OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Medion (empresa)

* No s'ha de confondre amb Medeon.
Medion AG és una empresa d'electrònica de consum alemanya propietat de Lenovo. L'empresa opera a Europa, els Estats Units, i la regió Àsia-Pacífic. Els principals productes de l'empresa són els ordinadors i els portàtils, però també els smartphones, tauletes tàctils, càmeres digitals, TVs, frigorífics, torradores, i equips de fitnes. L'1 de juny de 2011, la multinacional xinesa Lenovo Group (LNVGY) anunciava els plans d'adquisició de Medion AG. Des de l'agost de 2011 mantenen la participació majoritària de Medion.

## Productes

Productes de Medion a Austràlia i els Estats Units estan disponibles exclusivament a l'Aldi i Super Billing Computers, amb alguns productes (com ara reproductors de DVD) de la marca com a Tevion (marca pròpia de l'Aldi). Alguns dels ordinadors portàtils formals de Medion es van vendre a l'Amèrica del Nord a botigues de Best Buy i es van vendre al Canadà a Future Shop com a Cicero Computers.
Al Regne Unit, els productes Medion, inclosos ordinadors portàtils i ordinadors de sobretaula, han estat venuts per Aldi, Sainsbury's, Somerfield, Woolworths, i Tesco, a més de vendre’s directament a través del propi lloc web de Medion i de diversos altres minoristes en línia.
Medion va llançar MEDIONMobile com a ALDIMobile a Austràlia en un acord amb Aldi. Medion Australia Pty Limited roman com a propietari d'ALDIMobile.
A la Xina, els productes de Medion es venen sota la marca Lenovo, però no tots els productes de la marca Lenovo són productes Medion.

## Marques de Medion

Altres marques utilitzades en productes de Medion:
* Cybercom
* Cybermaxx
* Life
* Lifetec
* Micromaxx
* Essenitel b
* Ordissimo
* ERAZER
* PEAQ
Aquests números de producte Medion es poden reconèixer pel número de sèrie que comença amb "MD" o "LT".

## Referències

* ↑ «MEDION - Who we are».
* ↑ Yee, Lee Chyen. «Lenovo buys German computer seller Medion for $900 million». [Consulta: 5 agost 2018].
* ↑ «Lenovo Completes Acquisition Of Majority Stake In Medion – ChinaTechNews.com». [Consulta: 5 agost 2018].
* ↑ «MEDION - Products». [Consulta: 5 agost 2018].
* ↑ «MEDION - MEDION @ ALDI». [Consulta: 5 agost 2018].
* ↑ «Medion notebooks in Canada?». [Consulta: 5 agost 2018].
* ↑ «Woolworths unveils budget telco brand». [Consulta: 5 agost 2018].
* ↑ «Prepaid mobile phone plans from ALDImobile». [Consulta: 5 agost 2018].
* ↑ «Help & Information RAM (Memory) Buying Guide (New) How to Identify a System / Motherboard». Arxivat de l'original el 14 de març 2018. [Consulta: 5 agost 2018].

## Enllaços externs

* Medion - Lloc web oficial
# Xenarc (poeta)

Xenarc (en llatí Xenarchus, en grec antic Ξέναρχος) fou un poeta còmic atenenc de la comèdia mitjana, contemporani de Timocles que va viure en temps d'Alexandre el Gran.
Es conserven els títols i fragments considerables d'alguna de les seves obres citats per Ateneu de Nàucratis:
* Βουταλίων (Boutalion)
* Δίδυμοι (Dídimoi)
* Πένταθλος (Pentathlos "El pentatleta")
* Πορφύρα (Porphyra)
* Πρίαπος (Príap)
* Σκύθαι (Skithai)
* Στρατιώτης (Stratiotes "soldat")
* Ὕπνος (Hipnos).
Suides també en parla. Fabricius l'inclou a la Bibliotheca Graeca.

## Referències

* ↑ 2.Xenarchus a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman biography and mythology. Vol. III Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 1288
# Fortuna (Múrcia)

Fortuna és una vila i municipi de la Regió de Múrcia, comarca de l'Oriental amb 7.707 habitants en una superfície de 148,9 km² i una densitat de població de 51,72 hab/km². És seu d'un important balneari. Limita amb Favanella, Jumella, Abarán, Blanca, Molina de Segura, Múrcia, Santomera i Oriola.

