OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Halichoeres ornatissimus

Halichoeres ornatissimus és una espècie de peix de la família dels làbrids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 18 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba des de l'est de l'oceà Índic fins a les Hawaii, les Illes Marqueses, les Tuamotu, el sud del Japó i la Gran Barrera de Corall.

## Referències

* ↑ BioLib
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A.: The World Encyclopedia of Fishes, 2a edició, Londres: Macdonald (1985).
# Epinephelus howlandi

Epinephelus howlandi és una espècie de peix de la família dels serrànids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 55 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a l'oest del Pacífic.

## Referències

* ↑ Bloch M. E. 1793. Naturgeschichte der ausländischen Fische. Berlin. Naturg. Ausl. Fische v. 7. i-xiv + 1-144.
* ↑ BioLib
* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Kuiter, R.H. i T. Tonozuka, 2001. Pictorial guide to Indonesian reef fishes. Part 1. Eels- Snappers, Muraenidae - Lutjanidae. Zoonetics, Austràlia. 302 p.

## Bibliografia

* Günther, A. 1873. Andrew Garrett's Fische der Südsee. (Band I) Heft I. Journal des Museum Godefroy, Band II, Heft III. L. Friederichsen & Co., Hamburg. Andrew Garrett's Fische der Südsee.: 1-24, Col. Pls. 1-20.
* Heemstra, P.C. i Randall, J.E., 1993, Groupers of the World (Family Serranidae, Subfamily Epinephelinae). An annotated and illustrated catalogue of the grouper, rockcod, hind, coral grouper and lyretail species known to date. FAO Species Catalogue Vol. 16., FAO Fish. Synop. Núm. 125, 125:I-viii, 1-382.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J.: Fishes of the World, 3a edició. Nova York, Estats Units: John Wiley and Sons (1994).
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Enrique Antía

Enrique Andrés Antía Behrens (Maldonado, 30 de novembre de 1949) és un enginyer i polític uruguaià pertanyent al Partit Nacional. Va ser l'intendent del departament de Maldonado entre els anys 2000 i 2005 i, posteriorment, va ocupar el càrrec de senador de la República durant el període 2005–2010.
Va guanyar les eleccions municipals del 2000, i va ser intendent de Maldonado durant un període de cinc anys. Es va tornar a presentar a les eleccions municipals del 2005 però va ser derrotat pel candidat del Front Ampli, Óscar de los Santos.

## Referències

* ↑ Llista dels parlamentaris uruguaians des de 1830 fins al 2005 a www.parlamento.gub.uy Arxivat 2013-10-29 a Wayback Machine. (castellà)
* ↑ «A caballo de los caudillos locales» (en castellà). El País, 2009. Arxivat de l'original el 2009-11-25. [Consulta: 28 desembre 2011].
# Enrique Arce

Enrique Javier Arce Temple (València, 8 d'octubre de 1972) és un actor de cinema i televisió valencià.
Arce va néixer a València, el 8 d'octubre de 1972. Va estudiar dret a la universitat, però durant el seu quart any va decidir dedicar-se a la interpretació. Va guanyar Ellos i Elles, un programa de televisió valencià del Canal Nou, i va utilitzar els dos milions de pessetes (aproximadament 12.500 euros) per pagar els seus estudis a l'Acadèmia Americana d'Arts Dramàtiques. Ha desenvolupat la seva carrera a Espanya i a l'estranger.
Va estar casat amb l'actriu Cristina Peña i va conviure amb la nedadora sincronitzada olímpica Gemma Mengual entre 2005 i 2008.

## Carrera
### Cinema

* El corazón del guerrero (2000)
* Menos es más (2000)
* One of the Hollywood Ten (2000)
* Fidel (2002)
* Beyond Re-Animator (2003)
* Schubert (2005)
* Manolete (2007)
* Arte de Roubar (2008)
* 9 Meses (2010)
* Iron Cross (2010)
* Bad Investigate (2018)
* Tango One (2018)
* Terminator: Dark Fate (2019)
* Kobiety Mafii II (2019)

