OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Jove sostenint un medalló

Jove sostenint un medalló és una pintura atribuida a Sandro Botticelli. realitzada al voltant del 1480. El personatge podria ser algun membre de la familia Medici, però no es coneix la seva identitat, tot i que el medalló que sosté, que representa un sant, probablement conté pistes encara no codificades. Es creu que la pintura representa els ideals de bellesa de l'alta societat florentina durant el Renaixement. La seva túnica té un aspecte modest, però el seu color malva fosc hauria estat car d’aconseguir i suggereix que era ric i de classe alta. La obra va ser pintada amb tremp d'ou sobre fusta d'àlber amb unes mides de 58,7 cm d'alçada i 38,9 cm d'amplada. La figura d'un sant al medalló va ser inserida amb cura després de pintar el retrat i es creu que és original del pintor sienès Bartolomeo Bulgarini.

## Història

La pintura va ser adquirida per Sir Thomas Wynn (1736-1807) durant la seva estada a la Toscana, quan va viure a Florència, entre 1782 i 1791. El 1938, el seu descendent, Thomas John Wynn, baró Lord Newborough, de Caernarfon, Gal·les, el va vendre al comerciant d’art Frank Sabin.
El 1941, Frank Sabin va vendre el retrat al col·leccionista Sir Thomas Merton, amb qui el retrat va ser descrit per primera vegada com una peça de Botticelli. El 1960, es va convertir en el tema d'un pòster de l'Exposició d'Art Italià celebrada per la Reial Acadèmia d'Arts. El 1982, els seus descendents el van subhastar a Christie's per 810.000 lliures esterlines.
Després que Sheldon Solow comprés la peça en subhasta el 1982, el retrat es va cedir a museus com el Metropolitan Museum of Art de Nova York, la National Gallery de Londres i el Institut Städel de Frankfurt, on es va mostrar en una exposició de Botticelli el 2009-2010. El gener de 2021, el retrat es va vendre en una subhasta a Sotheby's a Nova York per 80 milions de dòlars, més 12,2 milions en impostos.

## Referències

* 1 2 Peirón, Francesc «Un Botticelli rar es ven per 80 milions de dòlars». La Vanguardia, 29-01-2020, p.35.
* ↑ «'Jove sostenint un medalló' bat el rècord de Botticelli a Sotheby's i es ven per 80 milions de dòlars». Ara, 28-01-2021. [Consulta: 29 gener 2021].
* 1 2 3 Thomas, Gina «Mehr als 80 Millionen Dollar: Dieser Jüngling kann teuer werden» (en alemany). Frankfurter Allgemeine Zeitung.
* ↑ McGreevy, Nora. «One of the Last Privately Owned Botticelli Portraits Could Fetch $80 Million» (en anglès).
* 1 2 Stapleford, Richard «Botticelli's Portrait of a Young Man Holding a Trecento Medallion». The Burlington Magazine, 129, 1012, 1987, pàg. 428–436. ISSN: 0007-6287.
* ↑ «'True beauty for the ages': $80m Botticelli to appear at auction» (en anglès), 24-09-2020.
* ↑ García-Osuna, Carlos. «‘Joven sujetando un medallón’ de Botticelli, podría alcanzar los 80 millones de euros» (en castellà). La Vanguardia, 26-01-2021. [Consulta: 29 gener 2021].
* ↑ Brady, Anna. «Botticelli portrait sells for record $92.1m at Sotheby's in New York». The Art Newspaper, 28-01-2021.
# Puig Ferriol

«Puig Ferriol» té aquests significats:
* Puig Ferriol, muntanya del terme comunal de Prats de Molló i la Presta, a la comarca del Vallespir
* Puig Ferriol, muntanya del terme municipal de Vilallonga de Ter, a la comarca catalana del Ripollès.
* Puig d'en Ferriol, muntanya del terme municipal de Ventalló, a la comarca catalana de l'Alt Empordà.
# Champion System (equip ciclista)

L'equip Champion System, va ser un equip ciclista professional xinès, d'origen hongkonguès i armeni, que va competir de 2010 a 2013. Els dos primers anys va tenir categoria continental i els dos següents continental professional. Disputava principalment curses dels circuits continentals de ciclisme.
No s'ha de confondre amb els posteriors equips Giant-Champion System o CCT-Champion System.

