OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Phasmahyla guttata

Phasmahyla guttata és una espècie de granota endèmica del Brasil.

## Referències

* Fordham et al (2006). Phasmahyla guttata. Llista Vermella de la UICN, Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2006. Consultat el 1 gener 2008 (en anglès). (anglès)
# Oberhaverbeck

* Per a altres significats, vegeu «Haverbeek».
Oberhaverbeck és un nucli del municipi de Bispingen al districte de Heidekreis a l'estat de Baixa Saxònia (Alemanya). Es regat pel riu Haverbeeke.
Oberhaverbeck és un petit poble típic del parc natural de la landa de Lüneburg: un petit centre amb unes cases baixes amb teulats de vimet. L'activitat econòmica principal és el turisme.

## Llocs d'interès

* Arrencada de tota una sèrie de senders per vianants, ciclistes i a cavall
# Hyphessobrycon loweae

Hyphessobrycon loweae és una espècie de peix de la família dels caràcids i de l'ordre dels caraciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 3,2 cm de llargària total.
* Nombre de vèrtebres: 34-35.

## Hàbitat

Viu a àrees de clima tropical entre 25 °C - 28 °C de temperatura.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: conca del riu Xingu.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Baensch, H.A. i R. Riehl 1997. Aquarien Atlas, Band 5. Mergus Verlag, Melle, Alemanya. 1148 p.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Géry, J. 1977. Characoids of the world. T.F.H. Publications, Inc., Nova Jersey. 672 p.
* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The Diversity of Fishes. Blackwell Science, Malden, Massachusetts (Estats Units), 1997. ISBN 1405124946.
* Lima, F. C. T.; Malabarba, L. R.; Buckup, P. A.; Pezzi da Silva, J. F.; Vari, R. P.; Harold, A.; Benine, R.; Oyakawa, O. T.; Pavanelli, C. S.; Menezes, N. A.; Lucena, C. A. S.; Malabarba, M. C. S. L.; Lucena, Z. M. S.; Reis, R. E.; Langeani, F.; Cassati, L.; Bertaco, V. A. «Genera Incertae sedis in Characidae». A: Reis, R. E.; Kullander, S. O.; Ferraris Jr., C. J. Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America (en anglès). EDIPUCRS, 2003, p. 106–168. ISBN 9788574303611.
* Mills, D. i G. Vevers 1989. The Tetra encyclopedia of freshwater tropical aquarium fishes. Tetra Press, Nova Jersey. 208 p.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319. ISBN 0471250317.
* Oyakawa, O.T. 1998. Catalogo dos tipos de peixes recentes do Museu de Zoologia da USP. I. Characiformes (Teleostei: Ostariophysi). Pap. Avuls. Zool. 39(23):443-507.
* Weitzman, S.H. i L. Palmer 1997. A new species of Hyphessobrycon (Teleostei: Characidae) from Neblina region of Venezuela and Brazil, with comments on the putative 'rosy tetra clade'. Ichthyol. Explor. Freshwat. 7(3):209-242.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158. ISBN 0356107159.
# Comunitat Política Europea

La Comunitat Política Europea (CPE) va ser proposada el 1952 com una combinació de l'existent Comunitat Europea del Carbó i de l'Acer (CECA) i la proposta de la Comunitat Europea de Defensa (CED). La Comunitat Política Europea no ha de confondre's amb la Cooperació Política Europea (1970-1993).
El projecte de tractat CPE, segons l'adoptat per l'Assemblea de la CECA (ara el Parlament Europeu), hagués estat una assemblea escollida directament («Cambra dels Pobles»), un senat nomenat pels parlaments nacionals i l'executiu supranacional responsable davant el Parlament.
El projecte de la Comunitat Política Europea va fallar el 1954, quan es va fer evident que la Comunitat Europea de Defensa no seria ratificada per l'Assemblea Nacional (França), que temia que el projecte impliqués una pèrdua inacceptable de la sobirania nacional. Com a resultat d'això, la idea de la Comunitat Política Europea va haver de ser abandonada.

