OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# La Fàbrega (Castellterçol)

La Fàbrega és una masia del terme municipal de Castellterçol, al Moianès.
Està situada a l'extrem septentrional del terme, ran mateix del termenal amb Moià. És a la dreta del torrent de la Fàbrega i a l'esquerra del torrent del Gai, al costat sud-est del Molí de la Fàbrega. Es troba just a llevant del Pont de la Fàbrega, per on passa la carretera C-59.

## Enllaços externs

* La Fàbrega en el seu entorn, a l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# La Pola de Gordón

La Pola de Gordón és un municipi de la província de Lleó, a la comunitat autònoma de Castella i Lleó. Inclou les poblacions de Los Barrios, Beberino, Buiza, Cabornera, Ciñera, Folledo, Geras, Huergas, Llombera, Nocedo, Paradilla, Peredilla, La Pola, Santa Lucía, Vega, La Vid i Villasimpliz.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1991 | 1996 | 2001 | 2004 | 2007 |
| 5965 | 5471 | 4719 | 4422 | 4220 |

## Referències

* ↑ «Provincia de León (España): Municipios & Localidades» (en castellà), 22-01-2021. [Consulta: 2 març 2021].
# La Chartreuse de Parme

La Chartreuse de Parme (títol original en francès, en català La cartoixa de Parma) és una obra dramaticomusical en quatre actes composta per Henri Sauguet sobre un llibret en francès d'Armand Lunel, basat en La cartoixa de Parma de Stendhal. Es va estrenar el 9 de març de 1939 a l'Académie Royale de Musique, dirigida per Philippe Gaubert.

## Referències

* ↑ «Dades de l'òpera» (en alemany). Operone. Arxivat de l'original el 25 de setembre 2017. [Consulta: 4 juny 2018].
# La Charme

La Charme és un municipi francès situat al departament del Jura i a la regió de Borgonya - Franc Comtat. L'any 2007 tenia 41 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de La Charme era de 41 persones. Hi havia 13 famílies de les quals 3 eren unipersonals (3 dones vivint soles i 3 dones vivint soles), 3 parelles sense fills i 7 parelles amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 22 habitatges, 17 eren l'habitatge principal de la família, 2 eren segones residències i 3 estaven desocupats. 22 eren cases i 1 era un apartament. Dels 17 habitatges principals, 15 estaven ocupats pels seus propietaris, 1 estava llogat i ocupat pels llogaters i 2 estaven cedits a títol gratuït; 2 tenien dues cambres, 1 en tenia tres, 5 en tenien quatre i 9 en tenien cinc o més. 16 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 7 habitatges hi havia un automòbil i a 10 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de La Charme el 2009 :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 1 | 85 a 89 | 1 |
| 0 | 80 a 84 | 2 |
| 1 | 75 a 79 | 2 |
| 2 | 70 a 74 | 4 |
| 0 | 65 a 69 | 0 |
| 0 | 60 a 64 | 0 |
| 0 | 55 a 59 | 0 |
| 1 | 50 a 54 | 0 |
| 4 | 45 a 49 | 0 |
| 5 | 40 a 44 | 2 |
| 3 | 35 a 39 | 2 |
| 0 | 30 a 34 | 1 |
| 0 | 25 a 29 | 0 |
| 0 | 20 a 24 | 0 |
| 1 | 15 a 19 | 3 |
| 1 | 10 a 14 | 1 |
| 1 | 5 a 9 | 0 |
| 1 | 0 a 4 | 0 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 27 persones, 23 eren actives i 4 eren inactives. Les 23 persones actives estaven ocupades(12 homes i 11 dones).. De les 4 persones inactives 3 estaven jubilades i 1 estava classificada com a «altres inactius».

### Activitats econòmiques

L'únic establiment que hi havia el 2007 era d'una empresa de comerç i reparació d'automòbils.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de La Charme a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de La Charme a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# La Torreta (Guàrdia de Noguera)

La Torreta és un paratge del municipi de Castell de Mur, al Pallars Jussà, a l'antic terme de Guàrdia de Tremp, en terres de la vila de Guàrdia de Noguera.
Està situada al sud de la vila, al nord de los Prats. A la Torreta hi ha el Camp de tir municipal de Guàrdia de Noguera. El Camí de les Plantes passa pel costat de ponent de la Torreta.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya; cal fer un pas d'aproximació
# La Colmena de Igualada

La Colmena de Igualada era una publicació setmanal, publicada a Igualada entre 1880 i 1882.Portava el subtítol Periódico semanal científico, literario y defensor de los intereses de esta Ciudad y su partido.

