OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Medford (Massachusetts)

Medford és una població dels Estats Units a l'estat de Massachusetts. Segons el cens del 2007 tenia 55.565 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Medford tenia 55.765 habitants, 22.067 habitatges, i 13.505 famílies. La densitat de població era de 2.645,1 habitants/km².
Dels 22.067 habitatges en un 23,6% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 45,6% hi vivien parelles casades, en un 11,8% dones solteres, i en un 38,8% no eren unitats familiars. En el 28,7% dels habitatges hi vivien persones soles el 12,4% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,43 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,04.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 17,9% tenia menys de 18 anys, un 11% entre 18 i 24, un 32,6% entre 25 i 44, un 21,2% de 45 a 60 i un 17,3% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 38 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 85,2 homes.
La renda mediana per habitatge era de 52.476 $ i la renda mediana per família de 62.409$. Els homes tenien una renda mediana de 41.704 $ mentre que les dones 34.948$. La renda per capita de la població era de 24.707$. Entorn del 4,1% de les famílies i el 6,4% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Medford». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-10. [Consulta: 3 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Medford». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Astrio

Astrio (inicialment Asstrio) és un grup de música barceloní de funk, nujazz i rock, format per Arecio Smith (Teclats), Santi Careta (guitarra) i Santi Serratosa (bateria). Tenen cinc discos d'estudi, publicats entre 2005 i 2016.
El grup va néixer l'any 2002, amb la intenció de donar continuïtat al format "organ trio", molt popular en el soul-jazz dels anys 60, però des d'una òptica moderna. El primer disc del grup, As soon as possible, publicat el 2005 amb el segell Errabal, era d'estil jazz-funk. El següent disc, anomenat Desplazamiento, publicat el 2007, suposà un canvi d'estil (i de discogràfica: K-industria cultural), i s'acostava més cap a l'experimentació i l'electrònica. L'any 2008 van guanyar el premi a millor grup de jazz de la revista Jaç-Enderrock. Juntament amb el grup de rap català At Versaris, entre la primavera de 2010 i l'estiu de 2011, van fer una gira, de més de 40 concerts, anomenada At Versaris i Asstrio, per principis elegants, de la qual es va enregistrar un CD i un DVD, amb el segell Propaganda pel fet!. Per al quart disc, Don't leave the planet, van canviar el seu nom original Asstrio ("trio de culs", en anglès, que és una modificació còmica de trio d'asos) per Astrio, a causa de la mala percepció que generava el nom a l'estranger. Aquest disc, publicat amb el segell Chesapik, va seguir aprofundint en el camí iniciat vers l'electrònica. El 2016 van publicar el seu cinquè treball, Made in China, també amb Chesapik. Aquest treball, tot i continuar amb sonoritat electrònica dels últims àlbums, fa ús d'un registre sonor més proper al rock psicolèdlic, amb influències de The Doors.
El seu particular estil de música, que barreja jazz, funk, rock i música electrònica els ha permès tocar a festivals tan diferents com el Sónar, Senglar Rock, Jazz Terrassa o Cruilla de Cultures. També destaquen per una posada en escena còmica i despreocupada.

## Discografia

* As soon as possible (2005)
* Desplazamiento (2007)
* Per principis elegants (2011)
* Don't leave the planet (2012)
* Made in China (2016)

## Referències

* ↑ «Biografia». Astrio.
* ↑ «Biografia Asstrio». Acid Jazz Hispano. Arxivat de l'original el 2016-04-03. [Consulta: 27 desembre 2016].(castellà)
* ↑ «Crítica de "Desplazamiento"». Acid Jazz Hispano. Arxivat de l'original el 2016-12-28. [Consulta: 27 desembre 2016].(castellà)
* ↑ «Enderrock».
* ↑ «L'elegància de la conjunció d'Asstrio i At Versaris». VilaWeb, 04-03-2010.
* ↑ «At Versaris i Asstrio tranquen gira a la Stroika». Enderrock.
* 1 2 «La banda de jazz de BCN Astrio presenta su disco más electrónico». El periódico de Catalunya.
* ↑ «As Trio: Made in China».
* ↑ «Asstrio es passa a quintet». Regió 7, 10-02-2010. [Consulta: 30 setembre 2012].
# Geniosporum

Geniosporum és un gènere d'angiospermes que pertany a la família de les lamiàcies. Està format per 35 espècies.

