OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Carretera de Rivert

La Carretera de Rivert és una antiga pista rural actualment asfaltada del terme municipal de Conca de Dalt (a l'antic terme de Toralla i Serradell), al Pallars Jussà. Enllaça la vila de Salàs de Pallars amb el poble de Rivert.
Arrenca de la Pista de Salàs de Pallars a Rivert a la cruïlla de Sensui, des d'on s'adreça cap al nord-oest deixant les partides de la Vinya i lo Gargallar al nord-est. Poc després passa entre lo Planell (a ponent) i lo Clot (a llevant), i arriba a l'extrem de llevant de la partida de Rebollans, d'on marxa cap al nord la Carretera de Salàs de Pallars a Vilanova. Després d'un breu tram al nord de Rebollans que pren la direcció oest, torna a emprendre cap al nord-oest, deixant al nord-est el Corral de Cucurell i els indrets de Roderes, Llaunes, la Cabana del Teixidor, Plantades i Roderetes, i al sud-oest els de Caners, els Oms, la Coma, Serboixos, la Llau de la Mola, la Vinya i la Creueta de Pla, arriba al poble de Rivert just per sota i a ponent de la Costa Pelada. Entra a Rivert per lo Barri.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya
# Myotis yanbarensis

Myotis yanbarensis és una espècie de ratpenat de la família dels vespertiliònids. És endèmic de les illes d'Okinawa, Amami Ōshima i Tokunoshima (sud del Japó). El seu hàbitat natural són els boscos madurs intactes. Està amenaçat per la desforestació.

## Referències

* ↑ Maeda, K. Myotis yanbarensis. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 25 octubre 2013.
Espècies vivents de vespertiliònids :
Regne: Animalia · Embrancament: Chordata · Classe: Mammalia · Infraclasse: Eutheria · Superordre: Laurasiatheria · Ordre: Chiroptera · Superfamília: Vespertilionoidea :
Subfamília Antrozoinae :
Subfamília Kerivoulinae :
Subfamília Murininae :
Subfamília Myotinae :
Subfamília Vespertilioninae :
# Riu Kazanka

* Per a altres significats, vegeu «Kazanka».
El Kazanka o Kazansu (tàtar: Казансу; rus: Казанка) és un riu de Rússia que passa pel Tatarstan i que és un afluent per l'esquerra del Volga.
Té una llargària de 142 km i ocupa una conca de 2.600 km². Neix prop del poble de Bimeri (Arsk). Flueix cap al sud, travessant la ciutat d'Arsk, després gira a l'oest fins a arribar a Kazan, i finalment desemboca a l'embassament de Kúibixev, al Volga.
# Parròquia de Tirza

La Parròquia de Tirza (en letó: Tirzas pagasts) és una unitat administrativa del municipi de Gulbene, Letònia. Abans de la reforma territorial administrativa de l'any 2009 pertanyia al raion de Gulbenes.

## Pobles, viles i assentaments

* Alsupes
* Branti
* Dārtiņa
* Dzirnavas
* Indrāni
* Jaunaduliena
* Jauntirza
* Kalvīši
* Liepas
* Peļņi
* Roņi
* Tirza (centre parroquial)
* Troškas
* Vecaduliena
* Virāne
* Zosēni

## Hidrologia
### Rius

* Adulīte
* Alkšņupīte
* Azanda
* Gosupe
* Isliņa
* Ķivene
* Tirza
* Virāne.

### Llacs i embassaments

* Llac gran Virānes
* Llac petit Virānes
* Llac Adulienas

## Persones notables

* Andrievs Niedra (1871-1942), escriptor, dramaturg y pastor luterà.

## Vegeu també

* Organització territorial de Letònia
* Localitats de Letònia
# Perpetua

Perpetua és una font tipogràfica serif dissenyada per l'escultor i picapedrer anglès Eric Gill per a la Monotype Corporation. Perpetua va ser encarregada a petició de Stanley Morison, un influent historiador de la impressió i assessor de Monotype al voltant de 1925. El 1926, Morison va encarregar al gravador de punxons tipogràfics Charles Malin, gravar a mà els caràcters tipogràfics de metall. Fou la primera font encarregada per Stanley Morison per a Monotype original, que no es basava en antecedents històrics. La família Perpetua es va posar a disposició del públic com a tipografia de Monotype el 1932.