## Principals resultats

* Gran Premi Jurmala: Jaan Kirsipuu (2011)

### A les grans voltes

* Giro d'Itàlia
** 0 participacions
* Tour de França
** 0 participacions
* Volta a Espanya
** 0 participacions

## Classificacions UCI

L'equip participa en els Circuits continentals de ciclisme. La taula presenta les classificacions de l'equip al circuit, així com el millor ciclista individual.
UCI Amèrica Tour
| Temporada | Classificació per equips | Millor ciclista en la classificació individual |
| 2011 | 30è | Matthias Friedemann (170è) |
| 2012 | 30è | Matthias Friedemann (184è) |
| 2013 | 17è | Zachary Bell (61è) |
UCI Àsia Tour
| Temporada | Classificació per equips | Millor ciclista en la classificació individual |
| 2010 | 25è | Jaan Kirsipuu (69è) |
| 2011 | 25è | Jaan Kirsipuu (71è) |
| 2012 | 5è | Cameron Wurf (10è) |
| 2013 | 17è | Mohammed Adiq Husainie Othman (37è) |
UCI Europa Tour
| Temporada | Classificació per equips | Millor ciclista en la classificació individual |
| 2010 | 78è | Jaan Kirsipuu (207è) |
| 2011 | 77è | Jaan Kirsipuu (243è) |
| 2012 | 83è | Clinton Avery (272è) |
| 2013 | 95è | Matthew Brammeier (345è) |
UCI Oceania Tour
| Temporada | Classificació per equips | Millor ciclista en la classificació individual |
| 2010 | 13è | Jaan Kirsipuu (17è) |
| 2012 | 10è | William Clarke (20è) |
| 2013 | 9è | Clinton Avery (38è) |

## Referències

* ↑ Classificacions UCI Arxivat 2011-08-19 a Wayback Machine. (Web oficial de l'UCI).

## Enllaços externs

* Plantilles i resultats a firstcycling.com
* Plantilles a memoire-du-cyclisme.eu
* Plantilles i resultats a cyclebase.nl
# Marcià d'Heraclea

Marcià d'Heraclea (en llatí Marcianus Heracleensis, en grec antic Μαρκιανός Ἡρακλεώτης) fou un geògraf grec que va viure després de Claudi Ptolemeu, a qui cita sovint, i abans d'Esteve de Bizanci, que es refereix a ell, però de dates exactes desconegudes encara que probablement al començament del segle v. El mencionen també Sinesi de Cirene i Sòcrates Escolàstic.
Va escriure una obra en prosa titulada Περίπλους τῆς ἔχω δαλάσσης ἑῴου τε καὶ ἑσπερίου καὶ τῶν ἐν αὐτ μεγίστων νήσων (Un periple per la mar Exterior, de l'est a l'oest, i les seves illes). La mar Exterior s'utilitza en oposició a la mar Mediterrània, que segons ell ja havia estat prou descrita per Artemidor d'Efes.
L'obra estava dividida en dos llibres, el primer, dedicat als mars orientals i meridionals, es conserva actualment, i el segon, que tractava dels mars occidentals i els del nord, ha arribat fragmentari, només es conserven tres capítols sobre Àfrica i un altre mutilat sobre la distància de Roma a les principals ciutats del món. Segueix principalment Claudi Ptolemeu i utilitza moltes informacions d'altres geògrafs, especialment d'Artemidor, Estrabó i Menip de Pèrgam. Va escriure també un epítom del Periple d'Artemidor, però diu que hi va incorporar molts textos d'altres geògrafs. També va publicar una edició del Periple de Menip de Pèrgam amb moltes correccions i addicions.