## Espècie

| Geniosporum affine Geniosporum angolense Geniosporum axillare Geniosporum baumii Geniosporum borzianum Geniosporum coloratum Geniosporum congoense Geniosporum discolor Geniosporum elongatum Geniosporum fissum Geniosporum glabrum Geniosporum gracile | Geniosporum helenae Geniosporum hildebrandtii Geniosporum holochilum Geniosporum indicum Geniosporum lanceolatum Geniosporum lasiostachyum Geniosporum madagascariense Geniosporum membranaceum Geniosporum menthoides Geniosporum mutamba Geniosporum palisoti Geniosporum paludosum | Geniosporum paniculatum Geniosporum parviflorum Geniosporum prostratum Geniosporum rotundifolium Geniosporum scabridum Geniosporum siamense Geniosporum strictum Geniosporum strobiliferum Geniosporum taylori Geniosporum tenuiflorum Geniosporum thymifolium |
# Perdiu gorjagrisa

La perdiu golagrisa (Ammoperdix griseogularis) és una espècie d'ocell de la família dels fasiànids (Phasianidae) que habita zones àrides amb escassa vegetació des del sud-est de Turquia i l'Orient Mitjà fins al Pakistan.
# Can Pla (Monistrol de Montserrat)

Can Pla és una obra de Monistrol de Montserrat (Bages) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Edifici construït a principis de segle XX aprofitant antigues parets de pedra del Palau Prioral. Consta de planta baixa i dos pisos, amb un gran balcó al primer nivell de la façana principal i finestres amb arcs de mig punt al segon pis.

## Història

Abans de la desamortització de 1835 havia format part del Palau Prioral. Conserva els cellers d'arcs gòtics i la part més vistosa de l'aqüeducte que duia l'aigua als molins priorals.

## Referències

* 1 2 «Can Pla». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 9 octubre 2018].
# Mercè Anguera i Cañellas

Mercè Anguera i Cañellas (Barcelona, 1961) és una escriptora catalana de literatura infantil i juvenil en llengua catalana. Mestra de formació, exerceix a Corbera de Llobregat, on viu. Ha publicat diverses obres infantils i juvenils, d'entre les quals destaca la col·lecció Antibarbis. Alguns dels seus escrits han estat traduïts al castellà i a l'eusquera.
Entre d'altres, ha guanyat el Premi Josep Maria Folch i Torres l'any 2004 per La història d'en Robert, el Premi Joaquim Ruyra l'any 2011 per La princesa invisible i el premi Atrapallibres per Antibarbis. Quatre Gats l'any 2009.

## Obra publicada

* 2002: Sóc molt Maria, premi Hospital Sant Joan de Déu Barcelona 2002
* 2003: Bernat el gat. L'excursió
* 2003: Bernat el gat. Fem la maleta
* 2005: La història d'en Robert, premi Josep Maria Folch i Torres 2004
* 2007: Caga, tió!, premi Comte Kurt 2002
* 2009: Antibarbis. Quatre gats, premi Joaquim Ruyra 2011
* 2012: La princesa invisible, premi Atrapallibres 2009
* 2012: Petita història del pessebre vivent de Corbera de Llobregat
* 2017: Antibarbis. Punts suspensius

## Referències

* ↑ «Mercè Anguera guanya el premi Folch i Torres i Montserrat Galícia el Joaquim Ruyrà». VilaWeb.cat, 26-11-2004 [Consulta: 12 novembre 2017].
* ↑ País, Ediciones El «Mercè Anguera gana el Premio Folch i Torres, y Montserrat Galícia, el Joaquim Ruyra» (en castellà). EL PAÍS, 27-11-2004.
* ↑ «Mercè Anguera i Jordi Folk guanyen el premi Joaquim Ruyra i el Josep M. Folch i Torres». L'illa dels llibres, 20-12-2011. [Consulta: 12 novembre 2017].
* ↑ «Mercè Anguera, guanyadora del Premi «Atrapallibres»». ReportEducació. Servei Educatiu Baix Llobregat-6, 27-05-2010. [Consulta: 24 març 2018].
* ↑ Mercè Anguera i Cañellas al Qui és Qui de les Lletres Catalanes
# Torre de Pujarnol