## Referències

* ↑ alib-ms. «Perpetua font family - Typography» (en anglès americà). Microsoft. [Consulta: 10 gener 2021].
* ↑ «Perpetua/Haarlemmer - Fonts.com» (en anglès). [Consulta: 10 gener 2021].
* ↑ Typedia. «Perpetua» (en anglès). Typedia. Arxivat de l'original el 2023-02-08. [Consulta: 8 febrer 2023].
# Guédé-Double

Guédé-Double (crioll haitià: Gede Doub) és un loa (o lwa) en vodú haitià que pot dotar a la gent del do de la "segona vista" (clarividència).

## Referències

* 1 2 Métraux, Alfred. Voodoo in Haiti. Normanby Press, 21 octubre 2016, p. 118. ISBN 9781787201668.
* ↑ Louis, Andre J.. Voodoo in Haiti: Catholicism, Protestantism and a Model of Effective Ministry in the Context of Voodoo in Haiti. Tate Publishing, 2007, p. 73. ISBN 9781602471436.
* ↑ Neil Philip. Mythology (Google eBook). Dorling Kindersley Ltd, 1 Apr 2008, p. 342. ISBN 9781405334754.
# Museu d'Art Modern Gran Duc Joan

El Musée d'art moderne Grand-Duc Jean (en francès: Musée d'histoire de la Ville de Luxembourg, Mudam) és un museu de Luxemburg dedicat a l'art modern, situat al barri de Kirchberg, a la ciutat de Luxemburg.

## Història

Va ser creat pel Govern de Luxemburg sota el lideratge del primer ministre Jacques Santer el 1989, amb motiu de les celebracions del 25 aniversari del regnat del Gran Duc Joan. És per això que porta el seu nom.
El Mudam és a Luxemburg la contrapartida d'art contemporani de classe mundial, com el Centre Pompidou (París), el MACBA (Barcelona), el MoMA (Nova York), etc.
Disset anys van transcórrer des del moment en què li va ser atorgat el disseny del museu al premi Pritzker l'arquitecte Ieoh Ming Pei i la inauguració de l'edifici, principalment a causa d'una controvèrsia local sobre l'ús que hauria de fer-se amb les restes d'una fortalesa, dissenyada per Sébastien Le Prestre de Vauban, en què es troba l'edifici.
Entre el 1999, data del començament dels treballs i el 2006 el museu va constituir pacientment la seva col·lecció sota la direcció de Marie-Claude Beaud, es va crear un comitè científic que assessorava les adquisicions de les obres amb nombroses associacions i amb institucions internacionals i del país, i amb els artistes, un programa obert a tots els camps de la creació. Va organitzar esdeveniments ocasionals i conferències amb artistes i també virtualment a través de la seva pàgina web. La inauguració al públic es va realitzar el 2 de juliol de 2006 en presència de la família Gran Ducal i de nombrosos representants d'altres famílies reials.

## Col·leccions

Les col·leccions del museu contenen obres de molts artistes i dissenyadors com: Alvar Aalto, Marina Abramović, Bernd et Hilla Becher, Pierre Bismuth, Sophie Calle, Hussein Chalayan, Claude Closky, Tony Cragg, Richard Deacon, Damien Deroubaix, Jan Fabre, Günther Förg, Charles Fréger, Bernard Frize, Franz Gertsch, Nan Goldin, Marie-Ange Guilleminot, Andreas Gursky, Peter Halley, Thomas Hirschhorn, Fabrice Hybert, William Kentridge, Claude Lévêque, Richard Long, Michel Majerus, Martin Margiela, Bruce Nauman, Grayson Perry, Pipilotti Rist, Thomas Ruff, Julian Schnabel, Thomas Schütte, Cindy Sherman, Katharina Sieverding, Wolfgang Tillmans, Laure Tixier, Cy Twombly i Xavier Veilhan.

## Referències

* 1 2 3 4 Riding, Alan. «Luxembourg Opens Grand Duke Jean Museum of Modern Art» (en anglès). The New York Times, 08-07-2006. [Consulta: 7 juliol 2015].
# Carretera de Sóller

La Ma-11 o carretera de Sóller (antiga C-711) és una carretera de Mallorca que va de Palma a Sóller, tot passant per Son Sardina, Palmanyola i Bunyola.
Té un túnel de peatge que travessa el massís d'Alfàbia i que s'anomena túnel de Sóller.
La carretera passava abans pel Coll de Sóller, però amb l'esmentat túnel es disminuí notablement el temps que es tardava a anar de Palma a Sóller o viceversa.
La construcció del túnel es feu famosa pel cas de corrupció que l'envoltà: el cas Túnel de Sóller.
La gestió i manteniment d'aquesta carretera són competència del Consell de Mallorca.
# Transistor sinàptic

Un transistor sinàptic és un dispositiu elèctric que pot aprendre de manera similar a una sinapsi neuronal. Optimitza les seves pròpies propietats per a les funcions que ha realitzat en el passat. El dispositiu imita el comportament de la propietat de les neurones anomenada plasticitat dependent de l'espiga, o STDP.