## Vegeu també

* Conferència de Messina
* Història de la Unió Europea
* Comunitat Europea de Defensa

## Referències

* ↑ Richard T. Griffiths Europe’s first constitution: the European Political Community, 1952–1954 in Stephen Martin, editor. The Construction of Europe: Essays in Honour of Emile Noël 19 (1994)
* ↑ «European Political Community» (en anglès). [Consulta: 19 desembre 2013].

## Enllaços externs

* The European Political Community on CVCE (Centre for European Studies)
# Velloreille-lès-Choye

Velloreille-lès-Choye és un municipi francès situat al departament de l'Alt Saona i a la regió de Borgonya - Franc Comtat. L'any 2007 tenia 74 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Velloreille-lès-Choye era de 74 persones. Hi havia 30 famílies, de les quals 8 eren unipersonals (4 homes vivint sols i 4 dones vivint soles), 7 parelles sense fills i 15 parelles amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 30 habitatges, 27 eren l'habitatge principal de la família, 1 era una segona residència i 2 estaven desocupats. 25 eren cases i 5 eren apartaments. Dels 27 habitatges principals, 22 estaven ocupats pels seus propietaris i 5 estaven llogats i ocupats pels llogaters; 2 tenien tres cambres, 6 en tenien quatre i 19 en tenien cinc o més. 24 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 8 habitatges hi havia un automòbil i a 18 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Velloreille-lès-Choye el 2009. :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 0 | 85 a 89 | 4 |
| 4 | 80 a 84 | 0 |
| 0 | 75 a 79 | 4 |
| 4 | 70 a 74 | 4 |
| 0 | 65 a 69 | 0 |
| 0 | 60 a 64 | 0 |
| 0 | 55 a 59 | 0 |
| 4 | 50 a 54 | 0 |
| 0 | 45 a 49 | 0 |
| 4 | 40 a 44 | 4 |
| 4 | 35 a 39 | 0 |
| 0 | 30 a 34 | 4 |
| 0 | 25 a 29 | 0 |
| 0 | 20 a 24 | 0 |
| 0 | 15 a 19 | 0 |
| 0 | 10 a 14 | 0 |
| 4 | 5 a 9 | 0 |
| 0 | 0 a 4 | 4 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 44 persones, 37 eren actives i 7 eren inactives. De les 37 persones actives 34 estaven ocupades (19 homes i 15 dones) i 4 estaven aturades (1 home i 3 dones). De les 7 persones inactives 1 estava jubilada, 5 estaven estudiant i 1 estava classificada com a «altres inactius».

### Activitats econòmiques

L'únic establiment que hi havia el 2007 era d'una empresa de fabricació d'altres productes industrials.
L'any 2000 a Velloreille-lès-Choye hi havia 3 explotacions agrícoles que ocupaven un total de 360 hectàrees.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* ↑ Exploitations agricoles
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Velloreille-lès-Choye a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Velloreille-lès-Choye a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Sant Pere dels Vilars (Espolla)

L'ermita de Sant Pere dels Vilars és ubicada al municipi d'Espolla (Alt Empordà), al cantó de la carretera que va al Coll de Banyuls, a 1,25 km a llevant del nucli de Vilars.
El paratge on se troben les restes de l'ermita és anomenat les Vinyes del Molí, signe evident que antigament s'hi havia conreat la vinya, malgrat l'aspecte vetust de les oliveres que hi arrelen. Les ruïnes són conegudes popularment pel Mas i, pels més enterats, per Mas de les Granyotes, nom que figura al Registre de la Propietat. Les restes de construcció evidencien que ja fa segles els murs que restaven de l'església s'aprofitaren per bastir-hi un petit mas o borda. L'habitacle també s'abandonà i s'enrunà fa molt temps, ja que al seu interior es construí una barraca de conreu amb les pedres caigudes.
Les ruïnes presenten, essencialment, vestigis d'una església d'una sola nau amb un absis. L'orientació és al SE. Rastres de l'habitacle posterior, la barraca agrícola i un claper o pedregar, emmascaren les restes d'aquesta edificació originària. Era una esglesiola de petites dimensions: uns 13 m de llargada total, dels quals 9,50 m corresponen a la nau, que té una amplada de 4,65 m (mides interiors)