## Referències

* ↑ Marcianus of Heracleia a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. II Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 941
# Aurelio Galfetti

Aurelio Galfetti (Lugano, 2 d'abril de 1936 - Bellinzona, 5 de desembre de 2021) va ser un arquitecte nascut a Biasca, cantó de Tesino, Suïssa. Una de les seves obres més importants va ser la restauració del Castelgrande, Bellinzona.

## Obres

* Bagno pubblico (in collaborazione con Flora Ruchat e Ivo Trümpy), Bellinzona (1965/1970)
* Scuola elementare (in collaborazione con Flora Ruchat e Ivo Trümpy), Lugano (1968/1970)
* Ospedale neuropsichiatrico, Mendrisio (1965/1975)
* Edificio ad appartamenti, Biasca (1971)
* Scuola media (in collaborazione con Livio Vacchini), Losone (1971)
* Scuola materna, Bedano (1972)
* Casa Galli, Caslano (1975)
* Edificio postale (in collaborazione con Luigi Pellegrini), Bellinzona (1977/1985)
* Restauro del Castelgrande (in collaborazione con Rolf Laüppi e Luigi Pellegrini), Bellinzona (1ª parte 1981/1991 - 2ª parte 1992/2000)
* Centro tennistico, Bellinzona (1982/1985)
* Edificio residenziale "Al portone", Bellinzona (1984/1985)
* Edifici residenziali "Bianco e Nero", Bellinzona (1986/1988)
* Casa Ferretti, Gravesano (1986)
* Edificio residenziale "Leonardo", Lugano (1986)
* Edificio multifunzionale "Chaudron", Lausana (1987/1993)
* Pensilina in Piazza Chaudron, Lausana (1994)
* Edificio residenziale, París, França (1987/1988)
* Portale dell'autostrada e rotonda di piazza Castello, Locarno (1988/2000)
* Mediateca Chambery, França (1987/1988)
* Edificio " La Residence", Maastricht, Països Baixos (1994/2000)
* Casa Dürr Brissago (1992/1993)
* Progetto "Alptransit Ticino", Cantó de Ticino (1993/in fase di realizzazione)
* Casa Ghidossi, Bellinzona (1994/1995)
* Cantina vinicola Ghidossi, Cadenazzo (1994)
* Edificio per uffici, Ginevra (1994)
* Centro civico comunale, Gorduno (1994/1996)
* Casa Feigenwinter, Locarno-Monti (1994/1997)
* Casa Beffa, Agno (1996/1997)
* Ampliamento sede Safilo, Padova, Itàlia (1999/2003)
* Cité des Arts, Chambery, França (1998/2001)
* Casa Galfetti, Pharos, Grècia (1993/2001)
* Ripari fonici autostradali, Capolago-Maroggia (1998)
* Net Center, Padova, Itàlia (1993/2008)
* Aula magna dell'USI, Lugano (1998/2001)
* Casa Vitali, Bergamo, Itàlia (2005)
* Riqualificazione di Piazza Indipendenza, San Donà di Piave, Itàlia (2011/2012)

## Referències

* ↑ «Castelgrande, Bellinzona». swisscastles.ch. [Consulta: 6 abril 2014]. (francès)

## Enllaços externs

* (italià) Web oficial
# Solana de la Torre de Senyús

La Solana de la Torre de Senyús és una solana del terme municipal de Conca de Dalt, a l'antic terme d'Hortoneda de la Conca, al Pallars Jussà, en territori que havia estat de l'antic poble de Senyús.
Està situada al sud-est de la Torre de Senyús, els Cultius de la Torre i l'Esglesieta, al nord i dessota de la Rebolleda

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya; cal fer dos passos d'aproximació
# La Trompeta (Reus)

La Trompeta: setmanari humorístich: satírich, festiu y literari va ser una publicació reusenca que sortí del 17 de novembre de 1894 a l'1 de març de 1896

