OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Avon (Pennsilvània)

Avon és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Pennsilvània. Segons el cens del 2000 tenia 2.856 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Avon tenia 2.856 habitants, 854 habitatges, i 615 famílies. La densitat de població era de 684,9 habitants per quilòmetre quadrat.
Dels 854 habitatges en un 33% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 59,8% hi vivien parelles casades, en un 8,8% dones solteres, i en un 27,9% no eren unitats familiars. En el 24,4% dels habitatges hi vivien persones soles l'11,5% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,57 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,04.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 18,7% tenia menys de 18 anys, un 9,3% entre 18 i 24, un 29,7% entre 25 i 44, un 20,6% de 45 a 60 i un 21,7% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 40 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 92,9 homes.
La renda mediana per habitatge era de 39.872 $ i la renda mediana per família de 42.358 $. Els homes tenien una renda mediana de 33.393 $ mentre que les dones 27.717 $. La renda per capita de la població era de 15.901 $. Entorn del 3,6% de les famílies i el 6,2% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Avon». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 10 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Avon». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Lucas Cranach el Jove

Lucas Cranach el Jove (Wittenberg, 4 d'octubre de 1515 – Weimar, 25 de gener de 1586) fou un artista renaixentista alemany, conegut per les seves xilografies i pintures.

## Biografia

Fill de Lucas Cranach el Vell. Fou aprenent del seu pare a partir del 1525 i després la seva rellevància va créixer. Va treballar en el taller de la família, amb el seu germà Hans Cranach, qui va morí prematurament el 1537.
Els estils de Lucas pare i Lucas fill són tant semblants que s'han trobat dificultats per tal de diferenciar obres i atribuir-les a un o altre, sobretot a partir de la dècada de 1530 i de la mort del seu germà Hans. A partir d'aquesta època i, en part per l'avançada edat, Cranach pare delega, en el seu fill i en altres ajudants, la realització de moltes pintures que presenten fluctuacions de qualitat.
El 1540, Cranach el Jove es casa amb Barbara Brück, filla de Gregor von Brück (Canceller de l'elector de Saxònia Frederic el Savi). Després, vidu, es torna a casar amb Magdalene Schurff, neboda de Philipp Melanchthon, un humanista reputat a qui va retrar en vàries ocasions. El 1550, durant la captivitat del seu pare, es fa càrrec del taller i quan el seu pare mor, el 1553, ell continua amb la seva activitat.
Del 1549 al 1568, forma part del consell municipal de Wittenberg, ocupant successivament els càrrecs de canceller i de burgomaestre. Els encàrrecs dels prínceps de Saxònia n'asseguren la seva prosperitat fins al seva mort, el 1586.
# Bernardito Auza

Bernardito "Barney" Cleopas Auza (Balintawak, Talibon, Bohol, Filipines, 10 de juny de 1959) és un arquebisbe filipí, membre dels serveis diplomàtics de la Santa Seu, és Nunci apostòlic a Espanya i Andorra des de 2019.

## Biografia
### Infantesa i educació

Nascut el 10 de juny de 1959 a Balintawak, Filipines, és el vuitè d'una família de dotze fills. Els seus pares són Meliton Garcia Auza i Magdalena Polestico Cleopas. Després d'una educació primària a Talibon, entra al Immaculate Heart of Mary Seminary a Tagbilaran. Va estudiar a continuació a la Universitat de Santo Tomas a Manila, on es va llicenciar en filosofia l'any 1981, en teologia l'any 1986, i un màster en Educació l'any 1986.
Auza va ser ordenat pel Bisbe Daniel Francis Walsh, el 29 de juny de 1985.
Auza és enviat a la Universitat Pontifícia de Sant Tomàs d'Aquino a Roma, on obté una llicenciatura en dret canònic l'any 1989, un doctorat en teologia sagrada l'any 1990, a continuació a l'Acadèmia pontifícia eclesiàstica, on acaba els seus estudis diplomàtics i lingüístics.

