OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Nintendo Power

La Nintendo Power va ser una revista mensual que publicava Nintendo i que contenia articles, novetats i estratègies pels jocs de la mateixa casa. La primera edició data del Juliol/Agost del 1988 i tenia com a novetat el joc Super Mario Bros. 2. A partir de l'edició # 222 (desembre de 2007), Nintendo va contractar drets de publicació a Future US, el filial nord-americana de la britànica Future.
El 21 d'agost de 2012, Nintendo va anunciar que no renovaria el seu acord de llicència amb Future Publishing, i que Nintendo Power cessaria la publicació al desembre de 2012. El volum final, el 285, va ser llançat l'11 de desembre de 2012.

## Visió general i disseny

Ja des dels seus inicis la Nintendo Power intentava aportar als seus lectors una gran quantitat d'estratègies de joc, trucs, ressenyes i avançaments sobre els jocs més innovadors. Veient com la revista gaudeix de més de 20 anys de publicacions, la NP es va convertir en la principal font d'informació sobre Nintendo, la qual procedeix directament dels equips de programació. Es va mantenir rendible i va ser una de les revistes de videojocs que va romandre més temps en circulació.

## Referències

* ↑ http://www.nintendo.com/consumer/magazine/index.jsp
* ↑ http://www.joystiq.com/2012/08/21/nintendo-power-coming-to-an-end

## Enllaços externs

* Nintendo Power pàgina oficial
# Nits màgiques

Nits màgiques (títol original en italià, Notti magiche) és una pel·lícula de comèdia italiana dirigida per Paolo Virzì, que representa un homenatge a la temporada de la commedia all'italiana. S'ha doblat i subtitulat al català.

## Repartiment

* Mauro Lamantia com a Antonino Scordia
* Giovanni Toscano com a Luciano Ambrogi
* Irene Vetere com a Eugenia Malaspina
* Roberto Herlitzka com a Fulvio Zappellini
* Giancarlo Giannini com a Leandro Saponaro
* Ornella Muti com a Federica
* Giulio Berruti com a Max Andrei
* Giulio Scarpati com a Salvatore Malaspina
* Paolo Bonacelli com a Ennio

## Referències

* ↑ «Bac Films Lured by Paolo Virzi's 'Magical Nights'». Variety, 02-11-2017. [Consulta: 12 novembre 2018].
* ↑ «Paolo Virzì's "Magical Nights" at the Rome Film Fest». news.cinecitta.com, 25-06-2018. [Consulta: 12 novembre 2018].
* ↑ «'Notti magiche', l'amarcord di Virzì: "Un film sul cinema e sulle illusioni della gioventù"». La Repubblica, 28-09-2018. [Consulta: 12 novembre 2018].
* ↑ «Review: Magical Nights». Cineuropa.org, 29-10-2018. [Consulta: 12 novembre 2018].
* ↑ «Nits màgiques». Goita què fan, ara!, 2018. [Consulta: 5 juliol 2023].
# Nittatsu I

Nittatsu I (japonès: 日達) (Tòquio, 15 d'abril de 1902 - Fujinomiya, 22 de juny de 1979) també conegut pel seu nom civil Nittatsu Hosoi (細井日達, Hosoi Nittatsu) o pel seu tractament religiós de Nittatsu Shōnin, que es podria traduir al català com "sant Nittatsu", fou un monjo budista japonés i el 66è summe sacerdot de Nichiren Shōshū i, simultàniament, summe sacerdot del temple principal de Taiseki-ji a Fujinomiya, a la prefectura de Shizuoka. Prèviament, també fou prior del temple Honden (本伝寺, Honden-ji) a Sakai, prefectura d'Osaka i del temple Jōzai (常在寺, Jōzai-ji) a Toshima, Tòquio.
Durant el seu pontificat, Nittatsu va excomunicar el Kenshōkai i fou el primer summe sacerdot a criticar públicament les deliberades desviacions de l'ortodòxia religiosa per part del grup Sōka Gakkai. També va convèncer els líders de Nichiren Shōshū de llevar el Dai Gohonzon del Shōhondō, sufragat per la Sōka Gakkai i posteriorment enderrocat per ordre del successor de Nittatsu, Nikken II.