La Torre de Pujarnol s'alça al costat mateix del petit temple rural de Sant Cebrià de Pujarnol, a Pujarnol, que és un dels set pobles que formen el municipi de Porqueres. És de poblament disseminat i està situat a l'origen de la vall del Matamors, entre les serres de Sant Patllari i Biert.

## Història

El lloc de Pujarnol, escrit com «Podio Ariulfi» o «Arnulfi», és documentat des del 1017 i tots els documents fan referència al terme centrat per l'església parroquial de Sant Cebrià i el castell, o casa fortificada, situat al costat. En un document de l'any 1212 apareix com a senyor del castell de Pujarnol, Tortosa de Mercadal que va acompanyar el senyor de Falgons a la batalla de les Navas de Tolosa, decisiva dins el conflicte de la conquesta cristiana. El castell pertanyia, l'any 1268, a Guillem d'Aquilone, que el va vendre al tresorer de la Catedral de Girona Bernat de Salt. Durant el segle xv va passar als Millàs, a Santmartí de Morellàs, i després a la família Peguera. Actualment la torre pertany a una fundació, a la que fou cedida per l'últim membre de la família Punsic, i els llogaters hi tenen un hostal.

## Arquitectura

Aquesta construcció es bastí a partir d'una torre circular del segle xii que devia ser exempta. Actualment consta d'un edifici de planta rectangular amb cossos afegits. Presenta dues torres situades a dues cantonades oposades en diagonal. La de l'angle sud-est que és de planta quadrangular, tres plantes, i amb teulada a dues aigües, constitueix la torre de l'homenatge. S'hi pot veure una espitllera a la base. La torre de l'angle nord-oest és de planta circular, amb teulada a una vessant. L'edificació principal té planta baixa, pis i golfes i s'estructura al voltant d'un pati interior, al qual s'accedeix per un vestíbul cobert amb volta de rajola. La façana principal, encarada a llevant, presenta el portal d'accés de llinda plana i tres finestrals al primer pis de similars característiques. La façana sud té un gran contrafort. A l'interior, una gran volta de canó dona accés al pati d'armes del castell on es troben les escales d'accés al primer pis. La planta baixa presenta sostres amb volta de rajola i el primer pis amb cairats.

## Referències

* 1 2 «Torre de Pujarnol». Patrimoni .gencat. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya.
* 1 2 «Sant Cebrià de Pujarnol». A: El Gironès La Selva El Pla de l'Estany. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 1991, p. 451 (Catalunya Romànica, V). ISBN 84-7739-262-5.

## Enllaços externs

* Pujarnol a Castells Catalans
# Catàleg XML

Els documents XML són, generalment, entitats externes, com per exemple identificadors públics o privats de Document Type Definition. Aquestes relacions externes s'expressen mitjançant URIs; generalment com a URLs. Però, si s'especifiquen com a URLs absolutes, aleshores només s'hi poden accedir a través de la xarxa, de manera que el processament de documents XML es torna susceptible a caigudes de xarxa. Per altra banda, si s'especifiquen les URLs de manera relativa, aleshores són de poca utilitat fora del context en què s'han creat. Per exemple, l'URL "../../xml/dtd/docbook.xml" només és útil en circumstàncies molt limitades.
Una de les maneres d'evitar aquests problemes és la de fer servir resolució d'entitats (part de l'estàndard SAX) o resolució de URIs (part de l'estàndard JAXP). Amb un sistema de resolució es pot examinar la URI dels recursos que es demanen i determinar la millor manera de respondre a les peticions. El catàleg XML és un document que descriu la relació entre les referències a entitats externs i les locals equivalents.