### Començament de carrera diplomàtica

Representa la Santa Seu a Madagascar i al Sud de l'Oceà Indic (1990-93), a Bulgària (1993-96), a Albània (1997-98), a continuació treballa al Secretariat d'Estat del Vaticà, a la secció per a les relacions amb els Estats, equivalent del « Ministeri dels Afers estrangers », de 1999 a 2006, a continuació a la missió permanent de la Santa Seu a l'ONU (2006-2008).

### Episcopat

Auza va ser nomenat arquebisbe titular de Suacia el 8 de maig de 2008, i el mateix dia, Nunci apostòlic a Haití. És consagrat bisbe el 3 de juliol de 2008 pel cardenal secretari d'Estat Tarcisio Bertone. Els principals co-consagradors van ser Ivan Dias, el cardenal prefecte de la Congregació per a l'Evangelització dels Pobles, i Jean-Louis Tauran, el cardenal president del Consell Pontifici per al Diàleg Interreligiós. Després de la mort del bisbe Joseph Serge Miot després del Terratrèmol d'Haití del 2010, és administrador apostòlic de l'arxidiòcesi de Port-au-Prince durant un any.
L'1 de juliol 2014, Monsenyor Auza és nomenat observador permanent a prop de l'organització de les Nacions Unides a Nova York pel papa Francesc, en lloc de Monsenyor Francis Chullikatt.
L'abril de 2017, denuncia el concepte de bomba demogràfica, que no és responsable de la pobresa segons el Vaticà.
Al maig de 2017, declara a l'ONU que « la idolatria dels diners porta a negligir els pobres ».
L'1 d'octubre de 2019 és nomenat Nunci apostòlic a Espanya i a Andorra.

## Referències

* ↑ «Archbishop Bernardito Cleopas Auza» (en anglès). catholic-hierarchy.
* ↑ Charles Collins. «Vatican tells UN “population bomb” is not the cause of poverty». cruxnow.com, 06-04-2017. Arxivat de l'original el 2017-07-31. [Consulta: 7 juliol 2020].
* ↑ «"L'idolâtrie de l'argent conduit à négliger les pauvres", affirme Mgr Bernardito Auza». cath.ch, 14-05-2017.
# Carlo Malatesta de Talamello

Carlo Malatesta de Talamello (Rímini, 1625 - després del 1655) fou fill de Segimon Malatesta de Sogliano. Fou comte de Talamello i senyor de Seguno, Pratolina, Rufiano, Meleto, Sapeto, Cigna, Bucchio, Monteguidi, Pozzuolo Vallenzera, Sassetta i Soasia, Patrici de Rimini. A conseqüència dels deutes que tenia va haver de vendre Talamello i els seus annexes de Seguno, Pratolina, Rufiano, Meleto, Sapeto, Cigna, Bucchio, Pozzuolo Vallenzera, Sassetta, Soasia i 1/10 de Pondo (16 de novembre de 1655) als Pamphili per 5.500 escuts romans, venda confirmada per Alexandre VII el 22 de desembre del 1655.
# Campionats del món de ciclisme en ruta de 1922

Els Campionats del món de ciclisme en ruta de 1922 es disputaren el 3 d'agost de 1922 a Liverpool (Anglaterra).

## Palmarès

| Proves : | Or | Or | Plata | Plata | Bronze | Bronze |
| Amateurs |||||||
| Cursa en línia masculina | David Marsh Regne Unit | 5h 07' 27" | William Burkill Regne Unit | + 1' 20" | Charles Davey Regne Unit | + 5' 27" |

## Medaller

| Posició | País | Or | Plata | Bronze | Total |
| 1 | Regne Unit | 1 | 1 | 1 | 3 |
| Total | Total | 1 | 1 | 1 | 3 |

## Referències

* Resultats de la cursa amateur a sitiodeciclismo.net
* Resultats de la cursa amateur a les-sports.info
# Trireactor

Un trireactor és un avió de reacció equipat amb tres motors. En general, es considera que els avions de passatgers trireactors pertanyen a la segona generació d'avions de reacció comercials, tant per la ubicació innovadora dels seus motors com pel progrés en la tecnologia de turboventiladors. Els trimotors són els homòlegs dels trireactors en avions amb motors de pistons. El primer trireactor que arribà a emprendre el vol fou el prototip del bombarder Túpolev Tu-73 (1947).