## Fills il·lustres

* Vicente Cuenca Lucherini (1829-1868) músic i escriptor.
# Cophixalus tagulensis

Cophixalus tagulensis és una espècie de granota que viu a Papua Nova Guinea.

## Referències

* Richards, S. & Zweifel, R. 2004. Cophixalus tagulensis. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 1 de febrer del 2008.
# Aeroport de Badajoz

L'Aeroport de Badajoz (codi IATA: BJZ, codi OACI: LEBZ), és a 14 quilòmetres del centre urbà de la ciutat de Badajoz, però dins del seu terme municipal, i a 45 km de Mèrida.
Comparteix pista i torre de control amb la Base Aèria de Talavera la Real. La terminal civil i la base aèria estan separades per la pista, diferenciant així les dues instal·lacions.
El desembre de 2008 ha obtingut el certificat internacional ISO-9001 (amb validesa de tres anys) que garanteix que les activitats del recinte aeroportuari pacense ofereixen un servei orientat a la satisfacció dels usuaris i clients i que els medis disponibles a l'aeroport pacense són els adequats a la programació de les activitats aeroportuàries i que s'assegura la prestació del servei conforme a les necessitats dels clients, gestionant en el seu cas les reclamacions del Llibre Oficial d'Aena.
L'aeroport va ampliar la terminal de 2.500 m² a 4.400 m², la plataforma d'aeronaus de 16.000 m² a una per a aviació comercial de 30.000 m² i una altra d'aviació general de 5.000 m² i l'aparcament de 129 a 245 places, que es van finalitzar en 2010, donant una capacitat màxima de 700.000 passatgers/any.
A més, el gener de 2009 es va licitar el recrescut i la repavimentació de la pista d'aterratge i el carrer de rodolament fins a la plataforma civil, amb un import de 6.7 milions de € i 6 mesos de termini d'execució.
També es troben en diferents fases partides per millorar les comunicacions i el control de l'Aeroport, així com la construcció d'una nova Central Elèctrica per un import de 4 milions de €.3 Amb aquestes obra l'Aeroport duplicarà la seva capacitat operativa, estant preparat per a l'arribada de noves companyies i destinacions|destins.
El 2007 ha marcat el seu record de passatgers, amb 75.329.

## Referències

* ↑ Estadístiques dels Aeroports de l'estat espanyol en el període 2008 PDF (castellà)
* ↑ «El Aeropuerto de Badajoz culmina su ampliación» (en castellà). El Periodico Extremadura, 30-07-2010. [Consulta: 30 gener 2012].
* ↑ «Extremadura bate su récord turístico en 2011, con más de 1,5 millones de viajeros» (en castellà). 02B, 13-01-2012. Arxivat de l'original el 2016-03-03. [Consulta: 30 gener 2012].
* ↑ «Air Nostrum no prevé volver a corto plazo al aeropuerto de Badajoz» (en castellà). Hoy, 12-01-2010. [Consulta: 30 gener 2012].
# Saint-Maurice-en-Rivière

Saint-Maurice-en-Rivière és un municipi francès situat al departament de Saona i Loira i a la regió de Borgonya - Franc Comtat. L'any 2009 tenia 551 habitants.

## Història

Llista dels alcaldes successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit | Qualitat |
| 2008- | | | |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2009 |
| 462 | 486 | 443 | 468 | 431 | 435 | 551 |
| A partir de 1990: Població sense dobles comptes |||||||
# Ratchet & Clank: Up Your Arsenal

