OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Carles Azagra

Carles Azagra (Morón de la Frontera, 18 de setembre de 1957) és un dibuixant i autor de còmics català, famós per publicar la sèrie Pedro Pico y Pico Vena entre altres obres.

## Biografia

Azagra va néixer a Morón de la Frontera, encara que es va criar a Saragossa, on va ser alumne de José Antonio Labordeta. Mitjançant el seu contacte col·labora amb Andalán, i poc després comença a col·laborar amb el Col·lectiu Zeta, amb qui tindria una condemna per ofensa a la religió. En els anys 70 es trasllada a Barcelona per estudiar Belles Arts, i comença a interessar-se en la política col·laborant amb grups clandestins com la Unió de Joventuts Comunistes d'Espanya, i diverses associacions veïnals aragoneses. El seu interès per la política marcaria la seva obra posterior, amb un fort component reivindicatiu.
A Barcelona, connecta amb el grup Butifarra! amb els quals comença a col·laborar per a associacions veïnals barcelonines, mudant-se a viure a Santa Coloma de Gramenet en els anys 80. Allà comença a treballar per a les emergents revistes de còmic com Butifarra!, Makoki o El Víbora, així com en fanzines vinculats a sindicats com CNT o CGT, i el 1984 fitxa per la revista setmanal El Jueves, on continua col·laborant després de diferents etapes. A l'esmentada revista apareixen publicats els seus personatges més populars com Pedro Pico y Pico Vena o Ovidio. A més, continua col·laborant en publicacions de còmic com TMEO, fanzines reivindicatius i revistes veïnals.
Carles Azagra és fundador del Partido de la Gente del Bar (PGB).

## Referències

* 1 2 Cuadrado (2000), p. 95.
* 1 2 3 Hernández, Oscar (15/12/2010). Carlos Azagra: "Hay apatía, nos dan tortas y aguantamos" Arxivat 2010-12-18 a Wayback Machine., "El Periódico".

## Bibliografia

* Cuadrado, Jesús (2000). De la historieta y su uso 1873-2000, Ediciones Sinsentido/Fundación Germán Sánchez Ruipérez

## Enllaços externs

* Blog personal de Carlos Azagra
* Azagra a Lambiek
* Cançó dedicada a Carlos Azagra per Tijuana in Blue
# Talp musaranya petit japonès

El talp musaranya petit japonès (Dymecodon pilirostris) és una espècie de mamífer de la família dels tàlpids. És endèmic del Japó.
És l'única espècie del gènere Dymecodon. Recentment se'l retirà del gènere Urotrichus.

## Referències

Espècies vivents de la família dels tàlpids :
Regne Animalia · Embrancament Chordata · Classe Mammalia · Infraclasse Eutheria · Superordre Laurasiatheria · Ordre Eulipotifles :
Subfamília Scalopinae :
Subfamília Talpinae :
Subfamília Uropsilinae :
Categoria :
# Claude François Thomas Sandoz

Claude François Thomas Sandoz (Le Locle (Cantó de Neuchâtel), 25 d'abril, 1756 - mort en un naufragi el 13 d'agost de 1804), va ser un general de la Revolució Francesa.

## Antic règim

Originari d'una família nombrosa de Neuchâtel, es va allistar el 26 de novembre de 1770 al regiment de Hesse Philippsthal al servei de Prússia, del qual Neuchâtel era aleshores principat. El 22 de desembre de 1773 entrà al servei de França, en el regiment de Castellas on esdevingué sotstinent el 16 de maig de 1776, i tinent el 4 de juliol de 1784.