## Referències

* ↑ Wragg, David W. A Dictionary of Aviation. first. Osprey, 1973, p. 264. ISBN 9780850451634.
* ↑ Tupolev: The Man and His Aircraft
# Lorena Medina

Lorena Medina (Gironella, 25 d'abril de 2003) és una gimnasta internacional catalana del Club Egiba. (Manresa), membre de la selecció espanyola de gimnàstica artística femenina. Va ser gimnasta suplent als Jocs Olímpics de Tòquio 2020 (celebrat el 2021 per ajornament arran de la pandèmia de Covid-19) i va aconseguir el bronze als Jocs Olímpics Universitaris 2022 celebrats a Chengdu (Xina). En aquesta competició, Lorena Medina va ser quarta en la classificació individual.
Medina es va proclamar campiona de Catalunya de gimnàstica artística el 2022 i el 2023 va ser subcampiona, a més de subcampiona d'Espanya en l'aparell de barra d'equilibris. Juntament amb la seva companya (d'equip i de selecció) Laia Font, va liderar l'Egiba per aconseguir l'or estatal per equips.
Des del seu debut amb la selecció espanyola absoluta, el 2019, ha estat finalista en diferents copes mundials. També va participar al Campionat d'Europa de Múnich 2022 i al Campionat del Món de Liverpool 2022, tot i que en aquest es va lesionar en l'entrenament de pòdium i no va poder saltar a la pista a competir.

## Referències

* ↑ Nicolau, Judit. «La selección española de gimnasia artística femenina se cuelga el bronce en los Juegos Mundiales Universitarios» (en castellà), 03-08-2023. [Consulta: 4 gener 2024].
* ↑ Martí, Lluís Cuberes i. «Lorena Medina segella la quarta posició al concurs individual dels Jocs Universitaris», 04-08-2023. [Consulta: 4 gener 2024].
* ↑ NacióManresa. «Fita històrica de l'Egiba: campió d'Espanya absolut masculí i femení el mateix any». [Consulta: 5 gener 2024].
* ↑ Canturri, Marc. «La gironellenca Lorena Medina brilla al mundial de gimnàstica artística i acaba vuitena a la final de terra», 27-09-2022. [Consulta: 4 gener 2024].
* ↑ «La selección femenina de gimnasia artística, octava en los Europeos» (en castellà), 13-08-2022. [Consulta: 4 gener 2024].
* ↑ Agut, Jordi. «La gironellenca Lorena Medina es perd el Mundial de Liverpool per una luxació de colze», 28-10-2022. [Consulta: 4 gener 2024].
# Txussovoi

Txussovoi (en rus: Чусовой) és una ciutat del krai de Perm, a Rússia. El riu Txussovaia rega la ciutat i li dona nom. Aquí el Txussovaia conflueix amb un dels seus afluents, l'Usva. Està situada a 98 km al nord-est de Perm. La seva població era de 49.269 habitants el 2008. Es pot accedir a Txussovoi amb tren o vaixell des de Perm. És capital del raion del mateix nom.

## Història

L'emplaçament de Txussovoi es coneix, d'ençà el segle xvi, un poble anomenat Kamasi. La localitat coneix un creixement notable a partir de 1874 arran de la construcció del ferrocarril miner de Perm - Kushva - Iekaterinburg (Уральская Горнозаводская железная дорога, primera línia ferroviària a travessar els Urals, per aquesta raó es va construir l'estació de Txussovaia, pel riu veí. El 1878, la línia s'obre al tràfic i és enllaçada a l'any següent a Solikamsk. El 1897, comença la construcció d'una fàbrica siderúrgica. La localitat rep l'estatus d'assentament de tipus urbà el 1917, i el 1933, el de ciutat, així com el seu nom actual.

