Referències

* ↑ «Uri Sàbat ("Ponte a prueba") deja Europa FM para convertirse en el nuevo locutor estrella de Los 40 Principales». Formula TV, 13-07-2013 [Consulta: 24 juny 2020].
* ↑ «Uri Sabat» (en castellà). Ponte A Prueba (Europa FM). [Consulta: 20 febrer 2022].
* ↑ «Josep Lobató y Uri Sàbat; de compañeros y amigos a rivales y enemigos» (en castellà). La Mosca Mediática, 30-04-2014. [Consulta: 20 febrer 2022].
* ↑ «Uri Sabat: su edad, su pareja, su hijo y su relación con Daniela Blume» (en castellà). Happy FM, 30-07-2021. [Consulta: 20 febrer 2022].

## Enllaços externs

* https://www.elespanol.com/corazon/famosos/20190122/locutor-uri-sabat-conocida-dj-padres-primer/370214009_0.html
* https://prnoticias.com/radio/radio-pr/20175077-xavi-martinez-uri-sabat-levantate-cardenas
# Orfe de la sida

Un orfe de la sida és un infant que s'ha convertit en orfe en morir un o ambdós pares a conseqüència de la sida.
Segons estadístiques del Programa Conjunt de les Nacions Unides sobre el VIH/sida (ONUSIDA), l'Organització Mundial de la Salut (OMS) i el Fons de Nacions Unides per a la infància (UNICEF), el terme s'aplica a un nen en el que la mare ha mort a causa de la sida abans del 15è aniversari del jove, sense tenir en compte que el pare estigui encara viu. Com a conseqüència d'aquesta definició, un estudi va estimar que el 80% de tots els orfes de la sida encara té un progenitor viu.
Cada any, 70.000 nens més es converteixen en orfes de la sida, i es preveu que per a l'any 2010 més de 20 milions de nens siguin orfes a causa d'aquesta malaltia.
Ja que la sida afecta principalment a aquells individus que són sexualment actius, les morts relacionades amb la sida afecten sovint a persones que, mitjançant els seus salaris, constitueixen el principal suport de l'economia familiar. Conseqüentment, els orfes de la sida sovint depenen de l'Estat per a la seva cura i manutenció, particularment a l'Àfrica.
El 2007, el nombre més elevat d'orfes de la sida es trobava a Sud-àfrica, tot i que la definició d'orfes de la sida de les estadístiques de Sud-àfrica inclou els nens fins a l'edat de 18 anys que han perdut a un dels pares biològics. El 2005 el nombre més alt d'orfes de la sida, mesurat en percentatge sobre el nombre total d'orfes, es localitzava a Zimbàbue.

## Referències

* ↑ UNAIDS.org PDF
* ↑ Stuijt, Adriana «South Africa's 3,4-million Aids-orphans to get 'adult' rights». , 04-04-2009.
* ↑ AIDS Orphan's Preventable Death Challenges Those Left Behind Arxivat 2010-12-29 a Wayback Machine., per Tony Karon, 1 de juny de 2001
* ↑ «Project Aids Orphan». Arxivat de l'original el 2012-02-18. [Consulta: 5 maig 2011].
* 1 2 3 «AIDS orphans». Avert. [Consulta: 8 octubre 2006].
* ↑ "Children count", Govern de Sud-àfrica.

## Enllaços externs

* AIDS Orphan Resources Around the Globe
* !Nam Child Wiki Arxivat 2010-07-08 a Wayback Machine.. Wiki de Namíbia sobre infants.
# Ossos marins

Els ossos marins (Arctocephalinae) són un grup de nou espècies de pinnípedes de la família dels otàrids.
Només una de les espècies, l'os marí septentrional (Callorhinus ursinus), viu al nord del Pacífic, mentre que les vuit espècies del gènere Arctocephalus es troben principalment a l'hemisferi sud. Són molt més propers als lleons marins que a les foques, amb caràcters com pavellons auriculars, aletes anteriors relativament llargues i musculars i la capacitat de moure's a quatre potes. Tenen un pelatge espès que les ha convertit en un objectiu dels caçadors de foques.
Espècies vivents de carnívors :
Regne: Animalia  ·  Embrancament: Chordata  ·  Classe: Mammalia  ·  Infraclasse: Eutheria  ·  Superordre: Laurasiatheria :
Subordre Feliformia :
Família Felidae :
Família Viverridae (inclou les civetes) :
Família Eupleridae :
Subordre Caniformia (continua més avall) :
Subordre Caniformia (continua més amunt) :
Família Canidae :
Família Mustelidae :
# Ossos llargs