## Estructura

La seva estructura és similar a la d'un transistor d'efecte de camp, on un líquid iònic ocupa el lloc de la capa aïllant de la porta entre l'elèctrode de la porta i el canal conductor. Aquest canal es compon de niquelat de samari (SmNiO 3, o SNO) en lloc del silici dopat del transistor d'efecte de camp.

## Funció

Un transistor sinàptic té una resposta immediata tradicional la quantitat de corrent que passa entre els contactes de font i drenatge varia amb la tensió aplicada a l'elèctrode de la porta. També produeix una resposta apresa molt més lenta, de manera que la conductivitat de la capa SNO varia en resposta a la història STDP del transistor, essencialment mitjançant el transport d'ions d'oxigen entre el SNO i el líquid iònic.
L'anàleg de l'enfortiment d'una sinapsi és augmentar la conductivitat de l'SNO, que bàsicament augmenta el guany. De la mateixa manera, debilitar una sinapsi és anàloga a disminuir la conductivitat de l'SNO, disminuint el guany.
L'entrada i sortida del transistor sinàptic són valors analògics continus, en lloc de senyals digitals d'encesa i apagat. Tot i que l'estructura física del dispositiu té el potencial d'aprendre de la història, no conté cap manera de polaritzar el transistor per controlar l'efecte de memòria. Un circuit de supervisió extern converteix el temps de retard entre l'entrada i la sortida en una tensió aplicada al líquid iònic que impulsa els ions al SNO o els elimina.
Una xarxa d'aquests dispositius pot aprendre respostes particulars a "entrades sensorials", i aquestes respostes s'aprenen mitjançant l'experiència en lloc de programar-se explícitament.

## Referències

* ↑ Zhou, You; Ramanathan, S. «Mott Memory and Neuromorphic Devices». Proceedings of the IEEE, 103, 8, 01-08-2015, pàg. 1289–1310. DOI: 10.1109/JPROC.2015.2431914. ISSN: 0018-9219.
* ↑ Shi, Jian; Ha, Sieu D.; Zhou, You; Schoofs, Frank; Ramanathan, Shriram «A correlated nickelate synaptic transistor». Nature Communications, 4, 2013, pàg. 2676. Bibcode: 2013NatCo...4.2676S. DOI: 10.1038/ncomms3676. PMID: 24177330 [Consulta: 5 agost 2023].
* 1 2 3 4 5 6 Dodson, Brian. «Harvard scientists develop a transistor that learns» (en anglès). New Atlas, 08-11-2013. [Consulta: 8 novembre 2013].
# Museu Rafael Casanova

El Museu Rafael Casanova o Museu de Moià és un museu ubicat a la casa on va néixer Rafael Casanova, al centre de Moià (Moianès), que aplega informació biogràfica del personatge, el reataule del Roser de Moià del segle xvii i col·leccions arqueològiques relacionades sobretot amb la Cova del Toll, l'arxiu municipal a la planta baixa i acull també exposicions temporals.

## Edifici

El museu s'ubica a la casa del qui fou Conseller en cap de la Ciutat de Barcelona i heroi de la defensa d'aquesta durant el setge de la ciutat per part de les tropes borbòniques el 1714. A partir del segle xix la casa mantingué sempre un caràcter semipúblic. Fou utilitzada alternativament com a quarter per tropes franceses i espanyoles durant les guerres napoleòniques, fou seu de l'ajuntament de la vila i fou utilitzada durant llargs períodes com a residència de sacerdots membres de la Comunitat de Preveres de Moià. Fou també escola i ja en el segle XX seu de la Lliga de Defensa de l'Arbre Fruiter (1905) de la Caixa Rural i d'Estalvis de Moià (1909), del Centre de Cultura Popular, de l'Institut de Cultura de la Dona (1935) i finalment seu del Museu de Moià a partir de 1935.

## Descripció

Actualment una exposició permanent dedicada a la figura de Rafael Casanova/ Guerra de Successió. També hi ha una exposició amb les restes arqueològiques i paleontològiques recuperades principalment als jaciments de la Cova del Toll, Toixoneres, Balma del Gaii d'altres del municipi. També s'hi celebren exposicions temporals.