## Biografia

Nittatsu va nàixer al barri de Kyōbashi, Chūō, a Tòquio, el 15 d'abril de 1902 amb el nom de Nittatsu Hosoi. Fou ordenat sacerdot el 12 d'agost de 1910 amb el nom de Seidō (精道) per l'aleshores summe sacerdot Nisshō III. L'any 1933 adoptà un nounat que crià com a un fill, anomenat Jiun Sugano i que més tard seria conegut com a sacerdot amb el nom de Nichiryū. L'any 1936 fou nomenat prior del temple Honden (本伝寺, Honden-ji) a Sakai, Osaka. El seu primer i unigènit fill biològic, Keidō Hosoi (細井珪道, Hosoi Keidō), va nàixer l'any 1939. Posteriorment, el seu fill seria també sacerdot: fou nomenat prior del temple Jōzai com son pare i morí l'any 2010.
L'any 1941, Nittatsu fou nomenat prior del temple Jōzai (常在寺, Jōzai-ji) al barri d'Ikebukuro, Toshima, Tòquio. Poc després, l'any 1946, va esdevindre membre del departament d'estudis de Nichiren Shōshū i va assolir el càrrec de director general de l'esmentat departament l'any 1956. Finalment, fou elegit 66è summe sacerdot de Nichiren Shōshū i prior del temple principal el 15 de novembre de 1959 en substitució dels fins aleshores summe sacerdot, Nichijun II, malalt i que va morir dos dies després, el 17 de novembre.
Durant el seu pontificat, el novembre de 1961 se celebrà el 680è aniversari de la fundació de Nichiren Shōshū i es construïren diverses pagodes a Taiseki-ji per a commemorar-ho. Nittatsu va morir el 22 de juliol de 1979 a les 5:00 hores de la matinada a l'hospital general de Fujinomiya als 77 anys d'edat a causa d'una malaltia coronària crònica. Nikken II el va substituir com a summe sacerdot el mateix dia de la seua mort.

## Referències

* ↑ «Rev Hosoi, Nittatsu Shonin's own son».
* ↑ http://www.kumamotokokufu-h.ed.jp/kumamoto/shoukai/rekisi/nittatu.html
* ↑ «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2020-11-12. [Consulta: 12 març 2022].
* ↑ https://udumbarafoundation.org/files/Microsoft_Word_-_Nittatsu_Shonin_address.pdf Arxivat 2021-04-14 a Wayback Machine.
# Red Lion

Red Lion és una població dels Estats Units a l'estat de Pennsilvània. Segons el cens del 2000 tenia 6.149 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Red Lion tenia 6.149 habitants, 2.575 habitatges, i 1.645 famílies. La densitat de població era de 1.854,8 habitants/km².
Dels 2.575 habitatges en un 31,6% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 46,8% hi vivien parelles casades, en un 12,1% dones solteres, i en un 36,1% no eren unitats familiars. En el 29,6% dels habitatges hi vivien persones soles l'11% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,37 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,92.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 25,1% tenia menys de 18 anys, un 9,3% entre 18 i 24, un 32,2% entre 25 i 44, un 19,9% de 45 a 60 i un 13,5% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 34 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 86,8 homes.
La renda mediana per habitatge era de 35.828 $ i la renda mediana per família de 41.850 $. Els homes tenien una renda mediana de 31.595 $ mentre que les dones 21.934 $. La renda per capita de la població era de 17.723 $. Entorn del 6,1% de les famílies i el 10,4% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Red Lion». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 10 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Red Lion». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Rafael Sabatini

Rafael Sabatini (Jesi, Itàlia, 29 d'abril de 1875 - Adelboden, Suïssa, 13 de febrer de 1950) va ser un escriptor italià de novel·la d'aventures en llengua anglesa.

## Vida

Sa mare era anglesa i son pare italià, tots dos eren cantants d'òpera i mestres.
Per haver viscut amb son avi a Anglaterra i estudiat a Portugal i Suïssa, Sabatini parlava sis llengües. D'entre aquestes, va decidir escriure en anglès, la llengua de sa mare.
Després d'un període en el món dels negocis, Sabatini va començar a treballar com a escriptor. Va escriure uns quants relats curts entre 1890 i 1900 i va publicar la seva primera novel·la el 1902, però no va aconseguir l'èxit fins a la novel·la Scaramouche (1921). Aquesta obra, ambientada a la Revolució Francesa, es va convertir en best-seller.
A l'epitafi de la seva tomba hi van posar la primera frase de Scaramouche, la seva novel·la més famosa: "He was born with a gift of laughter and a sense that the world was mad" (Va néixer amb el talent de fer riure i comprenent que el món estava boig)
L'obra de Sabatini fou immensament popular a gran part del món fins a mitjan segle xx, i diverses novel·les seves foren adaptades al cinema per Hollywood; posteriorment ha caigut en l'oblit.
Sabatini és inèdit en català: fou molt llegit als Països Catalans, però en traducció espanyola, francesa o italiana.