## Història

La Trompeta va ser un setmanari de contingut més aviat literari que humorístic. Al número 1 diuen: "Nostre principal objecte, es donchs [...] contribuir al foment de la Literatura, perque enteném qu'es cuestió de verdadera dignitat la de sostenir a Reus un setmanari encaminat á tal fi". Es defineixen també com a satírics, i al mateix número exposen: "Pensem ocuparnos també de política, pero al ferho, 'ns limitarem a tocarla en broma, res mes qu'en broma [...] perque entenem qu'es l'unich modo que pot ser tractada ab propietat la política". Es vol desmarcar de les tendències polítiques que conviuen a la ciutat, com acostuma a passar en aquestes publicacions: "Y consti, desde ara que La Trompeta no perteneix á cap absolutament de las faccions distintas qu'aquell caracter ostentant".
Segons Marc Ferran, estudiós de la premsa satírica reusenca, encara que no s'identifiqui amb cap tendència política, "escrits, acudits i caricatures referents a la qüestió de Cuba, la festa del treballador i la política estatal, ens indiquen una lleugera tendència socialista". El 21 d'abril de 1895 La Trompeta va publicar un article, "Lo 1er. de Maig" signat per "Lo Trompeter" que amb un to seriós analitza la situació de l'obrer en aquells moments, fent una dura crítica a l'anarquisme.
El director era el periodista reusenc Josep Domènech Grau, que havia dirigit el Diari de Reus i que publicava també a Les Circumstàncies. Els redactors signaven amb pseudònim i es fa difícil identificar-los. Dels col·laboradors que signaven amb el seu nom, destaquem Màrius Ferré, del Grup modernista de Reus, Pere Ferré Solanes, Josep Fonts Planàs, Bonaventura Vallespinosa Sistaré i el socialista Josep Recasens, que en les seves memòries anomena els seus escrits "epigrames i xarades". El 1890 havia sortit un setmanari amb el títol de La Trompeta artística: periodich recreatiu y d'anuncis.

## Aspectes tècnics

S'imprimia a la Impremta Ferrando. La redacció era al carrer de Jesús número 1. Tenia normalment 16 pàgines de format foli i la capçalera il·lustrada per Ramir Rocamora. En sortiren un total de 67 números. Als números 3 i 59 va canviar la presentació.

## Localització

* Exemplars a la Biblioteca central Xavier Amorós.
* Exemplars a la Biblioteca de Catalunya.

## Referències

* ↑ Santasusagna, Joaquim. Reus i els reusencs en el renaixement de Catalunya fins al 1900. Reus: Associació d'Estudis Reusencs, 1982, p. 279.
* ↑ «Nostres proposits». La Trompeta, 17-XI 1894, pàg. 1 i 2.
* 1 2 Ferran, Marc. Humor i sàtira a Reus: la premsa satírica 1868-1936. Reus: Centre de Lectura, 1992, p. 50-51. ISBN 8487873049.
* ↑ Lo Trompeter «Lo 1er. de Maig». La Trompeta, 21-IV-1895, pàg. 1.
* ↑ «La Trompeta». [Consulta: 20-V-2014].
* ↑ «La Trompeta». Catàleg BC. [Consulta: 8 juliol 2023].

## Vegeu també

* La Premsa a Reus 1813 - 1939
# Jovens do Prenda

Els Jovens do Prenda són un grup-orquestra d'Angola creat el 1968 al barri de Prenda a Luanda i fou un dels primers grups angolesos en obtenir reconeixement internacional internacional.