## Referències

* ↑ «Les ruïnes de Sant Pere dels Vilars (Espolla, Alt Empordà) i les esglésies medievals de pedres i fang.». [Consulta: 12 octubre 2021].
# Nossa Senhora da Luz (São Domingos)

Nossa Senhora da Luz és una freguesia (parròquia civil) de Cap Verd. Cobreix la part oriental del municipi de São Domingos, a l'Illa de Santiago.

## Subdivisions

La freguesia consta dels següents assentaments, amb població segons el cens de 2010:
* Achada Baleia (pop: 376)
* Achada Lama (pop: 184)
* Baía (pop: 489)
* Cancelo (pop: 238)
* Capela (pop: 170)
* Chão Coqueiro (pop: 256)
* Dobe (pop: 196)
* Milho Branco (pop: 607)
* Moia Moia (pop: 205)
* Portal (pop: 135)
* Praia Baixo (pop: 952)
* Praia Formosa (pop: 712)
* Vale da Custa (pop: 378)
# Comunitat Muntanyenca Vall Grana

Comunitat Muntanyenca Vall Grana és una agrupació de municipis formada pels de la Val Grana i d'altres propers a la vall, de la província de Cuneo (Piemont), dins de les Valls Occitanes. La seu és a Caraglio,
Està formada pels municipis de Bernezzo, Caraglio, Castelmagno, Cervasca, Montemale di Cuneo, Monterosso Grana, Pradleves, Valgrana i Vignolo. La seva funció principal és afavorir el desenvolupament del turisme a la seva part de la vall i la salvaguarda del patrimoni cultural i mediambiental.

## Enllaços externs

* Web de la Comunitat
# Poliocephalus

Poliocephalus és un gènere d'ocells aquàtics de la família dels podicipèdids (Podicipedidae). Aquests cabussons viuen en zones humides d'Austràlia i Nova Zelanda.

## Taxonomia

Segons la classificació del Congrés Ornitològic Internacional (versió 2.6, 2010) aquest gènere està format per dues espècies:
* cabussó canós (Poliocephalus poliocephalus).
* cabussó de Nova Zelanda (Poliocephalus rufopectus).

## Referències

* ↑ Winkler, David W.; Billerman, Shawn M.; Lovette, Irby J. «Grebes (Podicipedidae), version 1.0» (en anglès). Birds of the World. Cornell Lab of Ornithology, 2020. DOI: 10.2173/bow.podici1.01species_shared.bow.project_name. ISSN: 2771-3105.
* ↑ IUCN «Poliocephalus poliocephalus» (en anglès). BirdLife International: The IUCN Red List of Threatened Species 2016:, 01-10-2016. DOI: 10.2305/iucn.uk.2016-3.rlts.t22696589a93572515.en.
* ↑ IUCN «Poliocephalus rufopectus» (en anglès). BirdLife International: The IUCN Red List of Threatened Species 2022:, 20-10-2021. DOI: 10.2305/iucn.uk.2022-1.rlts.t22696592a209544697.en.
# BioRitme (festival)

BioRitme és un festival musical que se celebra anualment, durant els mesos d'estiu, i en els darrers anys durant el mes d'agost, des de l'any 2013, al municipi de Vilanova de Sau, al voltant del Pantà de Sau, a un recinte situat a la Casa Colònies Can Mateu de la Fundació Catalana de l'Esplai (Fundesplai).
El festival de música BioRitme, a més de les accions estrictament musicals, amb un cartell ple de grups coneguts, també programa un conjunt d'activitats paral·leles centrades en la consciència ecològica i en altres temes d'actualitat, relacionades amb la consciència i l'activisme com tallers, zona de chill out, zona infantil, terapeutes, ONG i associacions, turisme rural, piragüisme, bioconstrucció, energies renovables, teatre, zona de malabars i circ.
Alguns dels grups participants en l'edició de 2019 foren SFDK, Oques Grasses, Tribade rap, Adala, La Sra. Tomasa, els holandesos Zep and friends, Ebri Knight, Roba Estesa, Auxili i Tremenda Jauría i La Sra. Tomasa.