Els ossos llargs són els ossos que són més llargs que amples, i que creixen essencialment per l'elongació de la diàfisi, amb una epífisi als extrems de l'os creixent. Els extrems de les epífisis estan coberts d'un cartílag hialí («cartílag articular»). El creixement longitudinal dels ossos llargs són el resultat de l'ossificació endocondral de la placa epifisial. El creixement dels ossos en llargària és estimulat per la producció d'hormona del creixement, secretada pel lòbul anterior de la glàndula pituïtària.
Els ossos llargs inclouen el fèmur, la tíbia i el peroné a les cames; l'húmer, el radi i el cúbit als braços; els metacarpians i metatarsals de les mans i els peus, i les falanges dels dits. Els ossos llargs de la cama humana representen gairebé la meitat de l'alçada d'un adult. Els altres components principals ossis de l'alçada són la columna vertebral i el crani.
L'exterior de l'os consisteix en una capa de teixit connector anomenat periosti. A més, la capa exterior dels ossos llargs són d'os cortical, i una capa més interior d'os esponjós que conté medul·la òssia. La part interior dels ossos llargs és la cavitat medul·lar, amb el nucli interior de la cavitat òssia compost de medul·la groga en els adults. Són més habituals en les dones.

## Vegeu també

* Ossos curts
# Ossora

Ossora (en rus: Оссора) és un poble (un possiólok) del krai de Kamtxatka, a Rússia, que el 2021 tenia 1.841 habitants. És la seu administrativa del districte homònim.

## Referències

* ↑ «Закон Корякского автономного округа от 02 декабря 2004 года N 365-оз «О наделении статусом и определении административных центров муниципальных образований Корякского автономного округа»». Arxivat de l'original el 2020-12-07. [Consulta: 19 novembre 2020].
# Concertino per a flauta, piano i orquestra de corda

Germaine Tailleferre va compondre un Concertino per a flauta, piano i orquestra de cambra l'any 1952.

## Història

Compost l'any 1952, el concert està dedicat al flautista Jean-Pierre Rampal. Va ser estrenat el 27 de gener de 1953 per l'Orquestra filharmònica de Ràdio França, amb el mateix Jean-Pierre Rampal i Robert Veyron-Lacroix al piano. L'obra va ser gravada el 21 d'octubre de 1953, amb els mateixos solistes i l'Orquestra Ràdio Simfònica de París, dirigits per Eugène Beat.
L'orquestra de cambra inclou instruments de corda, però també una arpa i timbales.

## Moviments

* Pastorale
* Intermezzo
* Nocturne
* Finale

## Discografia

* Josephine Gandolfi (piano), Leta E. Miller (flute), Orquestra de cambra de la Universitat de Califòrnia a Santa Cruz dirigit per Nicole Paiement, La Música de Germaine Tailleferre II, Helicon Rècords, 1999.
* Diana Ambache (piano), Anthony Robb (flute), Ambache Junts, Llibertat, Igualtat, Sororitat, Ambache Recordings, 2016.

## Notes

* ↑ Germaine Tailleferre, Gérard Billaudot, p. 10.
* ↑ Germaine Tailleferre à Paris en 1955, France Musique.
# Osteocephalus oophagus

Osteocephalus oophagus és una espècie de granota que es troba al Brasil, Colòmbia, la Guaiana Francesa i, possiblement també, a Surinam.

## Referències

* Azevedo-Ramos, C. 2004. Osteocephalus oophagus. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 7 de gener de 2008.
# Olivia Mokiejewski

Olivia Mokiejewski (Suresnes, 6 de juny de 1977) és una periodista francesa especialitzada en l'economia mediambiental.