## Obra

Algunes de les seves obres més conegudes són:
* 1915: The Sea Hawk, ambientat entre els pirates de Barbaria del segle xvi
* 1921: Scaramouche, ambientat a la Revolució Francesa
* 1922: Captain Blood, ambientat entre els pirates del Carib del segle xviii
* 1926: Bellarion the Fortunate, - ambientat a la Itàlia del Renaixement
* 1932: The Black Swan
* 1939: The Sword of Islam
# Reagrupament Socialista i Democràtic de Catalunya

El Reagrupament Socialista i Democràtic de Catalunya fou una organització política de Catalunya, creada el 1974. Reuní bona part del sector socialdemòcrata del Moviment Socialista de Catalunya (MSC). A més s'hi sumà el Bloc Popular de Lleida, Esquerra Republicana de Catalunya (ERC) i militants independents del socialcristianisme d'esquerres (Josep Verde i Aldea, etc.). El seu principal dirigent fou Josep Pallach. ERC se'n desvinculà ben aviat, quan va veure que es volia fer del Reagrupament una organització unitària. El 1976 es transformà en el Partit Socialista de Catalunya-Reagrupament.

## Enllaços externs

* Tret de Marxists.org (sota llicència GFDL).
# Noals

Noals (Noales en castellà) és un poble de la comarca aragonesa de la Ribagorça. Pertany al municipi de Montanui. És a 1028 msnm, a l'esquerra de la Valira de Castanesa. L'església és dedicada a Santa Maria i és de construcció moderna, de l'any 1946. L'església de Benifonts depèn d'aquesta. Primer, el poble es deia Novals, després Noalls i finalment Noals. Formava municipi independent a mitjans s. XIX.
L'any 2012 va patir un gran incendi.

## Dades de població

Tenia 18 habitants en 1980 i 42 habitants en 1991. Després d'aquest increment el nombre d'habitants s'ha estabilitzat. També la seua població l'any 2006 era de 42 habitants.

## Imatges de Casa Llivernal

* Casa Llivernal amb torre circular, a Noals, Ribagorça
* Casa Llivernal, amb la torre de l'església de Noals

## Referències

* ↑ El periódico de Aragón, Els veïns de Noales tornen a casa
* ↑ «Enciclopèdia Aragonesa». Arxivat de l'original el 2016-03-03. [Consulta: 10 setembre 2015].

## Enllaços externs

* «Noals». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Nely Reguera i Massagué

Nely Reguera i Massagué (Barcelona, 25 de desembre de 1978) és una directora de cinema, guionista i actriu catalana.

## Carrera

Nely va debutar al cinema com a assistent de direcció en pel·lícules de baix pressupost. Va participar, entre d'altres, en els curtmetratges Upside Down (dirigida per Guillem Morales), Business (dirigida per Álvaro de la Herrán) i Rawal Recycle (dirigida per Marc Giralt). Va tenir l'oportunitat de ser l'assistent de direcció en la segona unitat en l'enregistrament de la pel·lícula El perfum: història d'un assassí sota la direcció de Tom Tykwer. Després d'escriure i dirigir el seu propi curt, titulat Ausencias (2002), el 2007 va participar com a assistent en El Greco, llargmetratge dirigit per Yannis Smaragdis i basat en la vida del reconegut pintor. Dos anys després va escriure i va dirigir un altre curtmetratge, titulat Pablo, amb la col·laboració dels actors José Ángel Egido, Pablo Derqui i Carla Pérez. També el 2009 va servir com a assistent de direcció en la sèrie de televisió de caràcter costumista Pelotas, produïda per la companyia El Terrat i emesa entre 2009 i 2010.
María (y los demás) de 2016 va ser el primer llargmetratge escrit i dirigit per Reguera. La cinta va tenir com a protagonista Bárbara Lennie, que va obtenir un premi Feroz a la millor actriu protagonista de 2016 per la seva actuació. La pel·lícula va ser presentada a la secció «Nous Directors» de l'edició número 64 del Festival Internacional de Cinema de Sant Sebastià. María (y los demás) va aplegar excel·lents crítiques per part de la premsa especialitzada, i li va valer a la seva directora ser nominada en la categoria Millor director novell dels prestigiosos premis Goya. El 2018 va dirigir tres episodis de Benvinguts a la família, sèrie de televisió creada per Pau Freixas i Ivan Mercadé. El 2019 va començar la producció del seu segon llargmetratge com a directora, El nieto.

