OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Våler (Hedmark)

Våler és un municipi situat al comtat d'Innlandet, Noruega. Té 3.760 habitants (2016) i la seva superfície és de 705 km². El centre administratiu del municipi és el poble homònim.

## Informació general
### Nom

Igual que molts topònims grecs, el terme "Våler" està molt lligat a l'entorn natural de la zona. El municipi (originalment la parròquia) és el nom de l'antiga granja Våler (en nòrdic antic: Valir), ja que la primera església va ser construïda en aquest lloc. El nom és la forma plural de la Vall, que significa "clariana al bosc".

### Escut d'armes

L'escut d'armes és modern. Se'ls va concedir el 7 d'agost de 1987. L'escut mostra una fletxa alada groga cap avall sobre un fons vermell. L'escut es basa en la llegenda que diu que el 1022, el rei Olaf II de Noruega (Sant Olaf) va disparar una fletxa i on la fletxa colpejar el sòl, va construir l'església.

## Geografia

El municipi limita al nord amb Elverum, a l'est amb Trysil i Suècia, al sud amb Åsnes, i a l'oest amb Stange.
El municipi es troba a l'extrem nord del districte de Solør, i es refereix sovint com Våler en Solør. Solør és l'àrea geogràfica que es troba entre les ciutats d'Elverum i de Kongsvinger. A la part est de Solør, a la zona fronterera amb Suècia, es troba la zona coneguda com a Finnskogen.
L'agricultura i silvicultura són les principals indústries al municipi. Amb prop de 90% de la superfície total coberta de boscos, Våler es troba entre els municipis forestals més grans de Noruega. La major part de les zones agrícoles es troben a prop del riu Glomma. El ferrocarril de la Línia de Solør travessa el municipi en la riba oriental del riu.

## Referències

* ↑ «Població l'1 de gener de 2016. Tot el país, comtats i municipis» (en anglès). Oficina Central d'Estadístiques de Noruega. [Consulta: 11 març 2016].
* ↑ Norske Kommunevåpen. «Nye kommunevåbener i Norden», 1990. [Consulta: 21 desembre 2008].
* ↑ «Kommunevåpen» (en noruec). Våler kommune. Arxivat de l'original el 2007-08-27. [Consulta: 21 desembre 2008].
# Veľké Hoste

Veľké Hoste és un poble i municipi d'Eslovàquia que es troba a la regió de Trenčín. La primera menció escrita de la vila es remunta al 1329.

## Referències

* ↑ «Trenčiansky kraj (Slovakia): Districts, Towns and Municipalities - Population Statistics, Charts and Map». [Consulta: 21 desembre 2021].
# Veľké Dvorany

Veľké Dvorany és un poble i municipi d'Eslovàquia que es troba a la regió de Nitra, al sud-oest del país.
Està situat al nord de la regió, prop del riu Nitra (conca hidrogràfica del Danubi) i de la frontera amb les regions de Trnava i Trenčín.

## Història

La primera menció escrita de la vila es remunta al 1156.

## Referències

* ↑ Citypopulation.de Estadístiques del districte de Topoľčany. Consultat el 18 de desembre del 2021.
* ↑ «(eslovac) (anglès) obce.sk». [Consulta: 18 desembre 2021].
# Veľké Dvorníky

Veľké Dvorníky és un poble i municipi d'Eslovàquia que es troba a la regió de Trnava, a l'oest del país.

## Història

La primera menció escrita de la vila es remunta al 1252.
# Aplastodiscus cochranae

Aplastodiscus cochranae és una espècie de granota que viu al Brasil.
Està amenaçada d'extinció per la pèrdua del seu hàbitat natural.