Ratchet & Clank: Up Your Arsenal (també conegut com a Ratchet & Clank 3) és un videojoc de plataformes 3D del 2004 desenvolupat per Insomniac Games i publicat per Sony Computer Entertainment per a PlayStation 2. És la tercera entrega de la sèrie Ratchet & Clank i es va estrenar a Amèrica del Nord el 2 de novembre de 2004. Poc després es va estrenar al Japó el 25 de novembre, quan es va publicar el primer volum del manga Ratchet & Clank, dibuixat per Shinbo Nomura. Una demostració d'aquest joc es va incloure a la versió PAL de Sly 2: Band of Thieves. El joc presenta el Dr. Nefarious, un dolent robòtic i antagonista principal de la saga.
El joc és similar a les antreges anteriors de la sèrie, però introdueix noves característiques com ara un nou sistema de control i més nivells en el sistema d'actualització d'armes. Segueix l'aventura de Ratchet i Clank a través d'un univers de ficció per derrotar un dolent robòtic, el Dr. Nefarious, que té la intenció de destruir tota la vida orgànica.
Up Your Arsenal és el primer joc de la sèrie que ofereix tant les opcions multijugador com per a un jugador. El servei es va cancel·lar per a PlayStation 2 el juny de 2012 i per a PlayStation 3 el febrer de 2018. El multijugador inclou tres modes de joc diferents disponibles a tots els mapes i té una selecció d'armes del joc per a un jugador. A més del mode multijugador, té moltes altres diferències en comparació amb els seus predecessors, com ara gràfics de major qualitat, mons més grans i vehicles conduïbles. El repartiment de veu del joc anterior torna com els seus respectius personatges, i es van contractar nous actors per donar veu als nous personatges.
El joc va rebre l'aclamació de la crítica després del seu llançament, obtenint una puntuació mitjana del 91% a Metacritic.

## Referències

* ↑ «Brad Santos». Arxivat de l'original el 10 juny 2021. [Consulta: 9 juny 2021].
* ↑ Eurogamer staff. «Ratchet Ups His Arsenal», 04-08-2004. [Consulta: 9 juny 2021].
* 1 2 «Ratchet & Clank 3 Dev Commentary: 1 - Intro». YouTube (uselesspodcasts). March 12, 2012. Dura 4:23. Arxivat de l'original el 2021-12-12.
* ↑ «Ratchet & Clank (2002) PlayStation 2 credits». MobyGames. [Consulta: 21 juliol 2016].
* ↑ «Ratchet & Clank: Up Your Arsenal Info». GameFAQs. [Consulta: 2 abril 2007].
* ↑ «Ratchet & Clank: Going Commando Info». GameFAQs. [Consulta: 2 abril 2007].
* ↑ «Ratchet and Clank: Up your Arsenal (ps2: 2004): Reviews». Metacritic. Arxivat de l'original el 23 de març 2010. [Consulta: 27 març 2007].
# Gasparo Duiffopruggar

Gasparo Duiffopruggar (1514 – c. 1570) va ser un constructor d'instruments musicals. El seu nom de família originàriament alemany també s'escrivia amb les variants Tieffenbrucker, Tiefenbrugger, Tiefenbrucker, Teufenbrugger, Tuiffenbrugger, Deuffenbrugger, Dieffopruchar, Dieffoprughar, Duyfautbrocard, Duiffopruggar, Duiffoprugcar, Dubrocard, Dieffoprukhar, Diafoprukhar, Diafopruchar, Cascarpard, el seu nom, o també Thieffoprukhar, Cascarpard, hispàrdia, Gascarpard, etc. Es creu que Duiffopruggar va néixer prop de Füssen, a Baviera, Alemanya, i que s'havia traslladat a Lió, França, on va fer la major part del seu treball, el 1553. Va ser un dels primers a produir el violí en la seva forma moderna.
Els instruments Duiffopruggar són rars i solen ser de la família de la viola d'arc. La majoria dels instruments que porten les seves etiquetes són reproduccions imaginades dels seus instruments. Els millors exemples provenen del taller del violinista parisenc Jean-Baptiste Vuillaume. Van ser fets per a Vuillaume per Honoré Derazey (1794–1883) i venuts al públic per cobrir la demanda d'instruments més antics. Aquests instruments es poden distingir dels originals, però, per discrepàncies en les etiquetes del violí i, el que és més important, per la mà d'obra i el tipus de l'instrument.
Com que mai s'ha descobert cap violí que hagi estat fet per Tieffenbrucker, la creença actual és que "Duiffopruggar" mai va fer cap violí, sinó que gairebé només va fer llaüts i venia diferents instruments d'altres fabricants, i el seu nom es va utilitzar. per vendre una marca d'instruments comercials fets per a Vuillaume.