## Filmografia
### Com a directora

* 2018 - Benvinguts a la família
* 2016 - María (y los demás)
* 2009 - Pablo
* 2002 - Ausencias

### Com a guionista

* 2016 - María (y los demás)
* 2009 - Pablo
* 2002 - El encantador de serpientes
* 2002 - Ausencias

## Premis i nominacions
### Premis Goya

| Any | Categoria | Nominades | Resultat |
| 2016 | Millor directora novella | Nely Reguera | Nominada |

## Referències

* 1 2 Nely Reguera Fitxa a Internet Movie Database. Consultat el 21 de març de 2018.
* ↑ RTVE.es - José Corbacho y Juan Cruz presentan para TVE la serie "Pelotas", una historia de gente de barrio
* ↑ «“MARÍA (Y LOS DEMÁS)” SELECCIONADA PARA EL FESTIVAL DE SAN SEBASTIÁN EN SU SECCIÓN NUEVOS DIRECTORES», 26-07-2016. [Consulta: 2018].
* ↑ María (y los demás) Premios Goya 2018. Consultat el 21 de març de 2018.
* ↑ Nely Reguera ya tiene productora para su segundo largometraje, 'El Nieto', Fotogramas, 25 de setembre de 2019
# Raigaon

Raigaon fou un estat tributari protegit de l'agència de Baghelkhand a l'Índia central.
Era territori feudatari de Sohawal, tingut en jagir per una branca júnior de la família reial, sent sobirà vers 1900 Lai Raghubansman Prasad Singh, cinquè descendent de Lai Sarabjit (Sarup) Singh, que el va rebre del seu germà gran Rais Mahipat Singh de Sohawal.

## Referències

* Wilson Hunter, Sir William; Sutherland Cotton, James; Sir Richard Burn, Sir William Stevenson Meyer. Great Britain India Office. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Oxford: Clarendon Press, 1908. , article Sohawal
# North Weeki Wachee

North Weeki Wachee és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Florida. Segons el cens del 2000 tenia 4.253 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, North Weeki Wachee tenia 4.253 habitants, 1.891 habitatges, i 1.406 famílies. La densitat de població era de 223,1 habitants/km².
Dels 1.891 habitatges en un 16,4% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 65,4% hi vivien parelles casades, en un 6,1% dones solteres, i en un 25,6% no eren unitats familiars. En el 21,7% dels habitatges hi vivien persones soles el 12,8% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,24 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,56.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 15,2% tenia menys de 18 anys, un 3,5% entre 18 i 24, un 17,8% entre 25 i 44, un 28,9% de 45 a 60 i un 34,7% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 56 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 91,8 homes.
La renda mediana per habitatge era de 31.985 $ i la renda mediana per família de 37.694 $. Els homes tenien una renda mediana de 33.594 $ mentre que les dones 21.845 $. La renda per capita de la població era de 22.186 $. Entorn del 3,8% de les famílies i el 5,9% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- North Weeki Wachee». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-16. [Consulta: 2 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- North Weeki Wachee». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Ngama

Ngama és una ciutat i sotsprefectura al Txad, situada a la regió d'Hadjer Lamis. Forma part del departament de Dababa. La ciutat està comunicada amb l'aeroport de Bokoro.

## Ubicació geogràfica

La ciutat està situada en la zona central meridional del Txad, en la riba dreta del riu Batha-Lariri, que s'asseca estacionalment, a una altitud de 304 metres sobre el nivell de la mar. L'assentament està situat a uns 222 quilòmetres a l'est-sud-est de la capital N'Djamena.