## Biografia

Filla de Jean-Pierre Mocky, va obtenir un diploma d'estudis avançats en economia internacional i economia dels països en transició. Va treballar a la delegació d'AFP de Nova York i, després, a La Chaîne Info. Canvia de paper i passa a esdevenir reportera de France 2, Canal+ i M6. Abans de tornar a France 2 va treballar com a redactora en cap en cap de Vu du ciel, un programa de Yann Arthus-Bertrand. La realització de Orphelins du paradis li va permetre continuar conciliant les seves conviccions i les seves responsabilitats televisives.

## Programació

Olivia Mokiejewski ha col·laborat en els següents programes:
* Ils font bouger la France (France 2)
* Un autre Monde (France 2)
* Nous ne sommes pas des anges (Canal +)
* Capital et Capital Terre (M6)
* Vu du ciel, redactora en cap adjunta (France 2)
* Les Orphelins du paradis (France 2)
* L'Emmerdeuse (France 2)

## Referències

* ↑ «Olivia Mokiejewski» (en francès). Babelio. [Consulta: 20 abril 2022].
* ↑ « Une vie de cochon : bon appétit ! » Arxivat 2014-07-20 a Wayback Machine., sur le site des Journalistes-écrivains pour la nature et l'écologie (JNE), 2013.
* 1 2 Olivier Zilbertin, « Olivia Mokiejewski, sacrée nature », Le Monde, 26 décembre 2013
* ↑ P. O. Meyer, « Olivia Mokiejewski - Une gazelle chez les guépards », France-Soir, 13 novembre 2010
* ↑ « Olivia Mokiejewski, journaliste et présentatrice des Orphelins du paradis » Arxivat 2016-04-22 a Wayback Machine., sur le site www.developpementdurable.com, 7 février 2011.
* ↑ Rédaction Le Parisien, « « L'emmerdeuse » fait des bulles », Le Parisien, 8 janvier 2013
# Cremador Teclu

El cremador Teclu (o bec de Teclu) és un cremador de gas de laboratori, una variant del cremador Bunsen, anomenat així pel químic romanès Nicolae Teclu. Pot produir una flama més calenta que un cremador Bunsen.

## Vegeu també

* Bec Bunsen
* Cremador Meker

## Referències

* ↑ Mandal, P. P.; Mandal, B. A Text Book of Homoeopathic Pharmacy. B. Jain Publishers, 2001. ISBN 978-81-7381-009-1.

## Enllaços externs

* Cremador Teclu en funcionament
# Conflicte serbo-magiar de ca. 960

Segons la dubtosa Crònica del sacerdot de Duklja, un líder magiar anomenat Kisa (serbi: Kiš) liderà una invasió de Bòsnia, on fou decisivament derrotat per Časlav, el príncep de Sèrbia (r. 927–960), en algun lloc prop del riu Drina. La vídua de Kisa demanà al líder magiar que li donés una altra armada per venjar la seva mort. Amb un «nombre desconegut» de tropes, la vídua cercà Časlav i el trobà en algun lloc de Sírmia. A la nit, els magiars atacaren els serbis i capturaren Časlav i tots els seus familiars mascles. Sota les ordres de la vídua, a tots se'ls lligaren les mans i els peus i foren llançats al riu Sava. Vladimir Ćorović data aquest esdeveniment aproximadament al 960.

## Referències

* ↑ Slovo. 47-49, 1999, p. 22. «... of Dioclea (or in Croatian Ljetopis Popa Dukljanina), a text of somewhat dubious value as a historical source»