## Població

Evolució demogràfica :
| 1897 | 1926 | 1939 | 1959 | 1970 |
| 1 000 | 18 000 | 43 000 | 60 700 | 58 200 |
| 1979 | 1989 | 1992 | 2002 | 2008 |
| 56 400 | 57 900 | 58 000 | 51 615 | 49 269 |

## Economia

L'economia de la ciutat resideix sobre la fàbrica siderúrgica de la societat OAO Chusovskoy Metallurguícheski Zavod (rus: ОАО Чусовской металлургический завод), especialidada en treballs d'acer i ferroaliatges. Dona ocupació a 6.560 treballadors (2008).

## Nascuts a Txussovoi

* Albert Démchenko (1971), esportista (luge).
* Tatiana Ivánova (1991), esportista (luge).
* Vladislav Yushakov (1985), esportista (luge).
* Vladímir Majnutin (1987), esportista (luge).
* Oleg Medvédev (1986), esportista (luge).
* Iván Nevmershitski (1985), esportista (luge).
* Vladímir Prójorov (1984), esportista (luge).

## Galeria d'imatges

* Palau de la Cultura.
* Fàbrica siderúrgica.
# Herba badia

Paspalum notatum, o herba badia (Bahia Grass), és una espècie de poàcia tropical o subtropical perenne. És notable per la seva inflorescència en forma de V composta per racems amb moltes espiguetes cadascuna de 2,8-3,5 mm de llarg.
És de creixement lent i prostrada amb estolons i rizomes. Les fulles tenen làmines de 2–6 mm d'amplada. Les tiges normalment fan de 20 a 75 cm d'alt.
És nativa de Mèxic i Amèrica del Sud però s'ha naturalitzat a Amèrica del Nord i a altres llocs. Prefereix els sòls sorrencs i tolera l'ombra i altres condicions difícils com la salinitat i la secada.
Principalment es cultiva com farratge i com a gespa de baixes necessitats de manteniment.

## Referències

* Basic description and allergy information regarding Bahia grass Arxivat 2006-09-27 a Wayback Machine.
* Photos of Bahia grass
* Gould, Frank W. Common Texas Grasses: An Illustrated Guide. Texas A&M University Press, College Station, Texas (1978)

## Enllaços externs

* Jepson Manual Treatment
# Canal Dessel-Kwaadmechelen

El Canal Dessel-Kwaadmechelen és un canal de Bèlgica que connecta el canal Albert a Kwaadmechelen amb els canals Bocholt-Herentals i Dessel-Schoten. Té una llargada de 15,785 km tots de classe V. Així es creà a Dessel un quatre cantons de canals, al mateix nivell, una situació força rara al món i única a Europa.
La qualitat de l'aigua varia de mitjana cap a bona, amb poca pol·lució. Les poblacions de peixos més grans són els ciprínids, bremes, perques de riu i lucioperques. El camí de sirga s'ha integrat en la xarxa de vianants llents de Flandes.

## Història

El canal es va construir entre 1854 i 1858, molt abans del Canal Albert. En fer la connexió amb el riu Dèmer a Hasselt es deia Hasselts Vaartje (en català canalet d'Hasselt). El canal original només tenia una pregonesa de 3 m i una amplada de 20 m. De 1972 a 1974 l'han eixamplat fins a 60 m amb 5 m de pregonesa. Després de la inauguració del canal Albert el 1939, el canal va rebatejar-se amb el seu nom actual.

## Rescloses

El canal no té cap resclosa.