## Referències

* Garcia, P. & Kwet, A. 2004. Aplastodiscus cochranae. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 9 de gener de 2008.
# Saint-Vincent-sur-Oust

Saint-Vincent-sur-Oust (en bretó Sant-Visant-an-Oust) és un municipi francès, situat a la regió de Bretanya, al departament d'Ar Mor-Bihan. L'any 2006 tenia 1.255 habitants. Limita amb els municipis de Bains-sur-Oust a Ille i Vilaine, Saint-Perreux, Saint-Jacut-les-Pins, Peillac i Glénac a Morbihan.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 972 | 994 | 1.030 | 1.063 | 1.112 | 1.096 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes ||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| -1989 | Léandre Hervieux | Divers droite |
| 1989- | Yvette Année | Divers droite |
# Panathlon Club

El Panathlon Club és una associació de caràcter esportiu fundada el 1951 a Venècia el 12 de juny de 1951. Es fundà amb el nom provisional de “Disnar Sport” (“disnar” és una expressió veneciana que significa sopar) amb l'objectiu de difondre la idea esportiva (sobretot en els seus aspectes morals i socials). Aquesta associació comptava amb un nombre limitat de membres.
El seu lema és “Panathlon Ludis Jungit”, que significa “Panathlon uneix mitjançant l'esport”. Així es volia expressar el contingut ètic, moral i cultural del club que són essencialment intensificar, divulgar i defensar els valors de l'esport considerat un mitjà de formació i manteniment de la persona i un vehicle de la solidaritat entre els homes i els pobles.i
El Panathlon Internacional de Barcelona va ser un dels primers creat fora d'Itàlia (1964), i comptava amb diferents personalitats barcelonines vinculades amb el món de l'esport com Josep Garriga-Nogués, Joan Antoni Samaranch, etc.
El Panathlon Internacional és l'associació dels Panathlon Clubs, que es basa fonamentalment en el voluntariat dels seus membres.

## Fundadors

Els seus fundadors foren:
* Salvatore Brugliera (atletisme)
* Tiziano Chaleur (tennis)
* Ange Cecchinato (gimnàstica)
* Aristide Coin (ciclisme)
* Aldo Colussi (atletisme)
* Pietro De Mars (tècnic d'instal·lacions esportives)
* Guide De Poles (atletisme)
* Egidio De Zottis (vela)
* Carlo Donadoni (bàsquet)
* Domenico Église (futbol),
* Ludovico Foscari (natació)
* Paolo Foscari (motociclisme)
* Guglielmo Guglielmi (vela)
* Alberto Heinz (gimnàstica)
* Antenore Marins (golf)
* Costantino Masotti
* Luigi Pavanello (àrbitre)
* Orazio Pettinelli (pesca esportiva)
* Aldo Querci della Rovere (medicina de l'esport)
* Gino Ravà (esports d'hivern)
* Antonio Scalabrin (natació)
* Alfonso Vandelli (alpinisme)
* Mario Boulevards (pentathlon modern)
* Mario Zanotti

## Referències

* ↑ Panathlon International, fondata nel 1951
* ↑ «Filosofia del panathlon». Arxivat de l'original el 2010-11-25. [Consulta: 8 abril 2017].
* ↑ «Panathlon Club de Barcelona». Enciclopèdia de l'esport català. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Panathlon Internacional

## Enllaços externs

* Panathlon Club - Lloc web oficial
* Panathlon Arxivat 2012-02-03 a Wayback Machine. al web de Tomàs Barris
# Abrothrix jelskii

Abrothrix jelskii és una espècie de mamífer rosegador de la família dels cricètids. Viu a altituds d'entre 2.200 i 5.000 msnm a l'Argentina, Bolívia, el Perú i Xile. Els seus hàbitats naturals són els herbassars oberts, les zones rocoses, els matollars, els camps de conreu i les cases rurals. És una espècie en risc mínim, és a dir, no sembla que hi hagi cap amenaça significativa per a la seva supervivència.
L'espècie fou anomenada en honor del zoòleg polonès Konstanty Jelski.