## Galeria d'imatges

* Detall del Museu de Moià
* Detall del Museu de Moià
* Detall del Museu de Moià

## Referències

* ↑ «Museu Rafael Casanova». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Fitxa de la institució al Museu al Museu d'història de Catalunya Arxivat 2012-02-13 a Wayback Machine. Consulta 11/11/2010.
* ↑ «El Museu de Moià acollirà l'exposició «Interiorització de la Natura»». Nació Digital, 08-09-2016 [Consulta: 9 novembre 2016].

## Enllaços externs

* Arxiu de Moià
# Riu Kechika

El riu Kechika, antigament conegut com a Black's River és un afluent del riu Liard, i es troba al nord de l'actual província de la Colúmbia Britànica, al Canadà. El riu neix al pas de Sifton i discorre cap al nord-oest durant uns 230 km, fins a unir-se al riu Liard prop de Fireside, Colúmbia Britànica. Durant el seu curs el riu supera un desnivell de 610 metres i té una conca de 22.700 km².
El riu recorre una enorme zona verge de muntanyes boreals, entre les quals hi ha les muntanyes Kechika, una subdivisió de les muntanyes Cassiar, i les muntanyes Muskwa Occidentales, que formen part dels contraforts septentrionals de les Canadian Rockies, i forma la frontera entre les Rocoses i les Cassiars en la vall de les muntanyes Rocoses. Els principals afluents són els rius Frog (ca. 100 km), Turnagain (ca. 200 km), Red i Gataga (ca. 150 km).
El riu té una importància ecològica, ja que ha estat alterat per l'extracció de recursos. Ha estat reconegut com a riu patrimoni pel govern de la Columbia Británica, establint certes proteccions a la part que discorre a través de la Muskwa-Kechika Management Area.
El primer europeu conegut que va visitar el riu fou Samuel Black el 1824, motiu pel qual originalment fou anomenat Black's River.

## Referències

* ↑ Muskwa-Kechika - Geography Arxivat 2008-11-20 a Wayback Machine., Muskwa-Kechika Management Area
* ↑ Kechika River al BC Geographical Names Information System
# Parròquia de Valle

La Parròquia de Valle (en letó: Valles pagasts) és una unitat administrativa del municipi de Vecumnieki, al sud de Letònia. Abans de la reforma territorial administrativa de l'any 2009 pertanyia al raion d'Aizkraukle.

## Pobles, viles i assentaments

* Krīči
* Liepkalni
* Mazvalle
* Mežmuiža
* Penderi
* Pētermuiža
* Reizeni
* Salas
* Taurkalne
* Tenteni
* Valle (centre parroquial)

## Hidrografia
### Rius

* Iecava
* Ģirupe
* Rūdupīte
* Slepkavupīte
* Smārde
* Sudmaļupīte
* Svētupe
* Vārnupe
* Zirgupīte

### Llacs i embassaments

* Llac Aklais
* Llac Vāveres
* Estany Mežmaļu

## Vegeu també

* Organització territorial de Letònia
* Localitats de Letònia
# Piresiella

Piresiella és un gènere monotípic de plantes de la família de les poàcies.
La seva única espècie: Piresiella strephioides és originària de Cuba. Fou descrita per (Griseb.) Judz., Zuloaga i Morrone i publicada a Annals of the Missouri Botanical Garden 80(4): 856. 1993.

## Etimologia

El nom del gènere és un diminutiu de Piresia, un gènere de la mateixa família.

## Sinonímia

* Mniochloa strephioides (Griseb.) Chase
* Olyra strephioides Griseb.

## Referències

* ↑ Watson L, Dallwitz MJ. «The grass genera of the world: descriptions, illustrations, identification, and information retrieval; including synonyms, morphology, anatomy, physiology, phytochemistry, cytology, classification, pathogens, world and local distribution, and references». The Grass Genera of the World, 2008. [Consulta: 29 gener 2010].
* 1 2 «Piresiella». Tropicos.org. Missouri Botanical Garden. [Consulta: 25 novembre 2014].
# Minaret

Un minaret (del francès minaret i aquest del turc minare, pres de l'àrab منارة, manāra, que significa ‘far’) és un element arquitectònic distintiu de les mesquites islàmiques. Consisteix en una torre, normalment adossada a una mesquita i de la qual sobresurt, des d'on el muetzí realitza la crida a l'oració o àdhan. Les mesquites dels moviments islàmics més conservadors com el wahhabisme els consideren innecessaris.