## Referències

* ↑ «Dessel Kwaadmechelen» Arxivat 2014-02-24 a Wayback Machine., De Scheepvaart (neerlandès), web del servei de navegació interior de Flandes, [Consulta 20 de febrer del 2014]
* 1 2 «Natuur, recreatie en industrie langs het Kanaal Dessel-Schoten en het Kanaal Dessel-Kwaadmechelen (neerlandès) (Natura, lleure i indústria als canals Dessel-Schoten i Dessel-Kwaadmechelen) Arxivat 2014-02-23 a Wayback Machine., Nieuwsbrief De Milieuboot, N°50, setembre del 2007

## Enllaços externs

* Mapa detallada amb alçades lliures sota els ponts Arxivat 2014-02-24 a Wayback Machine.
# Headshot (pel·lícula de 2011)

Headshot (tailandès ฝนตกขึ้นฟ้า) és una pel·lícula de thriller de ficció criminal tailandesa del 2011 escrita i dirigida per Pen-ek Ratanaruang. Basada en la novel·la Rain Falling Up the Sky de Win Lyovarin, és protagonitzada per Nopachai Chaiyanam, Sirin Horwang, Chanokporn Sayoungkul, i Apisit Opasaimlikit.
Headshot es va estrenar al Festival Internacional de Cinema de Toronto de 2011 i més tard es va projectar al Festival de Cinema Asiàtic de San Diego Spring Showcase de 2012, així com al Festival de Cinema del Pacífic Asiàtic de Los Angeles de 2012. La pel·lícula va ser seleccionada com a entrada tailandesa per al Millor Oscar en llengua estrangera a la Premis Oscar de 2012, però no va entrar a la llista final.

## Argument

Un policia convertit en sicari és colpejat al cap per una bala, invertint la seva visió i fent-li veure el món cap per avall.

## Repartiment

* Nopachai Chaiyanam com a Tul
* Sirin Horwang com a Rin
* Chanokporn Sayoungkul com a Joy / Tiwa
* Apisit Opasaimlikit com a Torpong
* Kiat Punpiputt com a Dr. Suang
* Theeradanai Suwannahom com a Tin

## Recepció

Rob Nelson de Variety va qualificar la pel·lícula d'"enrevessada" i es va referir a "els plans del punt de vista al revés" com a "trucs", i va escriure que "els plaers de la foto romanen gairebé exclusivament en l'àmbit cinematogràfic." Marc Savlov de The Austin Chronicle va qualificar la pel·lícula de "magnífica de veure'l" i la va elogiar per "[reinventar] l'estàndard" tropes noir, tot i que va indicar una preferència per Last Life in the Universe, un esforç previ del director Ratanaruang. Va participar com a part de la selecció oficial al XLV Festival Internacional de Cinema Fantàstic de Catalunya, on va guanyar el premi a la millor fotografia.

## Referències

* 1 2 Nelson, Rob. «Headshot». Variety, 28-09-2011. [Consulta: 13 juny 2020].
* ↑ «Thailand targets Oscars with Headshot». Film Business Asia, 24-09-2012. [Consulta: 24 setembre 2012].
* ↑ Savlov, Marc. «DVD Watch». The Austin Chronicle, 09-10-2012. [Consulta: 13 juny 2020].
* ↑ Ganadores del Festival de Sitges 2012: 'Holy Motors' triunfa, espinof.com, 13 d'octubre de 2012

## Enllaços externs

* Tràiler de la pel·lícula a YouTube
# Triscaidecafòbia

La triscaidecafòbia és la por al nombre 13. Es considera normalment una superstició. Una fòbia específica al divendres 13 es diu parascevedecatriafòbia o friggatriscaidecafòbia.

## Orígens

S'ha relacionat amb el fet que hi havia 13 persones en l'Últim Sopar de Jesús, però probablement es va originar en temps medievals. S'ha relacionat també amb el fet que un calendari lunisolar ha de tenir 13 mesos en alguns anys, mentre que el calendari solar gregorià i el calendari lunar musulmà sempre tenen 12 mesos en un any.
La triscaidecafòbia pot haver afectat també els vikings – es creu que Loki, en el panteó nòrdic, era el 13è déu. Això es "va cristianitzar" més tard al dir que "Satan" era el 13è àngel. El Codi de Hammurabi (al voltant del 1686 a. de C.) omet el nombre 13 en la seva llista numerada. Això sembla indicar que aquesta superstició existia molt abans de l'era cristiana.
En general, el 13 es pot considerar un nombre "dolent" senzillament perquè és un més que 12, el qual és un nombre popularment utilitzat en moltes cultures (degut al fet que és un nombre altament compost).