## Referències

* ↑ "Kaspar Tieffenbrucker" profile, Bayerisches Musiker-Lexikon Online, (alemany)
* ↑ Aquest article o secció necessita millorar una traducció deficient. Podeu col·laborar-hi si coneixeu prou la llengua d'origen. Comproveu en la pàgina de discussió si ja s'ha comentat aquest problema. En cas contrari podeu iniciar un fil de discussió per consultar com es pot millorar. Elimineu aquest avís si creieu que està solucionat sense objeccions en la discussió. Recent discovery (see Pio book) should prove that Gasparo da Salò instruments were exported in those years to Lyon by the Venetian luthier Abramo Tieffenbrucker, a probable relative (nephew) of Gasparo Duiffopruggar (Tieffenbrucker).

## Bibliografia

* Farga, Franz, Violins & Violinists. Trans. Egon Larson with Bruno Raikin. New York: Frederick A. Prager, 1969.
* "The Tieffenbrucker family and its collaborators", ch. XVI in Viol and Lute Makers of Venice 1490–1630 by Stefano Pio (2012), Ed. Venice Research, ISBN 9788890725203. Abstract and index

## Enllaços externs

* Enciclopèdia Smithsonian, Gaspard Duiffopruggar
# František Čáp

František Čáp (7 de desembre de 1913, Čachovice, Bohèmia, Imperi Austrohongarès – 12 de gener de 1972, Ankaran, Eslovènia), també conegut com a "Franz Cap" a Alemanya, va ser un director de cinema i guionista txecoslovac. Va dirigir un total de 32 pel·lícules entre el 1939 i el 1970.
Va ser durant els anys 1940 que František Čáp va obtenir les distincions més destacades de la seva llarga carrera cinematogràfica: el 1941 va rebre una menció especial del jurat al Festival Internacional de Cinema de Venècia per la pel·lícula Nocní motýl i el 1946 va guanyar el Grand Prix (guardó que va precedir la Palma d'Or) del Festival Internacional de Cinema de Canes per la seva pel·lícula Muži bez křídel (homes sense ales).
El 1952 Čáp es va mudar a Ljubljana després d'acceptar la invitació de Branimir Tuma, director de Triglav Film. La seva primera obra iugoslava va ser la comèdia romàntica Vesna (1953), una pel·lícula amb elements de Heimatfilm combinats amb característiques pròpies de melodrama txeco-austíac de la vigília de la Segona Guerra Mundial. L'èxit artístic i comercial de la pel·lícula el van portar a rodar una segona seqüela el 1957, titulada Ne čakaj na maj. El 1954 i 1955 Čáp va guanyar el premi "Big Golden Arena" del Festival de Cinema de Pula per les seves pel·lícules Vesna ("Primavera") i Trenutki odločitve, respectivament.
Amb la pel·lícula alemanya Die Geierwally (1956), basada en la novela homònima de Wilhelmine von Hillern, Čáp va filmar una de les pel·lícules més populars de la seva carrera cinematogràfica.
Una altra destacada pel·lícula va ser X-25 javlja (1960), un thriller inspirat en la Segona Guerra Mundial i rodat a Zagreb.
El 1962, amb la pobre acollida que va rebre la comèdia Naš avto ("El nostre cotxe"), Čáp va ser incapaç de trobar feina a Iugoslàvia i es va posar a dirigir pel·lícules i sèries televisives a Alemanya i a Àustria.

## Filmografia

| 1939: Ohnivé léto 1940: Babicka 1940: Panna 1941: Preludium 1941: Nocní motýl 1941: Jan Cimbura 1942: Kníze Václa 1943: Tanecnice 1944: Devcica z Bezkyd 1944: Mlhy na blatech 1945: Z ruze kvítek 1946: Muži bez křídel 1947: Krizovatka 1947: Znamení kotvy 1948: Bílá tma 1948: Muzikant 1950: Kronjuwelen | 1951: Das ewige Spiel 1952: Die Spur führt nach Berlin 1953: Vesna 1954: Am Anfang war es Sünde 1955: Trenutki odločitve 1956: Die Geierwally 1956: Hilfe – sie liebt mich 1957: Ne čakaj na maj 1957: Harte Männer, heiße Liebe 1959: Die Tür bleibt offen 1960: X-25 javlja 1962: Naš avto 1962: Wir treffen uns heute abend 1965: Piran 1966: Mafia – Die ehrenwerte Gesellschaft 1970: Das Kamel geht durch das Nadelöhr |

## Referències

* ↑ «Festival de Cannes: Men Without Wings». festival-cannes.com. [Consulta: 2 gener 2009].
* 1 2 Polimac, Nenad. «Povratak Františeka Čapa, prvog gay šikaniranog filmaša u Jugoslaviji» (en croatian). Jutarnji list, 05-06-2010. Arxivat de l'original el 2010-06-09. [Consulta: 10 juny 2010].
# Cophixalus sphagnicola

Cophixalus sphagnicola és una espècie de granota que viu a Papua Nova Guinea.