## Orígens

Os Jovens do Prenda van sorgir en 1968 amb el nom Jovens do Catambor, passant a finals del mateix any a anomenar-se Jovens da Maianga i finalment en 1969 prenen la designació actual. El nom el suggereix Manguxi, un empresari de Sambizanga que era propietari del Saló Braguês i que els llogava instruments, com a senyal de distinció d'origen del barri de Luanda.
El grup el van formar entre altres Manuelito Maventa, (guitarra elèctrica), Zeca Kaquarta, (tambor), Napoleão, (Pwita) i Juca, (dikanza). José Keno, el guitarrista, va entrar més tard procedent dels Sembas, i va formar part de la primera formació amb Zé Gama (baix elèctric), Luís Neto (veu), Kangongo (tambor baix) i Chico Montenegro (tambor solista). El grup era reconegut per tenir una sonoritat exclusiva, obtinguda de la fusió dels ritmes locals amb forta influència del guitarrista congolès Dr. Nicó.
Després d'estar absents entre 1974 i 1981 van tornar a aparèixer al panorama musical amb el seu primer àlbum Música de Angola, Jovens do Prenda, posteriorment reeditat amb "Mutidi". Hi participaren Zé Keno (viola solo e voz), Alfredo Henrique (guitarra elèctrica), Carlos Timóteo (baix), Avelino Mambo (bateria), Zecax (veu), Massy (saxofon), Fausto (trompeta), Verrynácio (tumbas), Chico Montenegro (bongos i veu), Luís Neto (Dikanza) i Gaby Monteiro (percussió i veu). El segon disc, Samba-Samba, fou editat el 1992 després que Gaby Monteiro deixés el grup, que quedaria format per Manuel Prudente Ramos Neto "Joca", (viola sol), Carlos Timóteo "Calily", (baix), Zé Luís (viola ritme), Charles Mbuia (contra sol), Manuel Vicente (tumbes), Patrício Smoke (bateria), Luís Neto i Chico Montenegro (veus), Conceição Alves Alberto (trompeta) i Luís Massy (saxofon).
El grup va patir nombroses remodelacions, però s'ha mantingut actiu des d'aleshores.

## Discografia

* Mutidi, (1982, IEFE, Discos, Intercontinental Fonográfica, Lda)
* Samba-Samba, (1992, Endipu-UEE, Empresa Nacional do Disco e Publicações)
* Kudicola Kwetu, (2003)
* Iweza, (2010)

## Referències

* ↑ Jovens do Prenda, Kiezos e Kimbambas do Ritmo no Muzongué da Tradição, ANGOP, 9 d'octubre de 2017
* ↑ “Jovens do Prenda” com metais pesados no “Show do Mês” Arxivat 2017-12-01 a Wayback Machine., correioangolense.com, 20 d'abril de 2017
* ↑ Jovens do Prenda homenageados pela trienal de Luanda, vozdeangola.com, 7 de juliol de 2017

## Enllaços externs

* Jovens do Prenda a discogs
* Jovens do Prenda a last.fm
# Teorema de de Gua

En geometria, el Teorema de de Gua (pel matemàtic francès Jean Paul de Gua de Malves) és una analogia tridimensional del teorema de Pitàgores.
En un tetraedre amb un vèrtex amb tres angles rectes (vegeu figura), el quadrat de l'àrea de la cara oposada a aquest vèrtex és igual a la suma dels quadrats de les àrees de les altres tres cares.
    $A_{ABC}^{2}=A_{\color {blue}ABO}^{2}+A_{\color {green}ACO}^{2}+A_{\color {red}BCO}^{2}$

## Generalitzacions

El teorema de Pitàgores i el teorema de de Gua són casos especials per a $n=2,3$ d'un teorema més general sobre n-símplex amb un vèrtex amb angles rectes. Aquest teorema, al seu torn, és un cas especial d'un teorema encara més general que es pot expressar de la següent forma:
Sigui $P$ un pla k-dimensional a $\mathbb {R} ^{n}$, amb $k\leq n$, i sigui $C$ un subconjunt compacte de $P$. Per qualsevol subconjunt $I\subseteq \{1,\ldots ,n\}$ amb exactament k elements, sigui $C_{I}$ la projecció ortogonal de $C$ en l'espai vectorial generat de $e_{i_{1}},\ldots ,e_{i_{k}}$, on $I=\{i_{1},\ldots ,i_{k}\}$ i $e_{1},\ldots ,e_{n}$ és la base canònica de $\mathbb {R} ^{n}$. Aleshores,
    ${\mbox{vol}}_{k}^{2}(C)=\sum _{I}{\mbox{vol}}_{k}^{2}(C_{I}),$
on ${\mbox{vol}}_{k}(C)$ és el volum k-dimensional de $C$ i la suma és sobre tots els subconjunts $I\subseteq \{1,\ldots ,n\}$ amb exactament k elements.
Aquest teorema és bàsicament la versió prehilbertiana del teorema de Pitàgores aplicada al k-èsim producte vectorial extern d'un espai euclidià n-dimensional.