## Un exemple de Catalog.xml

El següent exemple és un catàleg XML senzill que mostra com es poden relacionar els DTDs locals per validar planes XHTML.
Amb aquest catàleg és possible resoldre l'identificador -//W3C//DTD XHTML 1.0 Strict//EN a la URI local dtd/xhtml1/xhtml1-strict.dtd. De manera similar, també pot resoldre dos altres identificadors públics a URIs locals.
Fixa't com el document de més amunt inclou un DOCTYPE que pot ocasionar problemes si s'intenta accedir a l'URL del DOCTYPE (és a dir, http://www.oasis-open.org/committees/entity/release/1.0/catalog.dtd) abans que el sistema de resolució de catàlegs estigui completament en marxa. Per evitar aquest problema senzillament s'ha d'esborrar la declaració del DOCTYPE. El següent document n'és un exemple i també mostra declaracions de <system/> com a alternativa a declaracions de <public/>.

## Exemple Java SAX de com utilitzar un catàleg

La resolució de catàleg és disponible per diversos llenguatges de programació. El següent exemple mostra com es pot fer servir SAX amb Java per llegir un document emprant org.apache.xml.resolver.tools.CatalogResolver per resoldre entitats externes a les seves equivalents locals. El org.apache.xml.resolver.tools.CatalogResolver té els seus orígens en el paquet Xerces de la Funció Apache, però ara es distribueix juntament amb el Java d'Oracle.
Simplement crea un SAXParser de manera normal, recull-ne el lector de XML i estableix la resolució d'entitats fent servir el CatalogResolver estàndard o un que hagis creat tu mateix.
És important cridar el mètode parse del lector i no al de l'analitzador SAX.

## Enllaços externs

* Catàlegs XML (anglès). Estàndard OASIS, Versió 1.1. 07-Octubre-2005.
* Administració de catàlegs XML projecte a Sourceforge
* Catàlegs XML per .NET i Mono Arxivat 2012-02-06 a Wayback Machine.
# Nicipe

Segons la mitologia grega, Nicipe (en grec antic Νικίππη) va ser una filla de Pèlops i d'Hipodamia.
D'acord amb una tradició, es va casar amb Estènel, rei de Micenes. Van tenir diversos fills: Euristeu, Ifis, Alcínoe (o Alcíone), i Medusa.

## Referències

* ↑ Parramon i Blasco, Jordi. Diccionari de la mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions 62, 1997, p. 157. ISBN 8429741461.
# Giuseppe Perosi

Giuseppe Perosi (1842 - 1908) fou un organista, director de la capella de la Catedral de Tortona i compositor italià. És sobretot conegut per ser el pare i primer mestre del compositor Lorenzo Perosi i del director d'orquestra Marziano Perosi.
És autor de composicions sacres i profanes.

## Referències

* ↑ San Luigi Orione: da Tortona al mondo : atti del Convegno di Studi, Tortona, 14-16 marzo 2003. Vita e Pensiero, 2004, p. 99. ISBN 9788834319789.
# Creu de terme (Calders)

La Creu de terme és una obra de Calders (Moianès) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Es tracta d'una creu llatina de ferro forjat amb extrems acabats amb motius decoratius treballats de manera que recorden la flor de lis. Elements ornamentals també a la zona de la creuera. La creu està encastada en un fust de planta octogonal, realitzat amb pedra picada. El fust reposa damunt una base de tres esglaons, decreixents en alçada, elaborats en pedra. La creu de ferro conserva la inscripció: 1805

## Història

Abans de l'actual creu de ferro n'hi havia una de fusta sense pilar. Segons la tradicció aquesta creu de fusta va ser arrencada per una mula que hi era lligada. L'any 1805 va ser substituïda per l'actual de ferro.