## Descripció

La redacció i administració de la publicació era l'Ateneu Igualadí de la Classe Obrera i l'impressor era Marian Abadal. El primer número es va publicar el 2 de maig de 1880 i el darrer el 121, amb data 20 d'agost de 1882. Sortia cada diumenge i tenia vuit pàgines, a dos columnes, amb un format de 31 x 21 cm.
La llengua habitual era el castellà, però també hi havia articles i poesies en català.

## Continguts

Era una publicació de tipus cultural i social amb notícies de divulgació científica i industrial, informació de la vida ciutadana, poesies i curiositats. També portava molta informació sobre les activitats de l'Ateneu Igualadí.
Segons Carner: “S'accentua el matís liberal i aviat s'inicia la polèmica amb el Semanario de Igualada que es presenta estalonant a La Colmena puix que els dos periòdics surten el mes de maig de 1880 [...] La Colmena defensa la Sociedad de Aguas del Noya que ha obert una sèrie de pous al marge del riu; el Semanario considera inviable el projecte [...] Es reprenen les obres del ferrocarril d'Igualada a Sant Sadurní i fracassen definitivament. El Semanario defensa el tren de via estreta Igualada-Martorell”.
Bona part dels redactors ja havien col·laborat a El Eco de Igualada i Eco del Noya: Bonaventura Martí, Pere Bosch i Soldevila, Joaquima Hernández de Moga, Josep Espinal Fuster, Jaume Serra Iglesias, Joan Serra i Constansó, P. Mariano Ferrer i Miquel Amigó.

## Localització

* Biblioteca Central d'Igualada. Plaça de Cal Font. Igualada (col·lecció en paper)

## Referències

* ↑ Miret Solé, M. Teresa. La premsa a Igualada (1808?-1982). Barcelona: Generalitat de Catalunya, 1983, p. vol. 1, p. 49.
* ↑ Carner Borràs, Antoni «Un cop d'ull a la premsa igualadina». III Jornada d'orientació periodística, 1977, pàg. 32-33.
* ↑ Miret Solé, M. Teresa. La premsa a Igualada (1808?-1982). Barcelona: Generalitat de Catalunya, 1983, p. vol. 1, p. 50.

## Enllaços externs

* https://trencadis.diba.cat/
# Mahi

Mahi (Claudi Ptolemeu: Mophis; Periplus: Mais) és un riu de Madhya Pradesh, Rajasthan i Gujarat, a l'Índia. El seu nom derivaria del llac on neix (el llac Mahi). Té un curs de més de 500 km i una conca de més de 40.000 km². Neix a un llac prop d'Amjhera a Madhya Pradesh i corre uns 150 km a l'estat entrant després al Rajasthan on corre en direcció nord-nord-oest i a l'altura d'Udaipur (Rajasthan) gira cap al sud-oest i segueix aquesta direcció fins al Gujarat. En aquesta zona va donar nom a l'antiga agència de Mahi Kantha i regava també l'agència de Rewa Kantha. Passa entre el districte de Kheda i els districtes dels Panch Mahals i de Baroda i segueix en direcció sud-oest cap al districte de Broach i poc després forma un estuari prop de la població de Cambay (Khambhat) i desaigua al golf de Khambhat. El riu es pot passar fàcilment a l'època seca a Dehvan, Gajna, Khanpur i Umeta, i en quasi tot el seu curs per Rajasthan. També se l'anomena Mau, Mahu i Menda. A la seva riba hi ha quatre llocs de pelegrinatge (Mingradj Kazilpur, Angarh i Yaspur). Al lloc on el Som s'uneix al Mahi, a Baneshar (Rajasthan) hi ha un temple dedicat a Mahadeo.