## Revolució francesa

L'agost de 1790, Claude Sandoz va participar en l'afer de Nancy abans de ser destituït el 15 de setembre de 1792. Beneficiant-se del suport de compatriotes, entre els quals el ministre Étienne Clavière, va obtenir un lloc de tinent coronel a la Legió Germànica, després es va convertir en ajudant general, brigadier de l'exèrcit de les costes de La Rochelle el 27 d'abril de 1793. Es va distingir durant la revolta de La Vendée per la seva caça de catòlics. Comandant l'exèrcit republicà a la Primera batalla de Luçon del 28 juny, probablement va fugir del camp de batalla. Destituït pocs dies després, el 3 de juliol de 1793, fou portat davant un jutjat i absolt el 28 d'agost, perquè estava protegit pel poble de la muntanya. El seu substitut, el general Augustin Tuncq, és rebut pels seus homes al so de "Vive Sandoz!".
Reintegrat el 17 de setembre de 1793, va dimitir per motius de salut el 9 de novembre de 1793. Tornat a l'activitat aleshores empleat a l'exèrcit de Magúncia, el desembre de 1794, va ser ascendit a general de brigada provisional a l'exèrcit del Rin el 13 de juny, 1795. Suspès per indignitat el 24 de gener de 1796, per nombroses malversacions1, fou condemnat a tres mesos de presó i acomiadat el 17 d'abril de 1796.
Fou autoritzat a entrar al servei d'Espanya el 4 de setembre de 1796, i fou retrobat el gener de 1804, encarregat d'una missió a Anglaterra i Jersey. Va morir en un naufragi el 13 d'agost de 1804.

## Referències

* 1 2 3 4 Six 2002, p. 67-68
* 1 2 3 4 5 6 7 Alain-Jacques Czouz-Tornare, « Les Suisses dans la guerre de Vendée », Annales de Bretagne et des pays de l'Ouest, vol. 101, no 4, 1994, p. 37-57 (DOI 10.3406/abpo.1994.3534.Arxiu en línia.
* ↑ Six 2002, p. 208

## Bibliografia

* Georges Six, Les généraux de la Révolution et de l'Empire: Étude, Paris, Bernard Giovanangeli Éditeur, 2002, 349 p. (ISBN 2-909034-29-1)

## Fonts

* Jean-Pierre Jelmini, «Sandoz, Claude François [archive]» dans le Dictionnaire historique de la Suisse en línia, versió del 19 març de 2010.
# Cycloramphus bandeirensis

Cycloramphus bandeirensis és una espècie de granota que viu al Brasil.
Està amenaçada d'extinció per la pèrdua del seu hàbitat natural.

## Referències

* Silvano, D. & Heyer, R. 2004. Cycloramphus bandeirensis. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 16 de gener de 2008.
# Oulad Slama

Oulad Slama (en àrab أولاد سلامة, Ūlād Salāma; en amazic ⵡⵍⴰⴷ ⵙⵍⴰⵎⴰ) és una comuna rural de la província de Kénitra, a la regió de Rabat-Salé-Kenitra, al Marroc. Segons el cens de 2014 tenia una població total de 19.488 persones.

## Referències

* ↑ «Population légale d'après les résultats du RGPH 2014 sur le Bulletin officiel N° 6354». Arxivat de l'original el 26 de desembre 2018. [Consulta: 19 novembre 2015].
# Trompa d'Eustaqui

La trompa d'Eustaqui o trompa auditiva és un conducte aplanat de l'orella mitjana, de naturalesa osteocartilaginosa, que va de la part anteroinferior de la caixa timpànica fins a la paret externa de la rinofaringe. Forma part de l'orella mitjana, que condueix al nas.En humans adults, la trompa d'Eustaqui fa aproximadament 35 mm de llarg i 3 mm de diàmetre. Porta el nom de l'anatomista del segle xvi Bartolomeo Eustachi.

## Estructura

La trompa d'Eustaqui s'estén des de la paret anterior de l'orella mitjana fins a la paret lateral de la nasofaringe, aproximadament al nivell de la concha nasal inferior. Està format per una part òssia i una part cartilaginosa.

### Part òssia

La part òssia ($^1$⁄$_3$) més propera a l'orella mitjana està feta d'os i fa uns 12 mm de llarg. Comença a la paret anterior de la cavitat timpànica, per sota de la septum canalis musculotubarius, i, estrenyent-se gradualment, acaba a l'angle d'unió de la esquamosa i la parts petroses de l'os temporal, la seva extremitat presenta un marge irregular que serveix per a la fixació de la part cartilaginosa. El vestíbul de la trompa d'Eustaqui es coneix com el protimpano, El protímpano també es coneix com a part anterior de la part òssia del tub.