## Referències

* ↑ Jayat, J. Abrothrix jelskii. UICN 2016. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2016, consultada el 27 setembre 2016.
* ↑ Beolens, B.; Watkins, M.; Grayson, M. The Eponym Dictionary of Mammals (en anglès). Johns Hopkins University Press, 2009, p. 211. ISBN 978-0801893049.
# Regne de Kodagu

El regne de Kodagu (ಕೊಡಗು ಅರಸರು) o regne de Haleri (ಹಾಲೇರಿ ಅರಸರು) fou un estat regit per una dinastia de Nayaks (una branca dels nayaks de Keladi) que va governar la regió de Kodagu a Karnataka, Índia (anomenada Coorg pels britànics) més de 200 anys entre 1600–1834- El regne va ser anomenat Haleria per la població de Haleri (propera a Madikeri) que els nayaks van convertir en la seva capital. Els reis de Haleri foren devots Lingayats i eren una branca dels Nayaks de Keladi els quals eren una dinastia prominent que va governar a la post-medieval Karnataka. L'origen del regne és traçat en Veeraraja, un nebot de Sadashiva Nayaka de la dinastia de Keladi o Ikkeri.

## Llegat

La moderna Madikeri anteriorment coneguda com a Muddu raja keri (que vol dir Ciutat de Mudduraja) va ser anomenada en honor del prominent rei de Haleri, Mudduraja que va governar Kodagu de 1633-1687. La població moderna de Virajpet deriva de Virarajendrapete, ciutat establerta pel rei de Haleri, Dodda Veerarajendra, que lio va donar el seu nom.
Chikka Virarajendra fou el darrer governant de Kodagu o darrer rei de Haleri. El famós literat canarès o premi Jnanpith, Masti Venkatesha Iyengar, va escriure un aclamat llibre crític, Chikavira Rajendra, basat en la vida i temps d'aquell governant.
El rei Dodda Veerarajendra va construir el famós palau de Nalknad

## Reis

* Vira Raja
* Appaji Raja I
* Muddu Raja I (1633 - 1687)
* Dodda Veerapa (1687 - 1736)
* Chikka Veerappa (1736 - 1766)
* Devappa Raja (1766 - 1770)
* Muddu Raja II, Muddaya (1770 - 1774)
* Appaji Raja II (1774 - 1775)
* Linga Rajendra Jo (Linga Raja I, 1775- 1780)
* Dodda Vira Rajendra (Dodda Vira Raja, 1780 - 1809)
* Devammaji (1809 - 1811)
* Linga Rajendra II (Linga Raja II, 1811 - 1820)
* Chikka Vira Rajendra (Chikka Vira Raja, 1820 - 1834)

## Galeria

* Una filla de Dodda Vira Rajendra
* Temple Omkareshwara construït per Linga Raja a Madikeri
* Palau Nalknad a Madikeri
* Gouramma, qui Victoria esdevinguda més tard Gouramma, la filla de Chikka Virarajendra, el durar Haleri governant, va ser adoptat per ser cuidat per Reina Victoria.

## Referències

* 1 2 On the Haleri Trail - Deccan Herald
* ↑ 1
# Victoriano Sarmientos Bios

Victoriano Sarmientos Bios (18 de desembre de 1956) és un jugador de voleibol cubà, ja retirat, que va competir durant la dècada de 1970. És germà del també jugador de voleibol Abel Sarmientos.
El 1976 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Mont-real, on va guanyar la medalla de bronze en la competició de voleibol.

## Referències

* 1 2 «Olympedia – Victoriano Sarmientos». [Consulta: 22 agost 2023].
# Aristodem d'Atenes

Aristodem d'Atenes (en llatí Aristodemus, en grec Ἀριστόδημος) va ser un actor tràgic atenenc del temps de Filip II de Macedònia i de Demòstenes.
Va participar activament en la política del seu temps i pertanyé al partit que era favorable a la pau amb el regne de Macedònia. Demòstenes el va tractar de traïdor al seu país. Va ser utilitzat per Atenes com a delegat en les converses amb Filip II, que l'admirava com a actor a causa del seu gran talent, i el rei macedoni el va utilitzar també per als seus propis propòsits.
Hi va haver un actor tràgic, que portava el mateix nom, a Siracusa, durant la Primera Guerra Púnica.