## Referències

* ↑ «Maps, Weather, and Airports for Ngama, Chad». [Consulta: 21 juliol 2020].
# Ramsden (cràter)

Ramsden és un cràter d'impacte de la Lluna localitzat al tram occidental del Palus Epidemiarum. A l'est-sud-est està situat el cràter Capuanus, i al nord es troba el cràter Dunthorne.
* Localització de Ramsden (centre de la imatge)
* Cràters satèl·lit
* Imatge de la missió Lunar Orbiter 4
La plataforma del cràter està inundada per antigues colades de lava, i conté diversos cràters petits. La vora és una mica ovalada i irregular al seu contorn, amb depressions a les parets del nord i del sud. Presenta una rampa suau, però no té terrasses, ni un pic central, ni un sistema de marques radials.
El cràter jeu directament sobre un sistema d'esquerdes profundes anomenades Rimae Ramsden. Comprèn una àrea de 130 km expandint-se sobre el Palus Epidemiarum occidental. Una branca arriba al nord-oest de la Mare Nubium, passant entre els cràters Campanus i Mercator.

## Cràters satèl·lit

Per convenció aquests elements són identificats en els mapes lunars posant la lletra en el costat del punt central del cràter que està més proper a Ramsden.
| Ramsden | Coordenades | Diàmetre |
| A | 33° 24′ S, 31° 18′ O﻿ / ﻿33.4°S,31.3°O﻿ / -33.4; -31.3﻿ (Ramsden A) | 5 km |
| G | 35° 18′ S, 31° 36′ O﻿ / ﻿35.3°S,31.6°O﻿ / -35.3; -31.6﻿ (Ramsden G) | 11 km |
| H | 35° 42′ S, 32° 24′ O﻿ / ﻿35.7°S,32.4°O﻿ / -35.7; -32.4﻿ (Ramsden H) | 11 km |

## Referències

* (WGPSN), IAU Working Group for Planetary System Nomenclature. «Gazetteer of Planetary Nomenclature. 1:1 Million-Scale Maps of the Moon» (en anglès). UAI / USGS, 13-02-2013. [Consulta: 6 abril 2016].
* Andersson, L. E.; Whitaker, E. A.,. NASA Catalogue of Lunar Nomenclature (en anglès). NASA RP-1097, 1982.
* Blue, Jennifer. «Gazetteer of Planetary Nomenclature» (en anglès). USGS, 25-07-2007. [Consulta: 2 gener 2012].
* Bussey, B.; Spudis, P.. The Clementine Atlas of the Moon (en anglès). Nueva York: Cambridge University Press, 2004. ISBN 0-521-81528-2.
* Cocks, Elijah E.; Cocks, Josiah C.. Who's Who on the Moon: A Biographical Dictionary of Lunar Nomenclature (en anglès). Tudor Publishers, 1995. ISBN 0-936389-27-3.
* McDowell, Jonathan. «Lunar Nomenclature» (en anglès). Jonathan's Space Report, 15-07-2007. [Consulta: 2 gener 2012].
* Menzel, D. H.; Minnaert, M.; Levin, B.; Dollfus, A.; Bell, B. «Report on Lunar Nomenclature by The Working Group of Commission 17 of the IAU» (en anglès). Space Science Reviews, 12, 1971, pàg. 136.
* Moore, Patrick. On the Moon (en anglès). Sterling Publishing Co, 2001. ISBN 0-304-35469-4.
* Price, Fred W. The Moon Observer's Handbook (en anglès). Cambridge University Press, 1988. ISBN 0521335000.
* Rükl, Antonín. Atlas of the Moon (en anglès). Kalmbach Books, 1990. ISBN 0-913135-17-8.
* Webb, Rev. T. W.. Celestial Objects for Common Telescopes, 6ª edición revisada (en anglès). Dover, 1962. ISBN 0-486-20917-2.
* Whitaker, Ewen A. Mapping and Naming the Moon (en anglès). Cambridge University Press, 2003. 978-0-521-54414-6.
* Wlasuk, Peter T. Observing the Moon (en anglès). Springer, 2000. ISBN 1-85233-193-3.

## Vegeu també

* Llista de cràters lunars
* Selenografia
# Replicació vírica

La replicació vírica (o replicació viral) és el mecanisme biològic pel qual se sintetitzen nous virus durant el procés d'infecció de cèl·lules hoste. Per tal que es pugui donar la replicació, primer cal que el virus entri a la cèl·lula hoste, i així comenci el procés de replicació. Mitjançant la generació de moltes còpies del seu genoma i de les seves proteïnes, els virus generats s'acoblen i s'alliberen per tal d'infectar noves cèl·lules. El procés de replicació és molt variat entre virus, i principalment depèn del material genètic d'aquest; si es tracta de virus d'ADN, normalment l'integren al genoma de la cèl·lula hoste, mentre que si són virus d'ARN, directament en generen còpies al citoplasma i el tradueixen a proteïna.