## Referències

* ↑ Keith L. Moore. Clinically Oriented Anatomy. Lippincott Williams & Wilkins, 13 February 2013, p. 970. ISBN 978-1-4511-1945-9.
* ↑ «Eustachian Tube Dysfunction or Blockage Symptoms & How to Clear». medicinenet.com. Arxivat de l'original el 5 October 2017. [Consulta: 6 maig 2018].
* ↑ Eustachian tube a Who Named It
* ↑ "Ear – Dissector Answers". Arxivat 2006-08-24 a Wayback Machine. at University of Michigan Medical School
* ↑ Savary, P. (1985), Marquet, Jean F. E., ed., The protympanum, Dordrecht: Springer Netherlands, pàg. 65–67, ISBN 978-94-009-5002-3, doi:10.1007/978-94-009-5002-3_14, <https://doi.org/10.1007/978-94-009-5002-3_14>. Consulta: 16 gener 2024
* ↑ Deng, Francis. «Protympanum | Radiology Reference Article | Radiopaedia.org». Radiopaedia.
# Badalona Federal

Badalona Federal va ser un quinzenari català, publicat principalment en llengua catalana, però també en llengua castellana, aparegut breument a Badalona entre l'abril i el setembre de l'any 1900.
Promogut principalment per Josep Prat, Miquel Laporta i Josep Maria Vallès, fou la primera publicació de caràcter republicà a Badalona, tenien com a figura més representativa d'aquesta tendència política a Francesc Pi i Margall. Va comptar amb la col·laboració de personalitats de la ciutat, entre els quals hi ha Pere Renom i Riera i Baldomer Blanch.
Segons el seu subtítol era el portaveu del partit republicà badaloní, i de fet el seu color polític estigué demostrat des del començament. Va lluitar contra el caciquisme local i s'oposà al grup més conservador dels que existien a la ciutat representat per la burgesia local, al capdavant de la qual hi havia la figura més representativa del caciquisme badaloní, Joaquim Palay i Jaurés, al qual el partit va disputar el poder municipal els darrers anys del segle xix. Els atacs contra Palay van ser molt freqüents, i després dels fets de l'1 de juliol de 1899, l'enfrontament violent entre liberals i conservadors a l'entrada de l'ajuntament, a ell i als seus seguidors se'ls tenia com a culpables del que havia succeït aquell dia, tot i que després d'aquell incident els grups tradicionals van perdre força i el seu sentit va començar a esvair-se, van ser objecte de crítica a la premsa de tendència liberal i progressista, quelcom que durà diversos anys després dels fets.

## Referències

* 1 2 García Pons, 1979, p. 73.

## Bibliografia

* García Pons, Enrique. Historia de la prensa badalonesa (1868-1939). Badalona: Oficina Municipal de Premsa, Departament de Cultura, Ajuntament de Badalona, 1979.

## Vegeu també

* Mitjans de comunicació de Badalona
# Can Pi (Cervelló)

El Mas de Can Pi és una masia del municipi de Cervelló (Baix Llobregat). Tant aquest edifici com una font propera del mateix nom formen part de manera individual de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Masia

Antiga masia amb coberta a doble vessant, de dues plantes i golfes, encerclada per construccions més modernes i la part antiga reformada. El detall de l'entrebigat de l'entrada, amb cassetons de guix, és un dels pocs elements que es conserven de l'edifici antic, construït cap al 1700. A principis del segle XXI són destinats a habitatges de lloguer per temporada.
Sembla que aquesta masia fou la que inspirà l'obra "La pubilleta de Can PI" de Frederic Soler i Hubert, Pitarra, ja que era la masia veïna de l'antiga rectoria que va comprar el 1880 i que es coneix com a Mas Pitarra.

## Font

La Font de Can Pi és una font boscana amb additament d'obra, situada al marge esquerre de la riera del Sala, també anomenada de Santa Maria, tributària de riera de Cervelló. L'accés es fa per unes escales de pedra ben escairades, situades a la zona inferior de la urbanització de Can Pi. El topònim ve de l'enclavament de la font dins la finca de Can Pi.

## Referències

* 1 2 3 «Can Pi». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 20 desembre 2015].
* 1 2 «Font de Can Pi». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 20 desembre 2015].
# Hyperolius adspersus

Hyperolius adspersus és una espècie de granota de la família dels hiperòlids que viu a Angola, Camerun, República del Congo, República Democràtica del Congo, Gabon i, possiblement també, a Guinea Equatorial.