## Funcions

La funció principal del minaret és proveir un punt elevat des d'on el muetzí pugui realitzar la crida a la pregària obligatòria o salat. Aquesta crida rep el nom, en àrab, d'àdhan, raó per la qual els minarets en àrab són anomenats màdhana. La crida per a la pregària es fa cinc cops al dia: a l'alba, migdia, mitja vesprada, vesprada i nit. A les mesquites més modernes, l'àdhan és fet des de la mussal·la, o sala d'oració, via micròfon pel sistema d'altaveus del minaret.
A nivell paisatgístic i simbòlic, el minaret ha esdevingut un senyal visual que identifica la comunitat musulmana.
Els minarets també funcionen com a sistemes d'aire condicionat: com que el sol escalfa la cúpula, l'aire és aspirat a través de les finestres obertes cap amunt i fora del minaret, proporcionant així una ventilació natural.

## Referències

* ↑ Castells Criballes, Margarida; Cinca Pinós, Dolors. Diccionari Àrab-Català. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 2007, p. s.v. «نار». ISBN 978-84-412-1546-7.
* ↑ Diccionario de Arte II (en castellà). Barcelona: Biblioteca de Consulta Larousse. Spes Editorial SL (RBA), 2003, p.82. DL M-50.522-2002. ISBN 84-8332-391-5 [Consulta: 3 desembre 2014].
* ↑ Houtsma, M. Th. First Encyclopaedia of Islam: 1913-1936 (en anglès). BRILL, 1993, p. 1087. ISBN 9004097961.
# Capella de Sant Antoni (Torroella de Montgrí)

Capella de Sant Antoni és una obra del municipi de Torroella de Montgrí (Baix Empordà) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

La capella de Sant Antoni està situada a la banda de llevant de la Plaça de la Vila de Torroella. És un edifici de planta rectangular, d'una sola nau amb volta d'aresta, i cor als peus. La capçalera és plana, amb un nínxol buit. La façana té un portal d'accés centrat d'arc de mig punt, amb dovelles de pedra a l'exterior i escarser a l'interior. Al seu damunt hi ha un nínxol amb la imatge del sant titular i un petit ull de bou. Al costat dret es troba el rellotge de la vila. El coronament d'aquesta façana és irregular. Hi ha un campanar de cadireta vuit al centre, format per dues pilastres, i un altre de lateral, de la mateixa tipologia però molt més elevat. A la façana lateral dreta, única visible exteriorment, hi ha una font integrada a la part baixa del mur, que es corona amb ràfec. El material emprat en aquesta part, el pedruscall, contrasta amb els carreus ben tallats de la façana principal.

## Història

La capella de Sant Antoni va ser construïda ver la fi del segle xiii, en un període de gran desenvolupament econòmic per a Torroella, que havia esdevingut vila reial. En el primer document escrit sobre les visites pastorals a Torroella del bisbe de Girona, datat el 1305, es fa esment de l'existència de la capella de Sant Antoni a la plaça. El 1432 s'esmenta la confraria de Santa Maria del Mar; el 1470 apareix documentada una altra visita, i el 1608 el bisbe ordenà "treure lo gigant i drac de l'església de Sant Antoni de la plaça". A principis del segle xvii (1610-1611) la font que hi havia al centre de la plaça va ser traslladada al seu emplaçament actual, al mut lateral de la capella i el dipòsit es va col·locar a l'interior de l'església. L'any 1709 la façana del temple encara formava part del parament dels porxos. Durant el segle xviii la capella fou totalment reformada: s'enderrocà l'antic frontis i amb els carreus anteriors va construir-se la façana nova, uns metres més a llevant, amb la qual cosa la nau quedava més petita. Fou amagada l'estructura de la coberta i es construí el cor. En l'actualitat la capella és utilitzada com a sala d'exposicions.