### Televisió

* Petra Delicado (1999) com a Pérez
* Periodistas (2000–2001) com a Edu Cabrera
* Compañeros (2001–2002) com a Javier Quevedo
* Tirando a dar (2006) com a Paco
* Génesis: En la mente del asesino (2007) com a Julián Balaguer
* Sin tetas no hay paraíso (2008) com a Santiago Navarro
* Singles (2008) com a Fran
* Tarancón. El quinto mandamiento (2010) com a Father Redó
* Física o Química (2010–2011) com a professor Arturo Ochando
* Amar en tiempos revueltos (2012) com a Emilio Álcazar
* El tiempo entre costuras (2012-)
* L'Alqueria Blanca (2012-) com a Raúl
* La casa de papel (2017-) com a Arturo Román
* Knightfall (2017-) com a Rodrigo of Catalonia

## Referències

* ↑ BOCM
* ↑ El Llano de Bureba
* ↑ Biografías
* ↑ Lluesma, Chello «Enrique Arce» (en castellà). Vocento, 06-05-2007.
* ↑ (en castellà) , 29-03-2007.

## Enllaços externs

* Enrique Arce - Lloc web oficial
# Ernst Haas

«Ernst Haas» té aquests significats:
* Ernst Haas (fotògraf) (1921–1986), fotògraf austríac
* Ernst Haas (remer) (1908–?), remer suís
* Ernst B. Haas (1924–2003), teòric polític alemany
# Ernst Gottlieb von Steudel

Ernst Gottlieb von Steudel (Esslingen, Baden-Württemberg, 30 de maig del 1783 - Mannheim, 12 de maig del 1856) va ser un metge i botànic alemany que s'especialitzà en les herbes.

## Biografia

El 1801 estudià Medicina i Ciències Naturals a la universitat de Tubinga, i s'hi doctorà el 1805. Després d'una estada a Suïssa, a Viena i a Halle, tornà a Esslingen, on començà a exercir la medicina i, poc després, hi fou nomenat Oberamts-Tierarztes, un càrrec mèdic públic. A banda de la seva activitat professional, es dedicà profundament a la botànica: en publicà diverses obres, i en la segona edició del Nomenclator botanicus recollí alfabèticament 6.722 gèneres i 78.005 espècies vegetals. També va ser autor d'escrits mèdics.
En la seva Esslingen natal organitzà, conjuntament amb el també botànic Christian Ferdinand Friedrich Hochstetter la "Württembergischen naturhistorischen Reiseverein", i amb aquest mateix científic publicà un estudi de la flora d'Alemanya i Suïssa, Enumeratio plantarun Germaniae.... Hom anomenà els gèneres Steudelia C.Presl (família Molluginaceae) i Steudelella (Honda, 1930) en honor seu.

## Obres

* Nomenclator botanicus enumerans ordine alphabetico nomina atque synonyma tum generica tum specifica et a Linnaeo et recentioribus de re botanica scriptoribus plantis phanerogamis imposita Stuttgardiae & Tubingae, 1821-1824 (2a edició molt ampliada, Stuttgartiae et Tubingae, 1840-1841)
* E.G. Steudel, C.F.F.Hochstetter Enumeratio plantarum germaniae helvetiaeque indigenarum seu Prodromus, quem synopsin plantarum Germaniae Helvetiaeque edituri botanophilisque adjuvandam commendantes Stuttgardiae: Cotta, 1826
* Darstellung einer Frieselfieber-Epidemie, welche in Eßlingen und der Umgegend zu Anfang des Jahrs 1831 herrschte, mit einer kurzen Beschreibung einiger ähnlichen Epidemieen in Würtemberg, einer Vergleichung derselben untereinander, ihrem Verhältniß zu dem Scharlachfieber und zu der ostindischen Cholera Eßlingen: J. M. Seeger, 1831
* E.G.Steudel, Hellmuth Steudel Über Wasserheil-Anstalten und ihr Verhältniss zu den Mineralquellen und Bädern Esslingen: Dannheimer, 1842
* Altbau und Neubau des Medicinal-Wesens in Württemberg ... dargest. f. Aerzte u. Nicht-Aerzte Eßlingen: Dannheimer, 1849
* Glumacearum plantarum sinopsis 1855 (pensada en 11 volums, n'aparegueren dos fascicles amb les ciperàcies, poàcies i juncàcies)

## Referències

* Johann Gottlob Kurr. Vorträge, a Verein Vaterländische Naturkunde Württemberg 13 (1857), 17-24
* C.G.D. Nees Dr. Ernst Gottlieb von Steudel, a Bonplandia 4 (1856), 176
* ↑ Es poden consultar els tàxons descrits per aquest autor a International Plant Names Index (anglès)