## Referències

* Richards, S. & Allison, A. 2004. Cophixalus sphagnicola. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 1 de febrer del 2008.
# Acompanyament (salut)

Acompanyament és anar (amb algú) per escoltar-lo, custodiar-lo, fer-li costat, guiar-lo. Estar o anar en companyia d'una o altres persones. Participar en els sentiments d'algú. L'acompanyament es du a terme durant tot el procés de la malaltia i tenint en compte tots els àmbits de la persona.
L'Atenció Centrada en la Persona (ACP), entén a la persona com un ésser que ha de ser atesa des de totes les seves necessitats, i aquestes no només van lligades a les necessitats biològiques, sinó que inclouen les necessitats de pertinença social, sentir-se estimat i acceptat pera aquells que l'envolten.

## Referències

* ↑ «Cerca | enciclopèdia.cat». www.enciclopedia.cat. [Consulta: 6 octubre 2016].
Viccionari
# Retrat de Victòria González Somón

Retrat de Victòria González Somón és una pintura (oli sobre tela) de 90 × 71 cm realitzat per Ricard Canals i Llambí el 1931, la qual es troba a la Biblioteca Museu Víctor Balaguer.

## Context històric i artístic

Antic membre de la Colla del Safrà, amb Mir i Nonell, i company d'aquest darrer en la seua descoberta de París, on acabaria entrant amb èxit notable en l'òrbita dels Durand-Ruel (els marxants que havien consagrat els impressionistes), Ricard Canals va ésser un dels noms més destacats del postmodernisme català, i en la seua maduresa, de retorn ja de París, s'atansà a la serenitat clàssica del Noucentisme.

## Singularitat de l'obra

Aquesta obra és especialment remarcable per dos motius. En primer lloc perquè es tracta (com diu una inscripció al seu dors) de l'obra pòstuma del pintor, el qual morí quan encara no l'havia enllestit. Amb tot i això és un retrat directe i rodó. En segon lloc, la retratada és una figura a tindre especialment en compte en la història del museu on s'exposa, ja que la seua col·lecció de petits formats de grans mestres de la pintura catalana enriqueix considerablement aquesta institució des del llegat del 1956, any posterior de la mort de Victòria González. Andalusa d'origen, íntima amiga del col·leccionista Lluís Plandiura i Pou i pintora ocasional, tractà de prop molts dels pintors catalans d'aquella generació i fou retratada també per Pere Pruna i Joaquim Mombrú en obres que es conserven a la Biblioteca Museu Víctor Balaguer.

## Referències

* 1 2 3 4 Trullén, Josep Maria (dir). Francesc Fontbona a Biblioteca Museu Víctor Balaguer. Guia de les Col·leccions del Museu. Organisme Autònom BMVB, 2001. ISBN 8493143839. Pàg. 139.

## Enllaços externs

* El Museu Víctor Balaguer participa en els actes del Dia de la Dona - Victoria González Somón: una dona a l'ombra d'un col·leccionista (català)
# Gegants de Sant Antoni

Els Gegants del Barri de Sant Antoni són uns gegants històrics de la ciutat de Barcelona construïts per iniciativa del Casal de Joves Calassanç, vinculat a l'Escola Pia, que volia unes figures per a participar en la festa de Sant Antoni Abat, que és quan se celebra la diada dels Tres Tombs de Barcelona. En Tonet i la Rita, més coneguts per Gegants de Sant Antoni, tenen una fesomia amb trets infantils, tot i representar personatges adults. Aquesta característica els fa singulars i respon a una evolució de la concepció figurativa dels gegants.
En Tonet representa un traginer de la darreria del segle xix que va vestit amb gorra i bata fluixa i porta un fanal a la mà. La Rita és una venedora del Mercat de Sant Antoni, edifici emblemàtic del barri, que porta als braços el famós porquet del sant.
Àlex Massalles, Rita Culla i Joan Carles Montagut foren els encarregats de construir les figures i enllestiren primer en Tonet, que s'estrenà per la festa major del barri, el gener del 1989. Un any més tard es presentà la geganta Rita a la mateixa festa. I des d'aleshores la parella no ha deixat d'assistir a aquesta cita, sempre portada per la Colla de Geganters del barri de Sant Antoni.
En Tonet i la Rita tenen ball propi des del 1995, fruit d'un encàrrec de la seva colla gegantera. És una melodia composta per David Puertas, que pot ser interpretada per grallers o ministrers. La coreografia és d'Eduard Cerlós i Albert Ollé.