## Exemples

En alguns edificis ometen el pis 13, saltant del pis 12 al 14 per evitar l'angoixa dels triscaidecafòbics, o utilitzant en el seu lloc 12a i 12b. Això també s'aplica a vegades als números de les cases o habitacions (com per exemple en els hospitals). El mateix és vàlid per les files dels avions.
# Luke Rowe (futbolista)

Luke Rowe (nascut el 16 de setembre de 1991) és un futbolista neozelandès d'origen anglès que actualment juga amb el Team Wellington del Campionat de Futbol de Nova Zelanda com a defensa.

## Trajectòria per club

Rowe inicià la seva carrera futbolística amb l'equip jovenil del Birmingham City d'Anglaterra el 2009. Allí va jugar en un total de 10 partits pel club i hi va estar fins a l'octubre de 2011.
L'octubre de 2011 va anar-se'n a Nova Zelanda amb el Team Wellington i el novembre debutà amb l'equip en un partit local en què guanyaren per un 3 a 0 contra el Waikato FC. Des del seu debut Rowe ha jugat en 12 partits pel club i ha marcat 2 gols.

## Trajectòria internacional

L'abril de 2011 va ser seleccionat per a jugar amb la selecció neozelandesa sub-20 per a jugar en el Campionat Sub-20 de l'OFC. En aquell torneig Rowe jugà en un partit de fase de grups, en una semifinal i contra les Illes Salomó en la final.
Uns mesos després seria seleccionat per a representar a Nova Zelanda en la Copa del Món de la FIFA Sub-20 de 2011. En aquell torneig va jugar en dos partits, un contra el Camerun i un contra l'Uruguai.

## Palmarès

* Campionat Sub-20 de l'OFC (1): 2011.
* Copa White Ribbon (1): 2011-12.

## Referències

* ↑ (anglès) «Luke Rowe – Player profile». Transfermarkt.co.uk. [Consulta: 15/04/2012.]
* ↑ (anglès) «Player Profile – Luke Rowe». TW.org.nz. [Consulta: 15/04/2012.]
* ↑ (anglès) «Luke Rowe – Performance data – 09/10». Transfermarkt.co.uk. [Consulta: 15/04/2012.]
* ↑ (anglès) «Luke Rowe – Player changes, player transfers». Transfermarkt.co.uk. [Consulta: 15/04/2012.]
* ↑ (anglès) Russell, Cameron: «Wellington too good for Waikato». Campionat de Futbol de Nova Zelanda. [Publicació: 13/11/2011.] [Consulta: 15/04/2012.]
* ↑ (anglès) «Luke Rowe – Performance data – 11/12». Transfermarkt.co.uk. [Consulta: 15/04/2012.]
* ↑ (anglès) «U-20 SOL-NZL Match Summary Arxivat 2011-08-10 a Wayback Machine.». Confederació de Futbol d'Oceania. [Consulta: 15/04/2012.]
* ↑ (anglès) «U20 Semi Final NZL-FIJ Match Summary Arxivat 2011-08-10 a Wayback Machine.». Confederació de Futbol d'Oceania. [Consulta: 15/04/2012.]
* ↑ (anglès) «Final SOL-NZL Match Summary Arxivat 2011-08-10 a Wayback Machine.». Confederació de Futbol d'Oceania. [Consulta: 15/04/2012.]
* ↑ (anglès) «FIFA Player Statistics: Luke Rowe Arxivat 2012-04-12 a Wayback Machine.». FIFA.com. [Consulta: 15/04/2012.]