## Història

Jean Paul de Gua de Malves (1713-1785) va publicar el teorema el 1783, però en la mateixa època es va publicar una versió més general pel matemàtic francès Charles de Tinseau d'Amondans (1746-1818). Això no obstant, el teorema era conegut per Descartes i per Johann Faulhaber. Marc Antoine Parseval en va donar uns anys després la interpretació analítica amb la identitat de Parseval.

## Referències

* ↑ Alvarez, Sergio A. «Note on an n-dimensional Pythagorean theorem». Carnegie Mellon University, 2010. «Teorema 2.1»
* ↑ Eves, Howard Whitley. Great Moments in Mathematics (before 1650). Mathematical Association of America, 1983, p. 37 i ss.. ISBN 9780883853108.

## Enllaços externs

* de Gua's Theorem per Weisstein, Eric W. a MathWorld.
* Frohman, Charles. The Full Pythagorean Theorem. 2010. Consultat 21 juny 2015.
# Casasimarro

Casasimarro és un municipi de la província de Conca, a la comunitat autònoma de Castella la Manxa, concretament està situat a la zona sud de la província a 93 km de Conca. En el cens de 2007 tenia 3120 habitants i una superfície de 49,62 km². Limita amb els municipis de Sisante, El Picazo, Villanueva de la Jara, Quintanar del Rey i Villalgordo del Júcar, aquest últim a la província d'Albacete.

## Enllaços externs

* Web oficial de l'Ajuntament
* Web NO oficial de Casasimarro Arxivat 2018-11-11 a Wayback Machine.
* Web de l'escultor Agustín de la Herrán, autor del Monument a la Guitarra Arxivat 2021-01-20 a Wayback Machine.
* Web de la Reial Acadèmia de Belles Arts de San Fernando Arxivat 2012-10-16 a Wayback Machine.
# Marckolsheim

Marckolsheim (en alsacià Màrkelse) és un municipi francès, situat a la regió del Gran Est, al departament del Baix Rin. L'any 1999 tenia 4.130 habitants.
Forma part del cantó de Sélestat, del districte de Sélestat-Erstein i de la Comunitat de comunes del Ried de Marckolsheim.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 2.029 | 3.328 | 2.779 | 3.124 | 3.306 | 3.614 |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001-2008 | Léon Siegel | |
| 2008- | Frédéric Pfliegersdoerffer | |

## Agermanaments

* Al Buga
# Bachalpsee

Bachalpsee o Bachsee és un llac situat a Suïssa (cantó de Berna), compta amb una superfície de 8,06 hectàrees i s'hi accedeix des de First mitjançant un telefèric. Aquest llac es troba a una altitud de 2.265 m, té una fondària màxima de 14,8 metres i està dividit per una presa natural, la part inferior del llac es troba a 6 metres per sota de la part superior. El drena el riu Milibach.

## Referències

* ↑ Devotor, Mr. «The Blue Gem Lake Bachalpsee of Grindelwald Switzerland» (en anglès americà), 02-12-2016. [Consulta: 2 juliol 2019].
* ↑ Europe, Jungfraujoch-Top of. «Lake Bachalpsee» (en anglès britànic). [Consulta: 2 juliol 2019].
# Lajos Bárdos

Lajos Bárdos (1 d'octubre de 1899 - 18 de novembre de 1986) va ser director de cor, professor de musicologia i professor de l'Acadèmia Musical Franz Liszt a Hongria. També va fundar una escola de teoria musical a Hongria i el moviment "Singing Youth". Va fer tot el possible per a posar en pràctica la idea de Zoltán Kodály "Cantant Hongria".
A més, se'l coneix com a compositor per peces corals com, per exemple, Libera me (1984) i Autumn Canon.