## Edicions

* 1a: 7, 8 i 9 de juny de 2013
* 2a: 10, 11, 12 i 13 de juliol de 2014
* 3a: 27, 28, 29 i 30 d'agost de 2015
* 4a: 25, 26, 27 i 28 d'agost de 2016
* 5a: 24, 25, 26 i 27 d'agost de 2017
* 6a: 23, 24, 25 i 26 d'agost de 2018
* 7a: 22, 23, 24 i 25 d'agost de 2019

## Referències

* 1 2 3 «Quan s'ajunten natura, consciència, ecologia i música, neix el Bioritme». Enderrock, 24-08-2017 [Consulta: 24 agost 2019].
* 1 2 3 «Un nou Bioritme omple el Pantà de Sau de música, consciència ecològica i feminisme». Nació Digital, 23-08-2019 [Consulta: 24 agost 2019].
* ↑ «El BioRitme Festival dobla l'assistència en relació a l'any anterior. L'esdeveniment inunda el pantà de Sau de música, alimentació ecològica, teràpies naturals i economia sostenible». Nació Digital, 29-08-2016 [Consulta: 24 agost 2019].
* ↑ «El BioRitme Festival inunda el Pantà de Sau de música, alimentació ecològica, teràpies naturals i economia sostenible». La Vanguardia, 25-08-2016 [Consulta: 24 agost 2019].
* 1 2 «Tres dies plens de natura, ecologia i tolerància zero: torna el Bioritme». Enderrock, 10-08-2018 [Consulta: 24 agost 2019].
* ↑ «Mediterráneo - Especial Bioritme 2019. Música bajo el roble». Radio 3, 25-08-2019. [Consulta: 26 agost 2019].
* ↑ «BioRitme 2013». Bioritmefestival. [Consulta: 24 agost 2019].
* ↑ «BioRitme 2015: música y naturaleza para despertar conciencias». Nueva Tribuna, 21-07-2015 [Consulta: 24 agost 2019].
* ↑ «BioRitme 2016. Del 25 al 28 d'agost / Pantà de Sau». El Mundo Ecológico, 29-01-2016 [Consulta: 24 agost 2019].

## Enllaços externs

* Festival "BioRitme"
# Sant Pere dels Cremadells

Sant Pere dels Cremadells és una capella privada del Mas dels Cremadells, transformat en veritable castell el segle xvii, del terme comunal de Sant Llorenç de Cerdans, a la comarca del Vallespir (Catalunya del Nord).
Està situada a la masia dels Cremadells, al nord-est de la vila, al nord-oest del Mas del Noell i al sud-est del Mas Clols i del Mas del Palomer. L'ermita és a una certa distància al nord de la masia dels Cremadells.
L'ermita, d'una sola nau, amb campanar d'espadanya damunt de la façana del sud-oest, és actualment en ruïnes.

## Bibliografia

* Becat, Joan. «153 - Sant Llorenç de Cerdans». A: Atles toponímic de Catalunya Nord. II. Montoriol - el Voló. Perpinyà: Terra Nostra, 2015 (Biblioteca de Catalunya Nord, XVIII). ISBN ISSN 1243-2032.
* Gavín, Josep M. «Vall 74. Sant Pere de Cremedells». A: Capcir - Cerdanya - Conflent - Vallespir - Rosselló. Barcelona: Arxiu Gavín, 1978 (Inventari d'esglésies, 3**). ISBN 84-85180-13-5.
* Ponsich, Pere; Lloret, Teresa; Gual, Raimon. «Sant Llorenç de Cerdans». A: Vallespir, Conflent, Capcir, Baixa Cerdanya, Alta Cerdanya. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1985 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 15). ISBN 84-85194-60-8.