## Vegeu també

* El futbol a Anglaterra
* El futbol a Nova Zelanda

## Enllaços externs

* (anglès) Informació i estadístiques de Luke Rowe a la pàgina web oficial de la FIFA Arxivat 2012-04-12 a Wayback Machine.
* (anglès) Informació i estadístiques de Luke Rowe a transfermarkt.co.uk
# Isidre Bosch i Batallé

Isidre Bosch i Batallé (Vilanna, Bescanó, 8 de desembre de 1875 - Girona, 22 de juliol de 1960) fou un arquitecte català.
Va obtenir el títol el 1903. Va ser arquitecte municipal de Palafrugell i assessor dels ajuntaments de Cassà de la Selva i Llagostera. Va formar part de la Comissió d'Urbanisme i Sanejament de la Cambra de la Propietat Urbana a Girona. Va exercir d'arquitecte diocesà del Bisbat de Girona, col·laborant en la restauració d'edificis religiosos afectats per la Guerra Civil espanyola.

## Obres

* Campanar de Sant Julià i Santa Basilissa, a Verges (1893).
* Casa Casellas, a Girona (1906).*
* Bloc Marull, a Girona (1907).*
* Escorxador municipal, a Palafrugell (1907).*
* Xalet Juandó (casa Furest), a Girona (1910).*
* Casa Serra, a Cassà de la Selva (1910).*
* Bar El Rotllo, a Cassà de la Selva (1912).*
* Casa Noguera Sabater, a Girona (1914).
* Casa Figueras, a Cassà de la Selva (1918).*
* Biblioteca Francesc Ferrer i Guàrdia, a Caldes de Malavella (1920).*
* Casa de Pont Ciurana, a Girona (1923).
* Habitatge al carrer Lorenzana, 49, a Girona (1930).*
* Habitatge al carrer Lorenzana, 51, a Girona (1930).*
* Casa Salvador Plaja, a Girona (1935).*
* Agrupació Escolar, a Cassà de la Selva (1936).*
* Església de Sant Miquel de Palau-sacosta, a Girona (1941).*
* Antigues Escoles Públiques, a Palafrugell.*
* Sala d'en Galà, a Cassà de la Selva.*
* incloses a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.
* Campanar de Sant Julià de Verges (Verges)
* Casa Casellas (Girona)
* Bloc Marull (Girona)
* Escorxador municipal (Palafrugell)
* Xalet Juandó (Girona)
* Casa Serra (Cassà de la Selva)
* Casa Figueras (Cassà de la Selva)
* Biblioteca Francesc Ferrer i Guàrdia (Caldes de Malavella)
* Habitatge al carrer Lorenzana, 49 (Girona)
* Habitatge al carrer Lorenzana, 51 (Girona)
* Casa Salvador Plaja (Girona)
* Agrupació Escolar (Cassà de la Selva)
* Església de Sant Miquel de Palau-sacosta (Girona)
* Antigues Escoles Públiques (Palafrugell)
* Sala d'en Galà (Cassà de la Selva)

## Referències

* 1 2 «Isidre Bosch i Batallé». COAC.
* ↑ «Modernisme, noucentisme, racionalisme i eclecticisme». Revista de Girona.
* ↑ «Ruta Europea del Modernisme» (en català - castellà - francès - anglès). [Consulta: 13 desembre 2014].
* ↑ «Casa de Pont Ciurana». Arquitectura Catalana .Cat.
# Carrer Major de Monnars

El Carrer Major de Monnars és una obra de Tarragona protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Nucli poblacional a Monnars de reduïdes dimensions nascut possiblement a ran de la torre homònima. Recorda encara les traces del poble/carrer medieval. Actualment l'expansió urbanística de la ciutat per llevant, està provocant un canvi radical de l'entorn. Com a elements destacats, l'església, la torre i els primers habitatges construïts en un únic carrer en pendent que desemboca a la carretera de "el Catllar".

## Referències

* ↑ «Carrer Major de Monnars». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 9 juny 2020].