## Referències

* Amiet, J.-L. 2006. Hyperolius adspersus. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 15 d'abril del 2008.
# Múscul puborectal

El múscul puborectal (musculus puborectalis), anomenat també múscul de Braune, està situat en el sòl de la pelvis on forma juntament amb els feixos iliococcigeal i pubococcigeal el múscul elevador de l'anus. L'elevador de l'anus es divideix en diverses parts, però principalment està constituït per tres músculs: iliococcigeal, puborectal i pubococcigeal. El puborectal és una part relatívament gruixuda de l'elevador de l'anus.
Sorgeix de la part inferior de la símfisi púbica i de la fàscia superior del diafragma urogenital. La part del múscul puborectal correspon a les fibres intermèdies de l'elevador de l'anus. Aquestes fibres van cap enrere i avall creuant lateralment la pròstata; giren i, ja en la part inferior del recte, es troben amb les del costat oposat per formar un conjunt muscular al voltant del plec anorectal.
La relaxació del múscul augmenta l'angle entre el recte i l'anus, permetent la defecació en conjunció amb la relaxació dels esfínters anals interns i externs.

## Imatges

* Músculs del perineu masculí.
* Múscul elevador de l'anus.
* Músculs de la part baixa de l'abdomen.

## Notes

* ↑ El Diccionari enciclopèdic de medicina contempla un sol múscul (elevador de l'anus) amb tres parts: pubococcigeal, puborectal i iliococcigeal. No dona el grau de múscul independent al múscul pubococcigeal. No obstant això, els tres tenen una clara denominació de músculs a la Terminologia Anatomica: musculus iliococcygeus, musculus pubococcygeus i musculus puborectalis.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «múscul». Diccionari enciclopèdic de medicina. Enciclopèdia Catalana, S.A. 1997-2010. Arxivat de l'original el 2012-10-02. [Consulta: 15 febrer 2014].
* ↑ Wallner C, Maas C, Dabhoiwala N, Lamers W, Deruiter M «Evidence for the innervation of the puborectalis muscle by the levator ani nerve.». Neurogastroenterol Motil, 18, 12, 2006, pàg. 1121–2. DOI: 10.1111/j.1365-2982.2006.00846.x. PMID: 17109696.
* 1 2 Williams&Warwick (eds.). Gray. Anatomía (en castellà). 36a ed.. Edimburg: Churchill Livingstone, Volum I 1992, p. 618-619. ISBN 84-205-2299-6.
* ↑ «Diafragma urogenital. Diccionario médico. Clínica Universidad de Navarra.» (en castellà). [Consulta: 9 desembre 2023].
    Aquest article incorpora text de l'edició de l'Anatomia de Gray en domini públic.

## Vegeu també

* Múscul elevador de l'anus
* Múscul iliococcigeal
* Múscul pubococcigeal
* Múscul bulbocavernós

## Enllaços externs

* LUC pubr
* Puborectalis+muscle al Diccionari d'eMedicine
# Cultura (revista)

* Per a altres significats, vegeu «Cultura (revista del 1914-1915)».
Cultura és el nom d'una revista mensual d'àmbit local que neix l'any 1928 i continua en actiu. Durant els anys 1938 i 1945 es va aturar la publicació amb motiu de la Guerra Civil espanyola i la postguerra. La revista l'edita l'Associació d’Alumnes i Ex-alumnes de l'Escola del Treball de Valls.
Ha estat dirigida, entre d'altres, per Josep M. Fàbregas Cisteré (1945-1963), Jaume Aguadé Sordé (1962-1972) o Pere Altès Serra (1973-1989).

## Referències

* 1 2 Valls i la seva història - Època contemporània: segle XX. Valls: Institut d'Estudis Vallencs, p. 414.
Viccionari
# Pabbay (Harris)

Pabbay (en gaèlic escocès: Pabaigh) és una illa deshabitada, localitzada a les Hèbrides Exteriors, a Escòcia. L'illa està situada al canal de Harris, entre Harris i North Uist. El nom de l'illa procedeix de l'antic nòrdic: papa øi, que significa "illa del capellà".
Pabbay ocupa una superfície de 820 hectàrees i la seva altitud màxima sobre el nivell del mar és de 186 metres, al cim del Beinn a' Chàrnain.
L'illa va ser antany molt fèrtil, albergant una població dedicada a l'exportació de blat i whisky il·legal. L'illa va ser desallotjada per al pasturatge l'any 1846 per les Highland Clearances.