## Referències

* ↑ «Lajos Bárdos - Libera Me (1984)». [Consulta: 4 desembre 2022].
* ↑ «Autumn Canon (Fly Fly Fly) - Lajos Bárdos». [Consulta: 4 desembre 2022].
# Jovencells

La Colla Sardanista Jovencells és una entitat cerverina que balla sardanes sense interrupció des de l'any 1957, quan fou fundada per Pere Ribas i Benet Olesti. Aquell any varen debutar per la Festa Major del Sant Crist, sota les teles de l'envelat. La primera ballada de sardanes a Cervera tingué lloc l'any 1906, davant de l'anomenat Cafè del Cama -actual Gran Cafè.
En 1986 guanyaren el I Campionat de Sardanes Revesses a la Terra Ferma. En 1991 organitzen l'acte de cloenda del XXXIII Campionat de Catalunya de colles sardanistes i ballaren en la cerimònia d'inauguració dels Jocs Olímpics d'Estiu de 1992 a Barcelona. També van participar en la proclamació de Cervera com a Ciutat Pubilla de la Sardana 1994. Ha tingut un total de 250 integrants.

## Referències

* ↑ Celebren mig segle de la colla sardanista Jovencells de Cervera a 334.cat

## Enllaços externs

* Jovencells - Lloc web oficial
# Me casé con un boludo

Me casé con un boludo és una pel·lícula còmica argentina estrenada el 17 de març de 2016 i dirigida per Juan Taratuto, i Adrián Suar, que repeteixen després de l'èxit d'Un novio para mi mujer, del mateix director.

## Argument

La història tracta de Florencia, una actriu en ascens que ara comença la seva carrera en cinema, i que s'acaba enamorant del seu co-protagonista, un famós actor de cinema. Quan decideixen casar-se, ella s'adonarà que en realitat es va enamorar del personatge i que el seu espòs és en realitat un autèntic boludo.

## Repartiment

* Valeria Bertuccelli: Florencia Córmik.
* Adrián Suar: Fabián.
* Norman Briski
* Gerardo Romano

## Rebuda

La pel·lícula va obtenir un 86% d'aprovació en el lloc Todas Las Críticas, basats en 28 crítiques professionals que dona una ràtio de 68/100, la qual cosa indica un consens positiu en general. Pablo O. Scholz del diari Clarín va comentar "Comèdia romàntica amb més amor que riallades, Suar i Bertuccelli estan en la seva salsa." De forma més modesta Diego Batlle del diari La Nación conclou "El resultat és dispar, no sempre convincent, però amb un professionalisme tècnic, narratiu i dels actors, i certs moments d'humor absurd i fins d'assolida sensibilitat i emoció que finalment acaben rescatant-la de les seves successives recaigudes." Finalment Juan Pablo Cinelli de Página 12 qüestiona un aspecte del film dient "La pel·lícula abandona el cinema per posar-se a dialogar amb la indústria del ciment, (...) i ho fa sense necessitat, com si desconfiés dels seus propis mèrits. Perquè més enllà d'aquests dos moments i del seu títol, (...) representa una aportació vàlida a l'ampli ventall del cinema argentí."

## Referències

* ↑ «[ http://www.fotogramas.es/Peliculas/Me-case-con-un-boludo Me casé con un boludo]». Fotogramas.
* ↑ «"Me casé con un boludo": Las apariencias engañan». Clarín. [Consulta: 20 març 2016].
* ↑ «Me casé con un boludo: matrimonio a la argentina». La Nación. Arxivat de l'original el 2016-03-18. [Consulta: 20 març 2016].
* ↑ «Como si desconfiara de sus propios méritos». Página 12. [Consulta: 20 març 2016].

## Enllaços externs

* Me casé con un boludo (2016) al lloc Cinema Nacional
* Me casé con un boludo a Todas las Críticas