## Referències

* ↑ «Replicación viral» (en anglès britànic). Arxivat de l'original el 2020-06-04. [Consulta: 27 maig 2020].
# No som àngels

* Aquest article tracta sobre la pel·lícula de Neil Jordan; per la pel·lícula de Michael Curtiz, vegeu l'article We're No Angels (pel·lícula de 1955).
No som àngels (títol original en anglès We're No Angels) és una comèdia estatunidenca de 1989, dirigida per Neil Jordan i protagonitzada per Robert De Niro, Sean Penn i Demi Moore.
Rodada a la Colúmbia Britànica (Canadà), aquesta pel·lícula va suposar el debut a Hollywood del director irlandès, just després de l'èxit internacional obtingut amb En companyia de llops i Mona Lisa, i és un remake de We're No Angels, dirigida per Michael Curtiz el 1955.

## Argument

Ned i Jim, un parell de convictes que acaben de fugar-se d'una presó dels Estats Units propera al Canadà, arriben a un poblet amb la intenció de creuar la frontera; allà són confosos pels dos capellans que està esperant un monestir.
L'alcaide de la presó mou cel i terra per a trobar-los, i l'atractiva Molly es creua a les seves vides, complicant les coses encara més.

## Repartiment

* Robert De Niro: Ned
* Sean Penn: Jim
* Demi Moore: Molly
* Hoyt Axton: Pare Levesque
* Bruno Kirby: ajudant del xèrif
* Ray McAnally: alcaide
* James Russo: Bobby
* Wallace Shawn: traductor
* John C. Reilly: monjo jove

## Referències

* ↑ Títol en català a Ésadir
* ↑ Irlandès universal (castellà)
* ↑ Crítica de la pel·lícula a DeCine21.com (castellà)
# No somos de piedra

No somos de piedra és una pel·lícula de comèdia espanyola del 1968 dirigida per Manuel Summers i protagonitzada per Alfredo Landa i Laly Soldevila. Tot i que va rebre alguns premis i el seu estil satíric contra la moral rígida imperant aleshores, ha estat força criticada i inicia el camí del director vers les senderes del cinema més comercial.

## Sinopsi

Lucas Fernández és el típic homenet insignificant, propietari d'un Seat 600, pare d'una família nombrosa i obsessionat per totes les dones que veu, però el seu caràcter pusil·lànime i reprimit no li permet anar més lluny. La seva esposa Enriqueta és una catòlica practicant, puritana i força fèrtil, que es negarà reiteradament a prendre la píndola anticonceptiva.

## Repartiment

* Alfredo Landa... Lucas Fernández
* Laly Soldevila... Enriqueta
* Ingrid Garbo... Josefita López
* Mari Carmen Prendes... Directora de la institució
* José Luis Coll... Joaquín
* Cris Huerta ... Miguel Dicazo
* María Hevia ... Teresa
* Marcelo Arroita-Jáuregui ... Veí
* Luis Sánchez Polack... Doctor
* Emilio Laguna ... Cambrer
* Terele Pávez... Charito Sánchez
* Margarita Navas
* Ana María Huesa
* Lucia Bosè... Monja
* Natalia Figueroa... Monja

## Recepció i premis

Fou estrenada com a part de la representació espanyola al Festival Internacional de Cinema de Sant Sebastià 1968 juntament amb Ama Lur, tot i que va tenir una acollida discreta i no va rebre cap premi. Tot i així fou vista als cinemes per 2.600.000 espectadors i va recaptar uns 50.000.000 de pessetes. A més, va guanyar el segon premi del Sindicat Nacional de l'Espectacle del 1968.

## Referències

* ↑ ‘No somos de piedra’, en ‘Historia de nuestro cine’, Diez Minutos
* ↑ «Ama Lur», mosaico documental sobre el País Vasco, y «No somos de piedra» constituyeron la jornada española del certamen, ABC, 13 de juliol de 1968
* ↑ El cine tardofranquista, reflejo de una sociedad, de Josefina Martínez, p. 12