## Bibliografia

* Wilson Hunter, Sir William; Sutherland Cotton, James; Sir Richard Burn, Sir William Stevenson Meyer. Great Britain India Office. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Oxford: Clarendon Press, 1908.
Viccionari
# Llacunes de Fontcalent

Les Llacunes de Fontcalent són un paratge situat a l'est de la serra de Fontcalent, al terme municipal d'Alacant.
El paratge, d'unes 10 hectàrees, consta de dues llacunes que tenen una extensió de làmina d'aigua de més de 3.200 metres quadrats i quatre de profunditat, i són d'origen freàtic. d'antigues extraccions d'argila, situades a prop del centre penitenciari del mateix nom i al costat de l'autovia d'Alacant a Madrid.
Des del punt de vista faunístic ressalta la importància de la zona com a enclavament d'endemismes mediterranis com el fartet.

## Vegeu també

* Llacunes de Rabassa
* Llacunes de Lo Geperut

## Referències

* ↑ Rico, Beatriz. «Guanyar pide que las Lagunas de Fontcalent seas declaradas Paraje Natural Municipal» (en castellà), 05-02-2018. [Consulta: 5 febrer 2022].
* ↑ «Alicante declarará Aguamarga y las lagunas de Fontcalent paraje natural» (en castellà), 14-02-2018. [Consulta: 5 febrer 2022].
# La Torre (Viver)

La Torre, coneguda també com La Torre del Riu, localitzada prop del riu Palància, en la Partida de la Torre, a Viver, a la comarca de l'Alt Palància, és una talaia o torre vigía, catalogat, de manera genèrica (sota la protecció de la Declaració genèrica del Decret de 22 d'abril de 1949, i la Llei 16/1985 sobre el Patrimoni Històric Español), com Bé d'Interès Cultural, amb anotació ministerial R-I-51-0011059, i data d'anotació 16 de juny de 2003.

## Descripció

Es tracta d'una construcció d'origen incert encara que existeix la hipòtesi que posseeix fonamentació d'època romana, que tindria el seu origen en un assentament romà a la zona, la qual cosa pot avalar-se per la presència d'una làpida romana en les proximitats, arribant-se fins i tot a considerar que hi hagués un branc de la Via Augusta als voltants de la torre.
Sembla que en època de la dominació musulmana va ser reconstruïda i que va haver d'exercir, per la seva situació estratègica, funcions de vigilància, sota el control del castell de Xèrica, igual que faria més tard quan passés a les mans de cristians.
El seu estat de conservació és dolent, però encara pot distingir-se la seva planta cilíndrica, i per a la seva construcció es va utilitzar paredat irregular, la qual cosa suposa que les pedres estaven poc o gens travades amb morter, que es feia amb calç i grava. Les dimensions de la torre sembla que s'apropaven als tres metres de diàmetre.

## Referències

* 1 2 URL de la referència: http://eduwp.edu.gva.es/patrimonio-cultural/ficha-inmueble.php?id=2579.
* 1 2 http://www.cult.gva.es/dgpa/brl/Detalles_brl.asp?
* 1 2 3 4 http://www.culturvalencia.com/cultural/menorescastellon/torresdeviver/index.htm Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine.
* ↑ http://www.viver.es/index.php/vivir-en-viver/urbanismo/pgou/category/8-fichas Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine.

## Bibliografia

* Castells, torres i fortaleses de la Comunitat Valenciana, MSJ, ed. Premsa Valenciana, València 1995, p 235.
# Sent Roma de Dolanh

Sent Roma de Dolanh (en francès Saint-Rome-de-Dolan) és un municipi del departament francès del Losera, a la regió d'Occitània.

## Referències

* ↑ Topònims occitans de la Losera
# Ч

Ч, ч (en cursiva: Ч, ч) és una lletra de l'alfabet ciríl·lic. És la vint-i-quatrena lletra en l'alfabet búlgar, la vint-i-cinquena en l'alfabet rus, la vint-i-sisena en l'alfabet belarús, la vint-i-vuitena en els alfabets serbocroata i ucraïnès, i la vint-i-novena en l'alfabet macedoni. Representa la consonant africada /ʧ/, com la tx catalana a cotxe, txec, o la č en altres alfabets europeus. A l'antiguitat, en el sistema numeral ciríl·lic, aquesta lletra tenia el valor numèric 90.