## Referències

* ↑ [https://quod.lib.umich.edu/m/moa/acl3129.0001.001/320?page=root;rgn=full+text;size=100;view=image;q1=AristodemusSmith,+William+(ed.).+Dictionary+of+Greek+and+Roman+Biography+and+Mythology.+Vol.+I.++Boston:+Little,+Brown,+&+Comp.,+1867,+p. 305. ]
# República Soviètica de la Muntanya

La República Socialista Soviètica Autònoma de la Muntanya (rus: Го́рская АССР, part de la RSFS de Rússia) existí des de 20 de gener de 1921 a 7 de juliol de 1924. Fou formada amb el territori de la República de la Muntanya del Nord del Caucas després que l'Exèrcit Roig de la Unió Soviètica envaís el territori. Ocupava un territori de 73.000 km², i la població era d'uns 800.000. Era dividida en sis districtes nacionals.
A començaments dels anys vint, fou dividida en repúbliques autònomes que han originat les actuals Kabardino-Balkària, Karatxai-Txerkèssia, Txetxènia, Ossètia del Nord i Ingúixia.
# Estanyols de Mas Margall

Els Estanyols de Mas Margall es poden trobar al municipi d'Avinyonet de Puigventós. Varen originar-se de resultes de l'extracció d'àrids (graves i arenes) de la riba esquerra del riu Manol.
Es tracta d'un espai que ocupa una superfície d'unes 20 hectàrees, on es localitzen 2 petits estanyols de 3 i 1,1 hectàrees respectivament, i un petit clot. El nivell de l'aigua als dos estanyols, que s'anomenen estanyol de ponent i estanyol de tramuntana, és molt variable.
La vegetació helofítica, amb canyís (Phragmites australis), boga (Typha sp.) i jonqueres de Juncus, Scirpus i Carex, ha colonitzat bona part de les vores dels estanyols. Paral·lelament, arbres de ribera com els pollancres, diverses espècies de salzes i els freixes (Fraxinus angustifolia), entre d'altres, formen petits bosquets per tota la zona.
Pel que fa a la fauna vertebrada, l'espai és ja un punt de nidificació de l'ànec coll-verd (Anas platyrhynchos), del cabusset (Tachybaptus ruficollis), del corriol petit (Charadrius dubius), etc. Igualment s'hi han observat durant l'hivern o en migració espècies com l'arpella (Circus aeroginosus), el bernat pescaire (Ardea cinerea) o el blauet (Alcedo atthis).
La restauració d'aquest espai com a zona humida es va iniciar l'any 1991, basant-se en un projecte elaborat pel grup ecologista Institució Altempordanesa per a la Defensa i Estudi de la Natura (IAEDEN). Actualment disposa de dos aguaits (un a cada estany), una caseta amb una zona de picnic, rètols informatius i un itinerari. L'abocament de deixalles diverses, algunes de les quals de grans dimensions -caixa de camió frigorífic, etc.- és el principal factor que afecta negativament l'espai. Podrien estar-se realitzant extraccions il·legals d'aigües (s'observa un compressor a l'interior del camó frigorífic, amb una conducció). També s'observen elements que posen de manifest una deficient restauració de l'activitat extractiva (abassegaments de terres, zones denudades i compactades, etc.). Resten algunes infraestructures relacionades amb aquesta antiga extracció -bàscula, edificació de suport de conduccions elèctriques, pals de línia elèctrica inservibles, etc., que caldria retirar.
L'any 1994 aquest espai fou declarat Refugi de fauna salvatge (Ordre de 23 de novembre de 1994), amb una superfície total de 50 hectàrees.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «Estanyols de Mas Margall». Fitxes descriptives de zones humides. Departament d'Agricultura, Ramaderia, Pesca, Alimentació i Medi Natural de la Generalitat de Catalunya (CC-BY-SA). [Consulta: 5 juny 2014].
# Estanyols de la vall de Sant Miquel de Campmajor