## Enllaços externs

* Bibliografia Arxivat 2018-10-14 a Wayback Machine.
# Espinor

Un camp espinorial o espinor és un tipus de camp físic, que generalitza els conceptes de camps vectorials i tensorials. Es caracteritza per dues peculiaritats:
* Les mesures obtingudes per dos observadors inercials d'un mateix camp tensorial, estan relacionades per lleis de transformació associades a una representació de grups de Lie $SL(2,\mathbb {C} )$ o $SU(2,\mathbb {C} )$ (Els camps vectorials i tensorials es transformen segons representacions de $SO(3,1,\mathbb {R} )$ o $SO(3,\mathbb {R} )$).
* Les úniques magnituds físiques directament mesurables són funcions "quadràtiques" de les components del camp (aquestes si es transformen d'acord amb $SO(3,1,\mathbb {R} )$ i $SO(3,\mathbb {R} )$).

## Motivació matemàtica

La motivació és que els grups de Lie $SL(2,\mathbb {C} )$ i $SU(2,\mathbb {C} )$ a més a més de compactes, són també simplement connexos, ja que el tractament quàntic d'un camp físic requereix estudiar les representacions projectives del grup de simetria associat al camp. A més a més resulta que les representacions projectives d'un grup de Lie es redueixen a les representacions ordinàries del seu recobridor universal. Així substituir els grups $SO(3,1,\mathbb {R} )$ i $SO(3,\mathbb {R} )$ pels seus recobridors universals $SL(2,\mathbb {C} )$ i $SU(2,\mathbb {C} )$ resol el problema de determinar totes les representacions projectives irreductibles dels dos primers grups.

## Motivació física

En teoria quàntica de camps qualsevol tipus de partícula material és tractada com un camp. Els dos tipus bàsics de partícules són els bosons i els fermions, els primers poden ser descrits adequadament mitjançant camps vectorials o tensorials mentre que els segons només poden ser descrits mitjançant camps espinorials.

## Vegeu també

* Fibrat d'espinors
* Fermió de Dirac
* Equació de Majorana
# Estació de trens de Pétange

L'Estació de trens de Pétange (en luxemburguès: Gare Péiteng; en francès: Gare de Pétange, en alemany: Bahnhof Petingen) és una estació de trens que es troba a Pétange al sud-oest de Luxemburg. La companyia estatal propietària és Chemins de Fer Luxembourgeois. L'estació és la terminal principal de la línia 60 CFL, que connecta la Ciutat de Luxemburg sud-oest del país

## Servei

Pétange rep els serveis ferroviaris pels trens de Regionalbahn (RB), Regional Express (RE) i Transport express régional (TER) amb relació a les línia 50 CFL, línia 70 CFL i línia 80 CFL entre Ciutat de Luxemburg i Rodange o Athus o Lonwy (França)

## Referències

* ↑ «Horaris Línia 50» (PDF). cfl.lu/. Arxivat de l'original el 2015-05-13. [Consulta: 18 novembre 2015].
* ↑ «Horaris Línia 70» (PDF). cfl.lu/. Arxivat de l'original el 2015-09-23. [Consulta: 18 novembre 2015].

## Vegeu també

* Llista d'estacions de trens de Luxemburg

## Enllaços externs

* Gare Pétange
| Direcció precedent | Parada precedent | Trens | Parada següent | Direcció següent |
| Luxemburg | Differdange | RE Chemins de Fer Luxembourgeois Línia 60 CFL | Rodange | Rodange |
| Luxemburg | Niederkorn | RB Chemins de Fer Luxembourgeois Línia 60 CFL | Lamadelaine | Rodange |
| Luxemburg | Bascharage-Sanem | RE Chemins de Fer Luxembourgeois Línia 70 CFL | Rodange | Rodange o Athus o Longwy |
| Luxemburg | Bascharage-Sanem | RB Chemins de Fer Luxembourgeois Línia 70 CFL | Lamadelaine | Athus |
| Thionville | Differdange | TER Chemins de Fer Luxembourgeois Línia 80 CFL | Rodange | Longwy |
# Estació de trens de Paradiso

L'Estació de trens de Paradiso (en luxemburguès: Gare Paradiso,; en francès: Gare de Paradiso, en alemany: Bahnhof Paradiso) és una parada de trens que es troba en un territori de bosc prop de la ciutat de Wiltz, al nord oest de Luxemburg. La companyia estatal propietària és Chemins de Fer Luxembourgeois. L'estació està situada en el ramal ferroviari de la línia 10 CFL, que connecta la ciutat de Luxemburg amb el centre i nord del país.