## Referències

* ↑ [ Sant Pere dels Cremadells en els ortofotomapes de l'IGN]
# Nexus One

El Nexus One (anomenat HTC Passion) és un smartphone de Google que usa el sistema operatiu per a telèfon mòbil Android de codi obert. El dispositiu està fabricat per la taiwanesa HTC Corporation, i va arribar a estar disponible el 5 de gener del 2010. Les característiques del telèfon mòbil inclouen la possibilitat de transcriure veu a text, amb supressió de soroll amb micròfons duals, i GPS guiat pas a pas amb instruccions de veu per als automobilistes.

## Referències

* ↑ http://www.intomobile.com/2009/12/13/photo-the-nexus-one-aka-htc-passion-aka-google-phone-has-leaked.html Arxivat 2010-03-05 a Wayback Machine.
* ↑ «Nexus One Phone». Google.com. Google, 2010. [Consulta: 6 gener 2010].
* ↑ «Nexus One Phone». Google. [Consulta: 6 gener 2010].
* ↑ Jackson, Rob «Nexus One Now Available...». Phandroid. Phandroid, 05-01-2010 [Consulta: 6 gener 2010].
* ↑ Mick, Jason «Google Unveils the Nexus One, Coming to Verizon in Spring 2010». Daily Tech. Daily Tech, 05-01-2010 [Consulta: 6 gener 2010]. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2010-01-08. [Consulta: 16 juny 2010].
* ↑ Topolsky, Joshua «Nexus One Review». Engadget. AOL News, 04-01-2010 [Consulta: 6 gener 2010].
* ↑ Arrington, Michael. «Google Nexus One: The TechCrunch Review». Techcrunch.com, 05-01-2010. [Consulta: 18 gener 2010].
* ↑ «Nexus One User Guide» (PDF). Google. [Consulta: 6 gener 2010].
* ↑ Blankenhorn, Dana «Google building a base under Android with Nexus One». ZDNet. CBS Interactive, 30-12-2009 [Consulta: 6 gener 2010]. Arxivat 2 de gener 2010 a Wayback Machine. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2010-01-02. [Consulta: 16 juny 2010].

## Enllaços externs

* Lloc web oficial de Google
* Official HTC Support Arxivat 2013-05-15 a Wayback Machine.
# Cinema Arkadin

El Cinema Arkadin va obrir les portes el 17 d'abril de 1976 a la Travessera de Gràcia, 103 de Barcelona. Anteriorment havia estat seu del Teatre Don Juan. Disposava de dues sales, Arkadín 1 i Arkadín 2 amb 128 i 88 butaques respectivament.
Els creadors d'aquests nou cinema foren Jaume Figueres i Antoni von Kirchner. L'origen del nom es troba en el personatge dibuixat per Orson Welles a la seva pel·lícula, Mister Arkadin. El disseny va anar a càrrec de Joan Antoni Castañé Llopart. La temàtica principal era el cinema d'autor. Les primeres projeccions van ser Águirre, la cólera de Dios, a la sala 1, i Ásylum, a la sala 2. El Circulo A va estar al capdavant fins al 31 de desembre de 1978. El primer dia de 1979 se'n va fer càrrec Cinesa. El 1977, la sala va rebre el Premi Sant Jordi a la millor sala especial.
Va tancar les portes el 28 de juny de 1999.

## Referències

* 1 2 3 Munsó Cabús, Joan. Els cinemes de Barcelona. Barcelona: Edicions Proa, 1995.
* ↑ Torras Comamala, Jordi. Somnis de Reestrena: Història dels cinemes de Gràcia. Barcelona: Taller d'Història de Gràcia, 1999.
* 1 2 Lahuerta Melero, Roberto. Barcelona sus cines de estreno, repertorio y arte y ensayo. Barcelona: Quarentena Ediciones, 2016.
* ↑ Bar.cel.ona.uta. «BARCELOFÍLIA: ARKADIN. Minisales de cinema. Travessera de Gràcia 103 (1976-1999)», diumenge, 13 maig 2012. [Consulta: 6 juny 2017].
# Ingrid Martínez Asturias