Els Estanyols de la Vall de Sant Miquel de Campmajor són un sistema llacunar de més de 30 estanyols d'origen càrstic del municipi del Pla de l'Estany. La principal característica de la vall de Sant Miquel de Campmajor és la creació d'estanys per la circulació de l'aigua del subsòl en aqüífer confinat que va dissolent els guixos, els quals es van carstificant. Amb el temps augmenten les cavitats i es produeixen grans bosses ocupades per l'aigua. Aquestes cavitats, en època de sequera, poden tenir un nivell molt baix d'aigua. En faltar la pressió de l'aigua, les parets de les cavitats col·lapsen formant-se estanyols circulars o subcirculars.
La formació d'estanyols determina uns processos de colonització biològica que tenen un interès cabdal per entendre els fenòmens de successió primària en ecosistemes aquàtics. En formar-se l'estany, s'aporta aigua fortament mineralitzada i una gran quantitat de matèria orgànica, que li donen unes característiques eutròfiques. La respiració dels sers vius accelera la formació d'un medi anòxic reductor, molt favorable a processos microbians. Tot plegat condiciona uns estanyols amb un predomini de les espècies procariotes enfront de les eucariotes. El gradient hídric que es configura al voltant dels estanyols tendeix a crear comunitats helofítiques amb predomini de la boga (Typha) i el canyís (Phragmites), que posteriorment donen pas al vern (Alnus glutinosa).
Pel que fa a la fauna, la reduïda extensió dels estanyols no permet la presència d'un gran nombre d'espècies ni de poblacions grans. S'hi troben les espècies d'aus més habituals a les zones humides, com la polla d'aigua o gallineta (Gallinula chloropus), i amfibis com la salamandra, la reineta, la granoteta de punts, el gripau corredor, la granota comuna i el tòtil. També diversos macroinvertebrats aquàtics.
Els principals impactes negatius sobre aquests espais són el taponament dels estanyols per tal de no perdre superfície cultivable, l'eutrofització de les aigües i la presència de deixalles en alguns d'ells.
De tots els Estanyols de la Vall, els més coneguts són:
* Estanyol Petit
* Estany de can Coromina
* Estanyol d'en Rovira
* Estanyol de can Barraca
* Estanyol de les Tres Creus
* Estanyol Negre
* Estanyol de la Balca
* Estanyol del Racó
* Estanyol Blau
* Estanyol de la Guàrdia

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Estanyols de la vall de Sant Miquel de Campmajor». Fitxes descriptives de zones humides. Departament d'Agricultura, Ramaderia, Pesca, Alimentació i Medi Natural de la Generalitat de Catalunya (CC-BY-SA). [Consulta: 28 març 2014].
# Estanyols del pla dels Estanyets

Els estanyols del pla dels Estanyets es localitzen a la península del cap de Creus, dins la Reserva natural integral del Parc natural del Cap de Creus. Se situen en una zona protegida també com a espai del PEIN "Cap de Creus", com a espai de la Xarxa Natura 2000 ES5120007 "Cap de Creus" i com a Paratge Natural d'Interès Nacional de Cap Gros-Cap de Creus. Es tracta d'un conjunt de petits estanyols d'inundació temporal, que estan situats a petites clota des i valls secundàries existents en aquesta zona del Cap de Creus, d'orografia complexa. És destacable la presència d'aquests ambients en un medi tan advers a la formació de zones humides com el del cap de Creus. La major part d'aquests estanys es localitzen entre el pla dels Estanyets i les Endaurades de Dalt, si bé alguns es troben als voltants de la carretera que accedeix al Club Med.
La vegetació de la zona on se situen aquests estanys està dominada per brolles i estepars silicícoles de terra baixa i per cadequers (hàbitat d'interès comunitari 5210 "Màquies i garrigues amb Juniperus spp. arborescents, no dunars"). Els pradells i les jonqueres halòfiles que envolten els estanys són assimilables a l'hàbitat d'interès com unitari 1410 ("Prats i jonqueres halòfils mediterranis (Juncetalia maritimi)").
Els estanys pròpiament dits constitueixen l'hàbitat prioritari 3170 "Basses i tolls temporers mediterranis". L'aigua hi és retinguda per la presència de petits dipòsits més argilosos, que la retenen durant els períodes plujosos. La vegetació associada a aquests ambients la constitueixen bàsicament les gespes d'isoets (Isoetes sp.), taques de canyís (Phragmites australis), de jonc boval (Scirpus holoschoenus) i herbeis de gram d'aigua (Paspalum paspalodes), així com alguns individus aïllats de tamariu (Tamarix sp). A molts d'aquests estanys es detecta l'espècie exòtica invasora Carpobrotus edulis, que hi arriba a ser abundant.
L'estanyol més gran de tots, situat a les Endaurades de Dalt, va ser partit en dos per l'obertura d'una pista, tot i que actualment ja no hi transiten vehicles. Alguns estanys estan afectats per abocaments de runes i deixalles (sobretot els més propers a la carretera que accedeix al Club Med). A l'estany situat just al costat del camí d'accés al Club Med s'hi ha construït una edificació, de la qual parteix una canonada de desguàs.