## Servei

Paradiso rep els serveis ferroviaris pels trens de Regional Express (RE) i Regionalbahn (RB) amb relació a la línia 10 CFL entre Kautenbach i Wiltz.

## Referències

* ↑ «Horaris» (PDF). cfl.lu/. Arxivat de l'original el 2014-12-20. [Consulta: 14 novembre 2015].

## Vegeu també

* Llista d'estacions de trens de Luxemburg

## Enllaços externs

* Paradiso Arxivat 2014-12-20 a Wayback Machine.
* Gare Paradiso
| Direcció precedent | Parada precedent | Trens | Trens | Trens | Parada següent | Direcció següent |
| Kautenbach | Kautenbach | | RE Chemins de Fer Luxembourgeois línia 10 CFL | | Wiltz | Wilwerwiltz |
| Kautenbach | Merkholtz | | RB Chemins de Fer Luxembourgeois línia 10 CFL | | Wiltz | Wilwerwiltz |
# Erwin Sánchez Freking

Erwin Sánchez Freking (Santa Cruz de la Sierra, 19 d'octubre de 1969) és un futbolista retirat bolivià de la dècada de 1990 i actual entrenador.
Anomenat Platini pel gran jugador francès, fou un dels futbolistes bolivians més destacats dels anys 90. La seva trajectòria la passà entre Bolívia i Portugal on destacà als clubs Sport Lisboa e Benfica i Boavista Futebol Clube, essent el primer futbolista bolivià en jugar professionalment a Europa.
Ajudà a la selecció a classificar-se pel Mundial de 1994. Marcà l'únic gol de la selecció en aquesta competició. En total jugà 57 partits i marcà 15 gols en 16 anys.
El 2006 fou nomenat entrenador de la selecció boliviana. També entrenà a Boavista FC i SL Benfica.

## Palmarès

* Lliga boliviana de futbol: 1988
* Lliga portuguesa de futbol: 1990-91, 2000-01
* Copa portuguesa de futbol: 1996-97
* Copa Aerosur: 2005

## Referències

* ↑ Erwin Sánchez Freking Fitxa i estadístiques a la FIFA
* 1 2 Erwin Sánchez Freking a National-Football-Teams.com (anglès)
* ↑ Bolivia - Record International Players, a RSSSF
* ↑ World Cup '94; Bolivia scores, but will still go home; The New York Times, 28 juny 1994
* ↑ El legendario Erwin Sánchez regresa al Boavista como entrenador (Legendary Erwin Sánchez returns to Boavista as manager); Mundo Deportivo, 1 desembre 2005 (en castellà)

## Enllaços externs

* Perfil a ForaDeJogo (portuguès)
* Perfil a national-football-teams
# Escola d'Arts i Oficis d'Alcoi

L'Escola d'Arts i Oficis d'Alcoi (l'Alcoià), País Valencià, està situada a l'antic Hospital Civil situat a la plaça Marededéu número 5. Es tracta d'un edifici construït a la fi del segle xviii reformat a la fi del XIX.
Es tracta d'un edifici de quatre plantes que va ser construït per albergar un hospital sobre el solar d'una antiga església. Més tard, va canviar d'ús i es va destinar com a presó, jutjat i caserna de la Guàrdia Civil.
Compta amb una estructura regular, amb arcs de gran llum sobre pilars en planta baixa i soterrani. La façana s'ordena seguint criteris clàssics amb un arc de mig punt de pedra de l'accés principal; els seus materials carreu de pedra i revoque.