Ingrid Martínez Asturias (Barcelona, 28 de setembre de 1984) és una jugadora d'hoquei sobre patins en línia catalana.
Davantera, competí amb el Club Hoquei Línia Jujol (2006-2010), amb el qual aconseguí tres Lligues catalanes (2006, 2007, 2008), un Campionat d'Espanya (2006), tres Lligues Èlite (2006-07, 2007-08, 2008-09) i una Copa de la Reina (2009). Posteriorment, jugà amb el Hoquei Club Rubí Cent Patins (2010-12). Internacional amb la selecció espanyola d'hoquei sobre patins en línia entre 2006 i 2012, participà a set Campionats del Món, destacant la medalla de bronze aconseguida el 2012. Amb la selecció catalana competí a dos World Cup (2004, 2005).

## Referències

* ↑ «Ingrid Martínez Asturias». Enciclopèdia de l'esport català. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Carmelo Paniagua: 'Es una medalla histórica'» (en castellà). RFEP, 09-07-2012. [Consulta: 10 maig 2023].
# Concertino da Camera

El Concertino da Camera o amb el seu nom complet Concertino da camera pour saxophone-alto et onze instruments és una obra musical de Jacques Ibert escrita per a saxòfon alt i onze instruments. Fou composta l'any 1935 i estrenada l'11 de desembre pel saxofonista alemany Sigurd Rascher a Winterthur (Suïssa), al qual Ibert dedicà l'obra. Formà part del programa oficial del XIV Festival de la Societat Internacional per la Música Contemporània que se celebrà a Barcelona l'any 1936 i va ser el dedicatari, Sigurd Raschèr qui l'interpretà sota la direcció del mateix compositor en el concert del 20 d'abril. L'any següent fou interpretada per Marcel Mule a París, amb l'orquestra també dirigida pel mateix Ibert. És una peça d'una gran intensitat rítmica que es troba en ple domini del contrapunt.
# Vena safena menor

La vena safena menor o vena safena externa és una vena superficial relativament gran de la part posterior de la cama.

## Estructura

L'origen de la vena safena menor és on la vena dorsal del cinquè dit (el més petit) es fusiona amb l'arc venós dorsal del peu, que s'uneix a la vena safena major.
Des del seu origen, recorre la vora lateral del peu (inferior i posterior al mal·lèol lateral) i recorre la cara posterior de la cama (amb el nervi sural), on passa entre els caps del múscul gastrocnemi. Aquesta vena presenta una sèrie de punts de drenatge diferents. Normalment, desemboca a la vena poplítia, a o per sobre del nivell de l'articulació del genoll.

## Referències

* 1 2 3 Ricci, Stefano (2017-01-01), Goldman, Mitchel P. & Weiss, Robert A., eds., 1 - Anatomy, Elsevier, pàg. 1–26, ISBN 978-0-323-37726-3, doi:10.1016/b978-0-323-37726-3.00001-0, <http://www.sciencedirect.com/science/article/pii/B9780323377263000010>. Consulta: 19 novembre 2020
* ↑ Myers, KENNETH & Clough, AMY (2007-01-01), Bergan, John J., ed., CHAPTER 32 - Treatment of Small Saphenous Vein Reflux, Burlington: Academic Press, pàg. 291–298, ISBN 978-0-12-369515-4, doi:10.1016/b978-012369515-4/50035-1, <http://www.sciencedirect.com/science/article/pii/B9780123695154500351>. Consulta: 19 novembre 2020
# Notograptus guttatus

Notograptus guttatus és una espècie de peix de la família Plesiopidae i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 10,6 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Papua Nova Guinea i Austràlia.

## Referències

* ↑ BioLib
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Kailola, P.J., 1987. The fishes of Papua New Guinea: a revised and annotated checklist. Vol. II Scorpaenidae to Callionymidae. Research Bulletin Núm. 41, Research Section, Dept. of Fisheries and Marine Resources, Papua Nova Guinea.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.