## Bibliografia

* Летопис Попа Дукљанина (Chronicle of the Priest of Duklja). Београд-Загреб: Српска краљевска академија, 1928.
* Кунчер, Драгана. Gesta Regum Sclavorum. 1. Београд-Никшић: Историјски институт, Манастир Острог, 2009.
* Живковић, Тибор. Gesta Regum Sclavorum. 2. Београд-Никшић: Историјски институт, Манастир Острог, 2009.
* Ćorović, Vladimir. «Srbi između Vizantije, Hrvatske i Bugarske». A: Istorija srpskog naroda. Internet. Belgrade: Ars Libri, 2001. «Srbe i Hrvate od početka X veka često i surovo napadaju Mađari, bilo da na njih udaraju neposredno, bilo da preko njihova područja prodiru u tuđe oblasti. Poslednje godine vlade cara Konstantina, 959., o Vaskrsu, oni prodiru duboko u Vizantiju, do blizu same prestonice. U tim napadajima nije, verovatno, bila pošteđena ni Srbija. U Dukljanskoj Hronici ima poduža priča o tom, kako je Časlav došao u sukob s Mađarima i poginuo od njih. Neki vođa mađarski, Kiš, upao je s vojskom u Bosnu i plenio je. Časlav požuri sa svojim četama proti njega. Stiže ga negde kod Drine i potpuno ga potuče; sam Kiš pogibe u toj borbi. Njegova udovica pođe poglavici mađarskom s molbom, da joj da novu vojsku, da bi osvetila muža. Sa "nebrojenom vojskom", priča hronika, pošla je ona protiv Časlava. Zatekla ga je negde u Sremu. Po noći, iznenada, napali su Mađari na Srbe, potukli ih i uhvatili i samog Časlava i svu njegovu mušku rodbinu. Po naredbi Kišove udovice, vezali su im noge i ruke i pobacali ih sve u Savu. To je bilo negde oko 960. god.»
# Oxidravita

L'oxidravita és un mineral de la classe dels silicats, que pertany al grup de la turmalina. Rep el nom per la seva relació amb la dravita, encara que no en sigui un anàleg d'aquesta.

## Característiques

L'oxidravita és un silicat de fórmula química Na(MgAl₂)MgAl₅(Si₆O$_{18}$)(BO₃)₃(OH)₃O. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 2012. Cristal·litza en el sistema trigonal.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, l'oxidravita pertany a «09.CK - Ciclosilicats, amb enllaços senzills de 6 [Si₆O$_{18}$]$^{12-}$, amb anions complexos aïllats» juntament amb els següents minerals: fluorschorl, fluorbuergerita, cromiodravita, dravita, elbaïta, feruvita, foitita, liddicoatita, olenita, povondraïta, schorl, magnesiofoitita, rossmanita, oxivanadidravita, oxirossmanita, cromoaluminopovondraïta, fluordravita, fluoruvita, abenakiïta-(Ce), scawtita, steenstrupina-(Ce) i thorosteenstrupina.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a Osarara, al districte de Narok de la província de Rift Valley, a Kenya. També ha estat descrita a Namíbia, Rússia, l'Argentina, Bolívia, el Canadà, els Estats Units, l'oceà Atlàntic, la República Txeca, Eslovàquia, Suïssa i Itàlia.

## Referències

* ↑ «Oxy-dravite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 26 març 2018].
# Oxigen-16

L'oxigen-16 (¹⁶O) és un isòtop estable d'oxigen, que té 8 neutrons i 8 protons en el seu nucli. Té una massa de 15,99491461956 u. L'oxigen-16 és l'isòtop més abundant d'oxigen, i representa el 99.762% de l'abundància natural de l'oxigen. L'abundància relativa i absoluta de ¹⁶O és alt perquè és un producte principal d'evolució estel·lar i perquè és un isòtop primordial, el que significa que es pot fer per les estrelles que inicialment es van fer exclusivament d'hidrogen. La majoria de ¹⁶O se sintetitza al final del procés de fusió de l'heli en estrelles; el procés triple-alfa crea C$^{12}$, el qual captura un addicional He$^4$ per fer ¹⁶O. El procés de combustió del neó crea ¹⁶O addicional.
    $\mathrm {^{12}_{6}C\ +\ _{2}^{4}He\ \longrightarrow \ _{8}^{16}O}$
Durant aquesta reacció 4,3 x 10¹⁰ kJ /kg d'energia s'allibera. L'isòtop ¹⁶O es produeix durant la desintegració radioactiva de nitrogen-16, nitrogen-17 i el neó-17.