## Taula de codis

    Codificació de caràctersDecimalHexadecimalOctalBinari UnicodeMajúscula106304270020470000 0100 0010 0111 Minúscula109504470021070000 0100 0100 0111 ISO 8859-5Majúscula199C73071100 0111 Minúscula231E73471110 0111 KOI 8Majúscula254FE3761111 1110 Minúscula222DE3361101 1110 Windows 1251Majúscula215D73271101 0111 Minúscula247F73671111 0111
# Eleccions legislatives daneses de 1947

Les eleccions legislatives daneses de 1947 se celebraren el 28 d'octubre de 1947 (el 18 de febrer de 1948 a les illes Fèroe). El partit més votat foren els socialdemòcrates i formà govern Hans Hedtoft Jansen.
| Partit | Líder | Vots | % | Escons | +/- |
| Socialdemokratiet | | 834,089 | 40,0% | 57 | +9 |
| Venstre | Erik Eriksen | 574,895 | 27,6% | 49 | +11 |
| Det Konservative Folkeparti | | 259,324 | 12,4% | 17 | -9 |
| Det Radikale Venstre | | 144,206 | 6,9% | 10 | -1 |
| Danmarks Kommunistiske Parti (K) | | 141,094 | 6,8% | 9 | -9 |
| Danmarks Retsforbund (E) | | 94,570 | 4,5% | 6 | +3 |
| Dansk Samling | | 24,724 | 1,2% | 0 | -4 |
| Schleswigsche Partei (S) | | 7,464 | 0,4% | 0 | +0 |
| Altres | | 3.775 | 0,2% | 0 | +0 |
| Fólkaflokkurin | | 4,135 | | 1 | +0 |
| Javnaðarflokkurin | | 1,990 | | 1 | +1 |
| Sambandsflokkurin | | 2.754 | | 0 | 0 |
| Sjálvstýrisflokkurin | | 809 | | 0 | +0 |
| Total | Total | | | 150 | |
| Participació | Participació | 85,9% | 85,9% | 85,9% | 85,9% | 85,9% |
| Font | Font | Folketinget.dk | Folketinget.dk | Folketinget.dk | Folketinget.dk | Folketinget.dk |
# Lozen

Lozen (Ojo Caliente, c. 1840 - Arsenal de Mount Vernon, 17 de juny de 1889) va ser una guerrera i profeta chiricahua. Germana del líder tribal Victorio, era una destacada guerrera, que, segons la lleganda, era capaç d'utilitzar els seus poders durant la batalla per a preveure els moviments de l'enemic. Segons James Kaywaykla, el seu germà va presentar-la al cabdill Nana com "la seva mà dreta...forta com un home, més valenta que la majoria i una astuta estrateg. Un escut per al seu poble".
Va destacar en diverses campanyes i el 1885 va lluitar juntament amb Gerónimo en la darrera batalla de les guerres apatxe. Va participar en les negociacions d'un tractat de pau amb el govern estatunidenc, que no va ser acceptat. Després de la rendició final de Gerónimo, va ser feta presonera de guerra i va morir de tuberculosi sota custòdia a Mount Vernon (Alabama).

## Referències

* ↑ Gatewood, Charles B.; Kraft, Louis. Lt. Charles Gatewood and His Apache Wars Memoir (en anglès). U of Nebraska Press, 2005. ISBN 978-0-8032-2772-9.
* ↑ Kirchner, Paul. More of the deadliest men who ever lived. Paladin Press, 2009. ISBN 9781610046947.
* ↑ Kaywaykla, James. In the days of Victorio : recollections of a Warm Springs Apache. Tucson: University of Arizona Press, 1970. ISBN 978-0-8165-3297-1.
# Línia Lyman-alpha

En espectroscòpia, la Línia Lyman-alpha, típicament escrita com a Ly-α, és una línia espectral de l'àtom d'hidrogen (o, més generalment, de qualsevol àtom amb un sol electró) que forma part de la sèrie de Lyman. La línia es produeix per l'emissió d'un fotó per part d'un electró que transiciona de l'orbital atòmic n = 2 a l'estat fonamental (n = 1), on n és el nombre quàntic principal. En el cas de l'hidrogen, la seva longitud d'ona és de 1.21567 Àngstroms (121,567 nm o 1,21567×10$^{−7}$ m) corresponents a una freqüència d'aproximadament 2,47×10$^{15}$ Hz, que situa la línia Lyman-alfa en la part ultraviolada (UV) de l'espectre electromagnètic. Més concretament, Ly-α es troba en el buit ultraviolat (VUV), caracteritzat per una forta absorció en l'atmosfera terrestre.