## Referències

* 1 2 3 Jaén i Urban, Gaspar. Instituto de Cultura Juan Gil-Albert, Colegio Territorial de Arquitectos de Alicante. Guía de arquitectura de la provincia de Alicante (en castellano), 1999, p. 8. ISBN 84-7784-353-8 [Consulta: 29 novembre 2017].
# Església de Sant Jordi de Muller

Església de Sant Jordi de Muller és una església historicista de la Sentiu de Sió (Noguera) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Església dedicada a Sant Jordi. Parets de pedra. Els suports són pilastres adossades que es prolonguen a la volta. Els arcs, inclòs el triomfal, són de mig punt. La coberta de la nau central és de volta de canó i la de la capella major absidal. Té una sola nau i quatre trams. El cor és als peus. La portada està situada als peus. La porta és allindada i damunt ella hi ha un arc de mig punt i un timpà amb relleus de Sant Jordi, als costats té una columna amb capitell decorat i a sobre un segon arc amb decoració geomètrica. Més amunt hi ha un ull de bou, i als dos costats arcs cecs. Corona la façana una senzilla espadanya amb una petita campana. La teulada és de doble vessant. Remata l'església una cornisa amb decoració. La part exterior de la capella major està decorada amb arcs cecs.

## Història

L'església de Sant Jordi es troba a la finca de Sant Jordi de Muller, a prop de Balaguer. Aquesta església fou manada construir l'any 1925 per la mestressa de la finca a la mort del seu espòs. Fins fa poc temps, cada diumenge s'hi deia missa, però actualment el mossèn s'ha jubilat i tan sols es realitzen actes religiosos de manera puntual.
El construïda l'any 1925 realitzada i concebuda com una d'època romànica.

## Referències

* 1 2 3 «Església de Sant Jordi de Muller». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 12 setembre 2017].
# Es Vedranell

Es Vedranell és una illa situada entre Eivissa i la costa oriental d'Es Vedrà, dins el municipi de Sant Josep de sa Talaia, més petita i baixa que aquesta. Té un relleu fortament escarpat i forma com un arc, els extrems del qual tenen 117 i 99 m d'elevació. Disposa de notables pendents rematades per una cresta axial en direcció est-oest i un cim de 99 m d'altura, que provoca l'existència de penya-segats impressionants. Destaca la desproporcionada relació entre la superfície de la base i l'altura.

## Referències

* ↑ «Es Vedranell». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Xarxa Natura a les Illes Balears Arxivat 2013-06-21 a Wayback Machine. (català)

## Enllaços externs

* Mapa (castellà)
* Informació sobre les Reserves Naturals d'Es Vedrà i Es Vedranell
# Esteve Cifuentes i Surroca

Esteve Cifuentes i Surroca (Ribes de Freser, 7 d'octubre de 1912 - Arràs, 30 d'octubre de 1938) fou un futbolista català de la dècada de 1930.

## Trajectòria

Nascut al barri de Sant Andreu, començà a jugar al quart equip de la UE Sant Andreu, anomenat Ràpids, d'on passà al segon equip del club, arribant a disputar alguns partits al primer. L'any 1929 fitxà pel FC Santboià, on jugà durant tres temporades. El 1930 fitxà durant un mes pel CE Sabadell, retornant immediatament al Santboià. L'any 1932 fou fitxat pel FC Barcelona, club amb el qual jugà dos partits a primera divisió. La temporada 1933-34 començà jugant al reserva barcelonista, passant el mes de novembre al Llevant FC, on disputà alguns partits de lliga, i el mes de gener al RCD Espanyol. Al club blanc-i-blau disputà 17 partits de lliga de Primera i tres de copa durant la temporada 1934-35. Aquesta temporada va jugar dos partits amb la selecció catalana de futbol. Les següents temporades jugà a la UE Sants i a l'EC Granollers. Durant la Guerra Civil s'exilià a França, on defensà els colors del Racing de Strasbourg de la primera divisió francesa i a continuació del Nîmes Olympique de la Segona Divisió. El 30 d'octubre de 1938 va morir a l'estadi d'Arràs d'un infart, després d'un partit entre el club local i el Nimes, on jugava. Només tenia 24 anys.