## Ús

Una tècnica molt útil per al seguiment de la temperatura passat implica isòtops d'oxigen de mesurament, és a dir, la proporció de 18 O i 16 O. L'oxigen-16 és l'isòtop dominant, pel que és més de 99 per cent de tot l'oxigen naturals; l'oxigen-18 es converteix en 0,2 per cent.

## Referències

* ↑ Error: hi ha títol o url, però calen tots dos paràmetres.MARIA LUCIA OLIVEIRA MACHADO. «[{{{url}}} QUÍMICA QUANTITATIVA QUANTIDADE DE MEDIDAS - QUANTIDADE DE MEDIDAS]», 2012.
* ↑ Error: hi ha títol o url, però calen tots dos paràmetres.Timothy Shanahan. «[{{{url}}} Lecture 16 - Oxygen Isotopes]», 18-Jan.-2011.
* ↑ Paleoclimatology per Holli Riebeek publicat a "The Earth Observatory" de la Nasa el 28 de juny de 2005

## Vegeu també

* Aigua oxigenada
* Oxigen líquid
* Oxidació
* Oxidants
* Espècies reactives de l'oxigen
# Gai Juni

Gai Juni (llatí: Gaius Junius) va ser un magistrat romà. Formava part de la gens Júnia. Va ser edil curul, però no se'n coneix l'any. Va deixar un fill que portava el mateix nom.
Va ser el president (en qualitat de judex quaestionis) de la cort que va condemnar a Escamandre, Fabrici i Estaci Albi Opiànic per l'intent d'enverinar a Cluenci l'any 74 aC. Es va creure sense gaires dubtes que la condemna s'havia obtingut per suborn i el jutge Gai Juni va ser un dels més sospitosos. Es va produir una gran indignació i Juni es va haver de retirar de la vida pública. La locució Judicium Junianum (judici junià) es va convertir en un sinònim de judici corrupte.

## Referències

* ↑ Ciceró. Pro Cluentio I, 20,27,29,33
# Ermitagaña

Ermitagaña és un barri de la ciutat de Pamplona, capital de la Comunitat Foral de Navarra. Limita al nord i est amb el barri de San Juan / Donibane, al sud amb Iturrama i a l'est amb Barañáin. Dintre del seu terme s'hi troba el barri de Mendebaldea. La seva població és de 17.163 persones (cens de 2008).

## Transports

| Trajecte | Horari | Freqüència |
| Ermitagaña - Mendillorri | 06:30 - 22:30 | 5´- 10´ |
| Circular Mercadillo Labayen | 09:00 - 14:00 | |
| Ps. Sarasate - Barañáin | 23:10 - 6:30 | 20' -30' |

## Referències

* ↑ «Població i estadistica de Pamplona per Barris - 22/09/2008». Arxivat de l'original el 2015-09-24. [Consulta: 10 gener 2013].
# Estadi Olímpic El Menzah

L'Estadi Olímpic El Menzah és un estadi esportiu de la ciutat de Tunis, a Tunísia. És la seu dels equips Espérance Sportive de Tunis, Club Africain i Stade Tunisien.
Va ser construït l'any 1967 amb motiu dels Jocs del Mediterrani de 1967. Posteriorment va ser renovat amb motiu de la Copa d'Àfrica de Nacions 1994 fins una capacitat per a 39.858 espectadors. També va ser seu de la Copa d'Àfrica de Nacions 2004.

## Referències

* ↑ Photos at fussballtempel.net
* ↑ Photos and Facts Arxivat 2016-03-16 a Wayback Machine. at footballmatch.de
* ↑ StadiumDB page
* ↑ «African Nations Cup 1994» (en anglès). The Rec.Sport.Soccer Statistics Foundation, 03-10-2013. [Consulta: 27 febrer 2018].
* 1 2 «Archived copy». Arxivat de l'original el 2015-01-18. [Consulta: 18 gener 2015].
* ↑ «African Nations Cup 2004» (en anglès). The Rec.Sport.Soccer Statistics Foundation, 03-10-2013. [Consulta: 27 febrer 2018].
# Esteve Blasi i Ferran

Esteve Blasi i Ferran (Salou, 10 de desembre de 1926 - Salou, 25 de febrer de 2015) fou un empresari català molt lligat al municipi de Salou.