## Estructura fina

A causa de la interacció spin-òrbita, la línia Lyman-alfa se separa en un doblet d'estructura fina amb longituds d'ona de 1215.668 i 1215.674 Àngstroms. Aquests components són anomenats Ly-α$_{3/2}$ i Ly-α$_{1/2}$, respectivament.
Els estats propis del Hamiltonià pertorbat són etiquetats amb el moment angular total j de l'electró, i no només amb el moment angular orbital l. En l'orbital n = 2, l = 1, hi ha dos estats possibles, amb j = 1/2 i j = 3/2, resultant en un doblet espectral. L'estat j = 3/2 té una energia més alta, i és per tant energèticament més llunyana, que l'estat n = 1 al qual està transicionant. Així, l'estat j = 3/2 és associat amb la línia espectral més energètica (amb longitud d'ona més curta) del doblet.

## Observació

Atès que la radiació Lyman-alfa de l'hidrogen és fortament absorbida per l'aire, la seva observació en el laboratori requereix de l'ús de sistemes de buit espectroscòpic. Per la mateixa raó, l'astronomia Lyman-alfa és normalment duta a terme amb instruments damunt satèl·lits, excepte en el cas de fonts extremadament distants per a les quals el desplaçament cap al roig permet a la línia de penetrar l'atmosfera de la Terra.
La línia ha estat també observada en antihidrogen. Dins de les incerteses experimentals, la freqüència mesurada és igual a la de l'hidrogen, d'acord amb les prediccions de la teoria de l'electrodinàmica quàntica.

## Vegeu també

* Bosc de Lyman-alpha

## Referències

* ↑ Kramida, Alexander; Ralchenko, Yuri. «NIST Atomic Spectra Database, NIST Standard Reference Database 78», 1999. [Consulta: 27 juny 2021].
* ↑ Draine, Bruce T. Physics of the Interstellar and Intergalactic Medium. Princeton, N.J.: Princeton University Press, 2010, p. 83. ISBN 978-1-4008-3908-7. OCLC 706016938.
* ↑ Ahmadi, M.; etal Nature, 560, 7720, 22-08-2018, pàg. 211–215. DOI: 10.1038/s41586-018-0435-1. PMC: 6786973. PMID: 30135588 [Consulta: free].
# Línia Leopoldina d'Àustria

La línia Leopoldina d'Àustria fou una branca de la casa d'Habsburg; es va fundar en la divisió de territoris de 1379, fixada pel tractat de Neuberg, amb repartiment entre els germans Albert III d'Habsburg, el de la Trena, i Leopold III d'Habsburg el Valent. Fou aquest darrer qui va iniciar la línia, governant als ducats d'Estíria, Caríntia i Carniola, conjunt que fou conegut com a Àustria Interior.
Amb l'extinció de la línia Albertina d'Àustria, Frederic de la línia leopoldina va heretar els seus territoris i drets. Aquesta línia va regir Àustria i el Sacre Imperi gairebé sempre des de llavors fins a l'extinció amb Maria Teresa I d'Àustria, quan es va iniciar la dinastia Habsburg-Lorena. De la branca leopoldina deriven també els Habsburg que foren reis a Catalunya, reis de València, Mallorca i d'Aragó, reis de Castella, etc.