## Referències

* ↑ «Estanyols del Pla dels Estanyets». web. Generalitat de Catalunya. Arxivat de l'original el 3 de març 2016. [Consulta: 8 gener 2015].
# Resolució 233 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

La Resolució 233 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides, aprovada per unanimitat el 6 de juny de 1967, després d'un informe oral del Secretari General de les Nacions Unides sobre la l'esclat de combats i la situació al Pròxim Orient, el Consell va demanar als governs interessats que prenguessin totes les mesures per al cessament immediat de totes les activitats militars a la zona i van demanar que el Secretari General mantingués al Consell informada puntualment i actualment sobre la situació.
La resolució va ser aprovada per unanimitat sense debat.

## Referències

* ↑ Wellens, Karen; T.M.C. Asser Instituut. Resolutions and statements of the United Nations Security Council (1946-1989): a thematic guide. BRILL, 1990, p. 447. ISBN 978-0-7923-0796-9.

## Vegeu també

* Llista de resolucions del Consell de Seguretat de les Nacions Unides 201 a la 300 (1965 - 1971)
* Guerra dels Sis Dies

## Enllaços externs

* PDF Text de la Resolució a UN.org
# Resolució 2335 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

La Resolució 2335 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides, fou adoptada per unanimitat el 30 de desembre de 2016. El Consell va autoritzar que el dipòsit fiduciari que cobria costos i danys en relació amb el Programa Petroli per Aliments es mantingués durant mig any més.
El secretari general Ban Ki-moon va informar que l'Iraq i les Nacions Unides havien acordat en gran manera el 2016 sobre els danys que el país havia de pagar. No obstant això, es necessitava més temps per tractar-ho tot, i va demanar que mantingués el projecte de llei durant sis mesos més.
Segons els Estats Units, que havien presentat la resolució, encara hi havia alguns problemes pendents entre l'Iraq i les Nacions Unides, però el cas se solucionaria previsiblement en el futur.

## Antecedents

El 2 d'agost de 1990, l'Iraq va envair i ocupar Kuwait. El Consell de Seguretat va condemnar la invasió el mateix dia a través de la resolució 660 i posteriorment als Estats membres se'ls va donar carta blanca per alliberar Kuwait. A la fi del mes de febrer de 1991, la lluita s'havia resolt i l'Iraq va acceptar totes les resolucions adoptades de l'ONU. Després d'això es va crear el programa Petroli per Aliments per satisfer les necessitats humanitàries de la població iraquiana.

## Contingut

Mitjançant la Resolució 1958, el Consell de Seguretat havia demanat al secretari general que obrís en 2010 un dipòsit fiduciari per cobrir els costos relacionats amb la finalització del Programa Petroli per Aliments i els danys a les Nacions Unides. Durant sis anys hi havia 150 milions de dòlars dipositats. El que quedava s'hauria de lliurar al govern iraquià el 31 de desembre de 2016. Aquesta data es va traslladar ara al 30 de juny de 2017.

## Referències

* ↑ Nacions Unides. «SC authorizes continued maintenance of Iraq escrow account, unanimously adopting resolution 2335», 30-12-2016.
* ↑ Nacions Unides. «Letter dated 29 December 2016 from the SG addressed to the president of the SC», 29-12-2016.

## Vegeu també

* Llista de resolucions del Consell de Seguretat de les Nacions Unides 2301 a la 2400 (2016 - 2018)

## Enllaços externs

* PDF Text de la Resolució a UN.org