## Referències

* ↑ «Partit Selecció Ràpids-Hostafrancs». Mundo Deportivo, 13-04-1928. [Consulta: 1r febrer 2015].
* ↑ «Partit Júpiter-Sant Andreu (Dandys)». Mundo Deportivo, 11-01-1929. [Consulta: 1r febrer 2015].
* 1 2 3 «Cifuentes, cortador, camisero y notable medio ala». Mundo Deportivo, 21-04-1932. [Consulta: 1r febrer 2015].
* ↑ «Continua la caza de jugadores». Mundo Deportivo, 02-08-1930. [Consulta: 1r febrer 2015].
* ↑ «Ficherías Samboyanas». Mundo Deportivo, 07-09-1930. [Consulta: 1r febrer 2015].
* ↑ «Cifuentes del Samboyá ha ingresado en el club azulgrana». Mundo Deportivo, 20-04-1932. [Consulta: 1r febrer 2015].
* ↑ «El barcelonista Cifuentes al Levante». Mundo Deportivo, 18-11-1933. [Consulta: 1r febrer 2015].
* ↑ «Español-Mollet». Mundo Deportivo, 20-01-1934. [Consulta: 1r febrer 2015].
* ↑ «Fitxa de Cifuentes». periquito.cat. [Consulta: 1r febrer 2015].
* ↑ «En Las Corts». Mundo Deportivo, 30-06-1934.
* ↑ «Sabadell 1 Selección 1». Mundo Deportivo, 30-07-1934.
* ↑ «Cifuentes al Sans». Mundo Deportivo, 30-08-1935. [Consulta: 1r febrer 2015].
* 1 2 3 4 «30-10-1938. Fallece Esteban Cifuentes en el estadio de Arrás». CIHEFE.es. [Consulta: 1r febrer 2015].
* ↑ «Perfil de Cifuente». soccerdatabase.eu. [Consulta: 1r febrer 2015].

## Enllaços externs

* Perfil a BDFutbol
# Esteve Cruanyes i Oliver

Esteve Cruanyes i Oliver (L'Arboç, Baix Penedès, 14 de juliol de 1925 - 20 de febrer de 2010), va ser un empresari, historiador local i escriptor català, autor de nombrosos treballs periodístics i d'investigació, així com llibres, molts d'ells de temàtiques arbocenques.

## Biografia

Neix a l'Arboç el 1925, fill de l'empresari dedicat a la producció d'alcohol i polític local Esteve Cruanyes i Escarré. Se l'anomena Esteve com als tres hereus de les anteriors generacions de la família que el precedeixen. El seu avi va ser alcalde de L'Arboç, el seu poble natal i després de la Guerra Civil Espanyola, el seu pare fou empresonat pel bàndol vencedor degut a la seva trajectòria política com a alcalde republicà de l'Arboç i membre actiu d'Esquerra Republicana de Catalunya. És el gran de tres germans: Esteve, Josep i Maria. Després de cursar els estudis de Peritatge Mercantil a Barcelona torna a l'Arboç i es casa amb Montserrat Ràfols i Raventós, amb la qual tingué tres fills: Esteve, Joan i Àngela.
Professionalment, en acabar els estudis i les milícies intenta tirar endavant el negoci de la família, molt maltractat per la guerra, que finalment acaba tancant. Als anys 60 esdevé gerent i soci de l'empresa catalanofrancesa Vilarol S.A., dedicada a la producció tèxtil.
Va ser responsable de la configuració actual de la vila de l'Arboç i de la seva fibra social, ja que va dissenyar, entre d'altres, la Plaça de la Badalota (1964), la façana de la Casa de la Vila (1969) i el monument a l'Abat Escarré (1978). També va treballar en la promoció per a la restauració de l'Església de Sant Julià, presidí l'antiga Fundació Residència Hospital de Sant Antoni Abat, i promotor de la transformació d'aquesta fundació en l'actual Fundació Pública de Serveis, Patronat Sant Antoni Abat.
Esteve Cruanyes va ser cofundador i membre durant molts anys de la colla castellera Minyons de l'Arboç, així com cofundador de les entitats Amics de l'Art Romànic de Barcelona, (filial de l'Institut d'Estudis Catalans) l'any 1977, Amics de l'Art Romànic del Bages; Arxiu Bibliogràfic de Santes Creus; i Institut d'Estudis Penedesencs, l'any 1977, del qual va ser elegit president l'any 1990.
El 20 de febrer del 2010 mor a l'Hospital General de Catalunya i és enterrat el 21 del mateix mes al cementiri de L'Arboç, al nínxol familiar.

## Referències

* ↑ Mor l'historiador arbocenc Esteve Cruanyes, Avui, 23/02/1010