## Referències

* ↑ Haswell-Smith, Hamish. The Scottish Islands. Edinburgh: Canongate, 2004. ISBN 978-1-84195-454-7.
# Tubbergen

Tubbergen (baix alemany Tubbege, Tubbig, Tubbargn) és un municipi de la província d'Overijssel, al centre-est dels Països Baixos. L'1 de gener de 2009 tenia 21.074 habitants repartits per una superfície de 147,40 km² (dels quals 0,42 km² corresponen a aigua).

## Centres de població

* Tubbergen5474
* Geesteren4288
* Albergen3542
* Harbrinkhoek1543
* Langeveen1272
* Reutum1210
* Fleringen915
* Vasse903
* Manderveen642
* Mander374
* Mariaparochie296
* Hezingen207
* Haarle134
Font: CBS / web de Tubbergen

## Política

| Partit | Locals 2002 | Generals 2003 | Locals 2006 | Generals 2006 |
| | en % | en % | en % | en % |
| Total | 70,0 | 88,4 | 69,7 | 86,7 |
| CDA | 70,7 | 71,8 | 58,4 | 66,6 |
| VVD/Gemeentebelangen | 20,0 | - | 23,9 | - |
| PvdA | 9,3 | 9,2 | 18,8 | 9,1 |
| VVD | - | 9,2 | - | 8,9 |
| SP | - | 2,4 | - | 7,9 |
| PVV | - | - | - | 3,6 |
| GroenLinks | - | 1,6 | - | 1,4 |
| ChristenUnie | - | 0,1 | - | 0,9 |
| D66 | - | 1,5 | - | 0,5 |
| PvdD | - | - | - | 0,5 |
| EénNL | - | - | - | 0,3 |
| LPF | - | 2,7 | - | 0,1 |
| SGP | - | 0,1 | - | 0,1 |

## Galeria d'imatges

* Monument al dr Schaepman
* Antic ajuntament
* Església Reformada Neerlandesa

## Enllaços externs

* www.tubbergen.nl
# Can Pic de Pagès

Can Pic de Pagès és una masia de Viladrau (Osona) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Masia de planta rectangular (9x5) amb un cos (7x5) adossat a l'E en funció de pis, construït amb totxana i arrebossat amb pòrtland. Coberta a dues vessants (pis inclòs) amb el carener perpendicular a la façana de migdia. Consta de planta i primer pis. La façana principal (part antiga), presenta a la planta, un portal rectangular amb emmarcaments de granit gris i escaires a cartel·la, al qual s'accedeix mitjançant tres graons (un d'ells una antiga llinda escripturada); quatre finestres rectangulars de diverses mides i amb emmarcaments de gres, granit i totxo. Al primer pis, tres finestres emmarcades amb gres i amb ampit, la central amb llinda escripturada (1744); sobre el portal, en una rajoleta, està escrit "Cuartel del Medio Dia"; en la mateixa façana, però en el cos modern hi trobem a la planta un portal mirant a ponent i dues finestres a migdia; el primer pis presenta un balcó amb portal i barana de fusta, i una finestra mirant a migdia. La façana O és cega i presenta un cos de totxo a l'escaire N, amb un portal d'accés a les corts, i al primer pis una finestreta. La façana N, parcialment adossada al pendent, presenta dos portals a peu de primer pis, i una finestra amb reixa de forja. La façana E presenta un cos cobert amb fibrociment (uralita) en funció de corts, que dona al corral de l'aviram, i dues finestres al primer pis.

## Història

Masia situada a peu del vell camí d'anar a St. Segimon, construïda a la primera meitat del segle xviii, època a partir de la qual, el municipi començà a experimentar un considerable creixement demogràfic. Per la placa de la façana podem deduir que en època de la Guerra Carlina fou un quarter de migdia.

## Referències

* 1 2 «Can Pic de Pagès». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 8 octubre 2017].
# Hyperolius ademetzi

Hyperolius ademetzi és una espècie de granota de la família dels hiperòlids que viu al Camerun.
Està amenaçada d'extinció per la pèrdua del seu hàbitat natural.