## Referències

* 1 2 «Capella de Sant Antoni». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 3 setembre 2015].
# Baltungs

Balts o Baltungs, fou una dinastia dels visigots suposadament originada en un cap de nom Balth. La paraula Balt es pot traduir per "Audàcia". La dinastia va rivalitzar amb els Amals o Amalungs per la direcció del poble got.
El 366 era un membre dels Balts, Atanaric, qui dirigia als visigots i va ajudar l'emperador Valent en la seva lluita contra el rebel Procopi, proclamat emperador el 365, i el va derrotar i el va fer fugir cap a Calcedònia el 367, el que no va impedir que les visigots entraren en guerra contra l'imperi d'Orient fins al 369. Quan els gots es van dividir en ostrogots i visigots, Atanaric va mantenir el comandament dels darrers. Valent va afavorir l'elecció al capdavant dels visigots d'un rival de nom Fritigern (376), que, com ell mateix, era arrià; Frigitern va morir el 383 i segurament llavors els Balts van tornar al poder amb Badengaud, que va regnar poc temps doncs va morir vers el 387, i el va succeir el seu fill Alaric I que va ser reconegut per tot el poble i va prendre el títol de rei vers el 398.

## Vegeu també

* Visigots federats
# Museu Provincial de Jilin

El Museu Provincial de Jilin (xinès simplificat: 吉林省博物院, pinyin: Jílín shěng bówùyuàn) és un museu nacional de primer grau de Changchun, província de Jilin, Xina, dedicat a la història i l'art. És una unitat subordinada del Departament de Cultura i Turisme de la província de Jilin.

## Història

El Museu Provincial de Jilin es va fundar el 1951 i es va obrir formalment a la ciutat de Jilin el 1952. El 1954, la seu del govern provincial es va traslladar a Changchun i el Museu Provincial de Jilin s'hi traslladà. Després de nou anys de construcció, el museu es va traslladar a la seua ubicació actual a la Yongshun lu, al districte de Nanguan, el 2016.

## Col·lecció

Al museu hi ha diverses exposicions permanents, temporals, i digitals.
Els artefactes dels regnes de Koguryö i Balhae, així com de les dinasties Khitan Liao i Jurchen, constitueixen una gran part de la col·lecció del museu. A més, el museu compta amb un gran nombre d'obres d'art cal·ligràfic de diversos períodes històrics, inclosa l'època moderna, i relíquies culturals de l'exèrcit unit nord-japonès del nord-est.
Algunes de les obres d'art del museu inclouen:
* Dos rotllos pintats pel poeta de dinastia Song del Nord, Su Shi.
* Pintura de cent flors, del pintor de la dinastia Song del sud, Yang Jieyu.
* Wenji torna a Han, del pintor de la dinastia Jurchen, Jin Zhangyu.
* Les nou cançons de Lin Li Gonglin, del pintor de la dinastia Yuan, Zhang Wo.
Alguns dels artefactes dels museus inclouen:
* El Bing Wu Shen Gou, un ganxo de bronze de Buyeo.
* Espills de bronze amb escriptura Khitan.
* Una pagoda Khitan pintada i tallada amb pedra.
* Murals de les tombes de Khitan Kulun.

## Galeria
### Artefactes

* Copa ceràmica de l'edat de bronze amb mànec de Da'anhanshu.
* El Bing Wu Shen Gou, un ganxo de cinturó de bronze de Buyeo amb plata i dauradures.

### Col·lecció d'art

* Peònies i narcisos de l'artista de la dinastia Qing, Wu Changshuo.

## Referències

* ↑ «吉林省博物院简介» (en chinese). Arxivat de l'original el 18 de febrer 2020. [Consulta: 12 maig 2020].
* ↑ «省博简介» (en xinès simplificat). 吉林省博物院. Arxivat de l'original el 2014-03-26. [Consulta: 14 setembre 2014].
* ↑ Error: hi ha títol o url, però calen tots dos paràmetres.State Administration of Cultural Heritage. «» (en chinese). Central People's Government of the People's Republic of China, 07-12-2012. [Consulta: 12 maig 2020].
* 1 2 3 4 5 6 Error: hi ha títol o url, però calen tots dos paràmetres.«» (en chinese). Jilin Province Department of Culture and Tourism, 16-11-2005. [Consulta: 12 maig 2020].
* 1 2 3 4 Wang, Zhen. «Seven highlights from the new Jilin provincial museum». China Daily, 29-09-2016. [Consulta: 12 maig 2020].
* 1 2 «Còpia arxivada» (en chinese). Jilin Provincial Museum. Arxivat de l'original el 18 de febrer 2020. [Consulta: 12 maig 2020].
* ↑ Pei, Shuyan. «Collectors and Museum Construction in Modern China». A: 2nd International Conference on Contemporary Education, Social Sciences and Ecological Studies (CESSES 2019). Atlantis Press, 2019, p. 713–715. DOI 10.2991/cesses-19.2019.160. ISBN 978-94-6252-816-1.