## Biografia

Des de l'any 1955, conjuntament amb els seus germans, es dedicà al comerç, que introduí en diversos càmpings, mentre col·laborava amb el seu pare en el lloguer de pisos dedicats al turisme, en els primers anys d'expansió turística. Al mateix temps, inicia un negoci de transports d'àrids per a la construcció amb diversos camions, maquinària i una pedrera situada en una finca comprada el 1942, a la partida de Barenys, on després se situaria el Càmping Sangulí.
L'any 1972 els germans Blasi obren el Càmping Sangulí, un petit càmping de dues hectàrees, amb 260 places d'acampada i 20 treballadors.
El 1975, després d'haver format part de la Junta Sindicat d'Iniciatives i Turisme, és nomenat regidor de l'Ajuntament de Vila-seca de Solcina, presidit per l'alcalde Josep Malapeira, en representació de Salou. L'any 1979, com a resultat de les primeres eleccions municipals democràtiques, és elegit en representació de la UCD i és membre de l'Ajuntament presidit per l'alcalde Joan Clavé Morell del partit socialista. El 16 d'abril de 1981 signa amb tota la seva família i gairebé 2.000 persones l'expedient per al procés de segregació de Salou i poques setmanes després, amb Esteve Ferran i Floresta Duran, s'aparten del vot de tot el consistori de Vila-seca contrari a la segregació.
A partir de l'any 1983 torna a l'activitat turística, fent una aposta per potenciar el turisme de qualitat a Salou. El 5 de desembre de 1988, la Generalitat de Catalunya concedeix al Càmping Sangulí el Diploma Turístic de Catalunya.
Després de ser nomenat jutge de pau, ha de renunciar perquè el 27 de gener de 1990 passa a formar part de la Junta Gestora presidida per Esteve Ferran. Durant aquest període porta a terme una important activitat en la consolidació de la independència municipal de Salou i en relació amb la determinació dels seus límits, amb la participació molt directa en el procés de reivindicació i de negociació.
Al final del 1991, amb la convocatòria de les primeres eleccions del municipi de Salou, deixa de nou la política activa i es dedica definitivament de ple al negoci del càmping.
L'any 1996 inaugura el Càmping Resort Cambrils Park, un càmping de luxe. I l'any 2012 inaugura el Complex Esportiu Futbol Salou.

## Reconeixements

Esteve Blasi i Ferran va rebre el títol de Fill predilecte de la ciutat de Salou l'octubre de 2009, i també va rebre la Medalla al Treball President Macià l'any 2012.
El càmping Sangulí rebé el Diploma Turístic de Catalunya (1988), el Premi al Millor Càmping Espanyol de l'Automòbil Club Holandès, Premi a l'Excel·lencia com a Millor Càmping d'Europa, i fou el primer càmping espanyol certificat amb la Q de qualitat.

## Referències

* ↑ «Esteve Blasi Ferran, fill predilecte de Salou, ha mort aquesta matinada» (en català). [Consulta: 4 novembre 2015].
* ↑ Medalla i Placa President Macià 2012. 2012. Generalitat de Catalunya..
# Església de Sant Cugat

«Església de Sant Cugat» té aquests significats:
* Església de Sant Cugat (Sant Cugat Sesgarrigues), església parroquial al nucli urbà de Sant Cugat Sesgarrigues (Alt Penedès)
* Sant Cugat d'Albons, edifici religiós al municipi d'Albons
* Sant Cugat de Gavadons, església romànica al terme municipal de Collsuspina (Moianès)
* Sant Cugat d'Ivorra, església parroquial d'Ivorra (Segarra)
* Sant Cugat del Racó, església romànica al municipi de Navàs (Bages)
* Sant Cugat de Ravós del Terri, església parroquial en un petit turó al marge dret del riu Terri
* Sant Cugat del Rec o del Forn, església parroquial en el que avui és la plaça de Sant Cugat de Barcelona
* monestir de Sant Cugat
* Sant Cugat de Fornells de la Selva