## Vegeu també

* Gegantons del Mercat de Sant Antoni

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 «Gegants de Sant Antoni». Cultura popular de Barcelona. Barcelona: Institut de Cultura de Barcelona Web (CC-BY-SA via OTRS).
# Megumu Tamura

Megumu Tamura (Japó, 10 de gener de 1927), és un exfutbolista japonès.

## Selecció japonesa

Megumu Tamura va disputar 3 partits amb la selecció japonesa.

## Enllaços externs

* Japan National Football Team Database
# Frontera entre el Sudan i Egipte

La frontera entre Sudan i Egipte és la línia d'uns 1.273 kilòmetres que segueix gairebé la totalitat del paral·lel 22º Nord i que delimita la frontera terrestre entre els estats d'Egipte i Sudan.

## Traçat

La frontera terrestre entre ambdós països segueix essencialment el paral·lel 22º Nord. S'inicia a l'oest al trifini entre Egipte, Líbia i Sudan, a la intersecció amb el meridià 25 a l'Est que forma al nord a la frontera entre Egipte i Líbia, a continuació segueix el paral·lel a l'est fins al Mar Roig.
Al nivell de riu Nil, la frontera gira bruscament cap al nord. A continuació, pren la forma d'un sortint que remunta el curs del riu sobre una vintena de kilòmetres i uns 12 km de llarg (és a dir, a mig camí entre el paral·lel 22 i Abu Simbel). Després d'aquest sortint, la frontera reprèn el curs del paral·lel 22.
A l'est, una mica més enllà del meridià 33 l'Est, el traçat és disputat. Un petit territori al sud del paral·lel, el Bir Tawil, no és reclamat per cap dels dos països. Una àrea més gran, el triangle d'Halaib es troba al nord de la frontera i pertany a Egipte, tot i que el Sudan també el reclama.
Els egipcis recolzen la seva afirmació en el traçat de 1899: el límit definit en el moment d'establiment del condomini anglo-egipci sobre el Sudan seguia el paral·lel en tota la seva longitud. El Sudan es refereix al traçat de 1902 En aquesta data, els britànics dissenyaren una segona frontera, administrativa, que connecta el triangle d'Halaib al Sudan. La regió es disputa entre els dos països des de la seva independència. Com a conseqüència d'aquesta disputa, la frontera marítima entre Egipte i Sudan no està definida al Mar Roig.

## Història

El 19 de gener de 1899, l'acord entre Egipte i el Regne Unit sobre el Sudan Angloegipci va establir la frontera nord en el paral·lel 2º. L'àrea de Wadi Halfa fou transferida a Sudan el 26 de març de 1899 per proporcionar-la un extrem septentrional sobre una possible línia ferroviària entre Faras i Khartum.
El 25 de juliol de 1902, es va crear un límit administratiu per facilitar la gestió de tribus nòmades al llarg de la frontera. El límit occidental de la frontera fou delimitat el 1925 per un acord entre Egipte i Itàlia com a subjecte de la Líbia italiana. Quan Sudan va obtenir la independència en 1956 Egipte va reconèixer el traçat actual d'Halaib com a part de Sudan.

## Referències

* ↑ Egypt and Sudan's Escalating Border Dispute, foreignaffairs.com, 15 de maig de 2017
* ↑ Sudan's Bashir reiterates sovereignty over disputed border area of Halayeb Arxivat 2019-05-14 a Wayback Machine., Sudan Tribune, 30 de juny de 2010
* ↑ The Halayeb Triangle, thoughtco.com
* ↑ Jonathan I. Charney, David A. Colson ,Lewis M. Alexander, Robert W. Smith International Maritime Boundaries, Volum 5, p. 3.470
* ↑ Rumours surrounding Hala’ib territory revive debate, dailynewsegypt.com, 6 d'abril de 2013