## Referències

* 1 2 «Creu de terme». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 6 març 2019].
# Rambla de les Truites

La rambla de les Truites, riu de les Truites o rambla de Sellumbres, és un afluent del Calders que naix a la població aragonesa de Mosquerola (a la comarca de Gúdar-Javalambre) i desemboca al riu de Calders, en el terme del municipi valencià de Cinctorres (els Ports). Es tracta, per tant, d'un riu fronterer entre Aragó i el País Valencià, d'ací les seues diferents denominacions: a la part aragonesa és conegut com a rambla o riu de les Truites (Truchas en castellà) i a la valenciana com a rambla de Sellumbres.
Té una llargada d'uns 50 i 60 km aproximadament i naix a una altitud considerable (1.600-1.700 m), on es forma un preciós i petit llac, un espai de gran interès per la confluència de dos barrancs de cabal irregular, que està format per materials calcaris i condicionen la presència de vegetació de ribera i altres espècies. En el curs baix, entre les poblacions de Castellfort, Cinctorres i Portell de Morella està protegit amb la figura de paratge natural municipal (vegeu Paratge Natural Municipal de la Rambla de Sellumbres). És una zona en la qual dominen els boscs de pi roig i el boix.
El règim fluvial és irregular, variable segons les estacions de l’any, principalment en primavera quan es produeixen els desgels de les nevades hivernals, i en la tardor.

## Referències

* ↑ «riu de les Truites | enciclopedia.cat». [Consulta: 15 juny 2024].
# Campionats del món de ciclisme en ruta de 1956

Els Campionats del món de ciclisme en ruta de 1956 es disputaren el 25 i 26 d'agost a Copenhaguen, Dinamarca.

## Resultats

| Proves : | Or | Or | Argent | Argent | Bronze | Bronze |
| Professionals |||||||
| Cursa en línia masculina detalls | Rik Van Steenbergen Bèlgica | 7h 28' 15" | Rik Van Looy Bèlgica | m. t. | Gerrit Schulte Països Baixos | m. t. |
| Amateurs |||||||
| Cursa en línia masculina | Frans Mahn Països Baixos | 4h 47' 54" | Norbert Verougstraete Bèlgica | - | Jan Buis Països Baixos | - |

## Medaller

| Posició | País | Or | Plata | Bronze | Total |
| 1 | Bèlgica | 1 | 2 | 0 | 3 |
| 2 | Països Baixos | 1 | 0 | 2 | 3 |
| Total | Total | 2 | 2 | 2 | 6 |

## Referències

* «World Championship Road Race» (en italià). museociclismo.it. [Consulta: 22 setembre 2012].
* «World Championship amateurs» (en italià). museociclismo.it. [Consulta: 22 setembre 2012].
* «Cyclisme - Championnats du Monde - 1956» (en francès). les-sports.info. [Consulta: 22 setembre 2012].
* «Campeonato del Mundo, Ruta, Diletantes» (en castellà). sitiodeciclismo.net. [Consulta: 22 setembre 2012].
# Micròfon de zona de pressió

Un micròfon de zona de pressió (MZP - Presure Zone Microphone) és un micròfon que capta el so provinent de totes les direccions, pel que és omnidireccional (amb diagrama polar circular). Això suposa un inconvenient, atès que no és aconsellable el seu ús quan hi ha altaveus a prop, doncs s'acobla.
El micròfon de zona de pressió consta de dues parts: la càpsula microfònica pròpiament dita i reflector paraboloide d'uns 15 cm de diàmetre. La càpsula microfònica està separada 2 o 3 mil·límetres del plat. La càpsula és una cavitat rígida (tancada) amb una única obertura a la part superior, que és per on arribessin les ones sonores.
El micròfon es col·loca de manera que l'obertura queda mirant al plat o reflector paraboloide, mentre que la part tancada queda en direcció a la font sonora. Els fronts d'ona arribessin al reflector que el recull i els redirigeix cap a la càpsula.
Es fixa a terra, a una taula o paret i s'usa normalment per destacar sorolls reflectits per l'entorn. No obstant això, no es tracta d'un micròfon de contacte, com els utilitzats en la tecnologia MIDI (pastilles de guitarra, etc), doncs, ni es col·loca directament sobre la font sonora, ni capta les vibracions superficials. El seu principal inconvenient és que produeix coloració en les freqüències altes (aguts), per reforçament de fase produït per les reflexions. En general, es tracta de càpsules electret. Encara que també poden ser qualsevol altre tipus de càpsula.
L'anomenat micròfon de corbata sol ser un micròfon de zona de pressió.