## Referències

* Amiet, J.-L. & Schiøtz, A. 2004. Hyperolius ademetzi. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 15 d'abril del 2008.
# DSP-Quattro

DSP-Quattro és una estació digital d'àudio que grava i edita d'àudio, pot albergar eines afegides (plugins) i masteritzar Audio-CD. És de programari de Macintosh que opera en Binari Universal i pot usar-se en PowerPC o en Intel Macs. Pot carregar arxius d'àudio, importar arxius MP3, etc. Els arxius sonors es poden modificar de moltes maneres: tallant, copiant i enganxant, afegint dinàmiques i etiquetes de color als sons. L'ús del programa permet fer enregistraments amateurs o professionals en viu. Obtenint àudio del micròfon del Mac o des d'una interfície d'àudio més avançada connectada al Mac d'Apple. El seu motor intern avançat d'emmagatzematge en memòria permet triple buffer d'àudio, arreglant fallides d'àudio. Admet una gran sèrie de còdecs d'àudio però no té suport per DDP.

## Referències

* ↑ «Audio file editing, plug-in hosting and audio-CD mastering». macupdate.com. macupdate.com. [Consulta: 18 juny 2016].

## Enllaços externs

* Pàgina web de DSP-Quattro (anglès)
# Cova de Deníssova

La cova de Deníssova (rus: Дени́сова Пеще́ра, en altai: Аю-Таш) és una cova situada al massís de l'Altai coneguda pel seu interès paleontològic i arqueològic.
Administrativament la cova se situa a uns 150 km al sud de Barnaül, vora la vila de Txorni Anui (rus: Чёрный Ануй) al krai de l'Altai, prop de la frontera amb la República d'Altai. Consta de tres galeries: la principal (situada al centre), la galeria est i la galeria sud. Els sediments de la cova són rics en restes d'animals, molts d'ells extints. S'hi han trobat restes de 66 espècies diferents de mamífers i 50 espècies diferents d'ocells, a més de rèptils i altres vertebrats. Una de les troballes més importants fou un fragment de falange homínida femenina, que obrí la porta a la definició del que es batejà com a hominí de Deníssova en referència a aquesta cova. D'altra banda, el pol·len trobat entre els sediments de la cova s'ha fet servir per recerca paleoclimatològica.

## Referències

* ↑ Slon, Viviane; Hopfe, Charlotte; Weiß, Clemens L.; Mafessoni, Fabrizio; de la Rasilla, Marco; Lalueza-Fox, Carles; Rosas, Antonio; Soressi, Marie; Knul, Monika V. «Neandertal and Denisovan DNA from Pleistocene sediments». Science, 356, 6338, 2017, pàg. eaam9695. Bibcode: 2017Sci...356..605S. DOI: 10.1126/science.aam9695. ISSN: 0036-8075.
* ↑ Hirst, K. Kris. «Denisova Cave (Siberia). Altai Mountain Paleolithic Site of Denisova Cave» (en anglès), 08-03-2017. Arxivat de l'original el 23 d’octubre 2013. [Consulta: 27 agost 2018].
* ↑ «Шуньков М. В, Агаджанян А. К. Палеография палеолита Денисовой пещеры. Археология, этнография и антропология Евразии. 2000.- No. 2 (2).- pages 2–20.». [Consulta: 28 març 2010].
* ↑ «Denisova Cave – abode of Denisova hominins, Wondermondo». [Consulta: 28 març 2010].
# Trinux

Trinux és una distribució compacta de Linux que es pot emmagatzemar en menys de tres discs flexibles, que inclou un disc d'inici i dos de suport. Trinux s'utilitza generalment com a sistema d'emergència per a ordinadors, especialment per analitzar problemes de xarxa. Un avantatge del Trinux és els pocs requeriments que té de sistema ((4 Mo de RAM a disc dur IDE). Trinux pot iniciar amb un disc flexible, una memòria USB o un CD.
Trinux no té interfície gràfica i és dissenyat per a administradors de sistemes per entorn de comandes. Les eines més importants que inclou és el programari nmap, escànners de ports, eines de xarxa, programari de còpies de seguretat i altre programari de seguretat. Trinux programari gratuït i és disponible sota llicència GPL. Trinux es va desenvolupar entre el 1998 i el 2003. El successor de Trinux és Ubuntutrinux.