## Tipus de micròfons

* Micròfon electroestàtic
* Micròfon de direccionalitat variable
* Micròfon omnidireccional
* Micròfon bidireccional
* Micròfon unidireccional
* Micròfon cardioide
* Micròfon de bobina mòbil
* Micròfon de cinta
* Micròfon electret
* Micròfon de condensador de radiofreqüència
* Micròfon de condensador

## Referències

* ↑ Bartlett, Bruce (2009). "The Boundary Microphone".
* ↑ Bartlett, Bruce. «Why Put a Mic on the Floor?», 2013. Arxivat de l'original el 2016-04-30. [Consulta: 12 octubre 2017]. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2013-09-28. [Consulta: 12 març 2021].

## Bibliografia

* Sessler, G.M.; West, J.E. Journal of the Acoustical Society of America, 34, 11, 1962, pàg. 1787–1788. DOI: 10.1121/1.1909130.

## Vegeu també

* Micròfon
* Micròfon de carbó

## Enllaços externs

* Alimentació de micròfons
# Torre de Puiggraciós

La Torre de Puiggraciós és un monument del municipi de Figaró-Montmany (Vallès Oriental) declarat bé cultural d'interès nacional.

## Descripció

Torre de planta quadrada amb portal de llinda cantoner d'accés al recinte. La part inferior forma un talús on s'assenta la torre, de tres pisos d'alçada. A la planta baixa hi ha obertures d'espitllera, i una cornisa que marca l'alçada d'aquest pis. Els altres dos cossos tenen obertures rectangulars. La coberta és plana.

## Història

L'antiga torre de telègraf es construí l'any 1845. Se situa a 100 metres del Santuari de Puiggraciós, en un petit turó que té una situació estratègica i de visibilitat damunt les terres adjacents.

## Vegeu també

* Telegrafia òptica
* Llista de les torres de telegrafia òptica de Catalunya

## Referències

* 1 2 «Torre de Puiggraciós». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 24 setembre 2013].

## Enllaços externs

* «Torre de Puiggraciós». Mapa de patrimoni cultural. Diputació de Barcelona.
# Opname

Opname és una pel·lícula dramàtica neerlandesa de 1979 dirigida per Marja Kok i Erik van Zuylen. Va ser creada per membres del grup de teatre neerlandès Het Werkeneater després de dues produccions teatrals sobre el mateix tema d'enfrontar-se a la perspectiva de la mort després d'un diagnòstic es mantinguessin en cartellear després de centenars d'actuacions. La història es basa en les experiències del pare de l'actor principal Joop Admiraal.
La pel·lícula va ser seleccionada com a entrada holandesa per al Millor pel·lícula en llengua estrangera a la Premis Oscar de 1980, però no va ser acceptada com a nominada. Va guanyar el Lleopard de Bronze i el Premi del Jurat Ecumènic al Festival Internacional de Cinema de Locarno el 1980.

## Argument

La pel·lícula gira al voltant d'un jardiner, el senyor de Waal, que està hospitalitzat. El seu estat empitjora, però no sap exactament què li passa. Comparteix l'habitació amb el jove Frank, que pateix una malaltia mortal, i intenta treure'n el millor possible. El tabú sobre el càncer és tan gran als anys 70 que ningú li diu què li passa, de manera que ha d'esbrinar per si mateix que està malalt en fase terminal. La pel·lícula destaca clarament com els implicats tracten el tabú.

## Repartiment

* Joop Admiraal - De Bruin
* Frank Groothof - Frank
* Marja Kok - Mrs. De Waal
* Hans Man in 't Veld - Dr. Hageman
* Daria Mohr - Anja Vonk
* Shireen Strooker - infermera
* Gerard Thoolen - infermer masculí
* Herman Vinck - Pare de Frank
* Helmert Woudenberg - Mr. De Waal
* Olga Zuiderhoek - infermera

## Referències

* ↑ Hal Erickson. «Opname». The New York Times. Arxivat de l'original el 3 October 2013. [Consulta: 9 juny 2013].
* ↑ Margaret Herrick Library, Academy of Motion Picture Arts and Sciences
* ↑ Locarno International Film Festival 1980 at IMDb.

## Enllsçod externs

* Opname a YouTube