## Referències

* ↑ Beller, Steven. A Concise History of Austria (en anglès). Cambridge University Press, 2006, p. 31. ISBN 0521478863.
# Luci Valeri Flac (pretor 63 aC)

Luci Valeri Flac (en llatí Lucius Valerius Flaccus) va ser un magistrat romà. Era probablement fill de Lucius Valerius Flaccus (cònsol el 100 aC i 86 aC). Formava part de la gens Valèria.
Va servir com a tribú militar sota Publi Servili Vàtia Isàuric l'any 78 aC i més tard com a qüestor sota Marc Pupi Pisó a Hispània. Va ser pretor l'any 63 aC, any del consolat de Ciceró, el qual, gràcies a l'ajuda de Valeri Flac, va aconseguir els documents que els ambaixadors al·lòbroges havien rebut dels còmplices de Catilina. L'any següent va ser propretor d'Àsia fins que el va succeir Quint Tul·li Ciceró.
L'any 59 aC va ser acusat per Dècim Leli Balb d'extorsió a la seva província, però Flac, que sens dubte era culpable, va ser defensat per Ciceró (discurs pro Flacco, que es conserva) i per Quint Hortensi, i va ser absolt. Se sap que els anys 57 i 56 aC va ser legat de Luci Calpurni Pisó Cesoní a Macedònia. No hi ha més notícies d'aquest Valeri Flac.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. II. Londres: Taylor and Walton, 1846, p. 159.
# Machiko Satonaka

Machiko Satonaka (里中満智子, Nascuda el 24 de gener de 1948 al Japó) és una mangaka. Les seves obres són generalment de l'estil shojo. Satonaka debutar amb Pia no Shouzou, pel qual va rebre el premi Kodansha New Faces award. A més d'aquest premi, ha rebut altres premis, incloent el de 1982, Kodansha Manga Award en la categoria general per Karyūdo no Seize.

## Referències

* ↑ Joel Hahn. «Kodansha Manga Awards». Comic Book Awards Almanac. Arxivat de l'original el 2007-08-16. [Consulta: 21 agost 2007].

## Enllaços externs

* Perfil de l'artista en The Ultimate Manga Guide Arxivat 2009-07-06 a Wayback Machine.(anglès)
# Luhačovice

Luhačovice és una petita ciutat a la part sud-est de la República Txeca, situada a la regió de regió de Zlín. La ciutat és famosa per les seves fonts minerals curatives i és considerada una de les estacions balneàries més importants del país des del segle xix.
És el balneari més gran de Moràvia. Està situat 300 metres per sobre del nivell del mar a la vall pintoresca del riu Olsava, als turons de boscos de la regió de paisatges protegida dels Bílé Karpaty (Carpats Blancs).
Luhačovice també és coneguda per la seva arquitectura única, que combina elements dels estils tradicionals txecs amb influències Art Nouveau. Alguns dels edificis més destacats de la vila són la casa del balneari, la columnata i la casa municipal. El més conegut és l'edifici de l'arquitecte Dusan Jurkovic inspirat en edificis populars.
La tradició balneària es va començar a escriure fa tres segles. Amb el desenvolupament de balnearis a la República Txeca a començaments del segle xx, la ciutat de Luhačovice va viure el seu floriment i amb el temps es va convertir en el centre d'estiueig balneari. Amb la seva grandesa Luhačovice està entre els balnearis importants de caràcter internacional.

## Ciutats agermanades

* Topoľčany, Eslovàquia

## Referències

* 1 2 «Historie města». luhacovice.eu. [Consulta: 11 març 2023].
* ↑ «Bílé Karpaty». zlinsko-luhacovicko.cz. [Consulta: 11 març 2023].
* ↑ «Jurkovič House in Luhačovice». visitczechrepublic.com. [Consulta: 11 març 2023].
# Luis María Delgado Cebrián de Lara

Luis María Delgado Cebrián de Lara (Madrid, 12 de setembre de 1926 - Celorio, Astúries, 11 de juliol de 2007) va ser un guionista i director de cinema espanyol.

## Biografia

Fill del director de cinema Fernando Delgado de Lara i net de l'escriptor Sinesio Delgado. Va iniciar estudis de Filosofia i Lletres que no va arribar a acabar perquè va preferir dedicar-se al cinema, la seva gran passió. Va començar en la dècada de 1940 com a ajudant de direcció en pel·lícules com Fuenteovejuna (1947), de Antonio Fernández-Román o Aventuras de Don Juan de Mairena (1948), de José Buchs. En 1951 dirigeix la seva primera pel·lícula, titulada El deseo y el amor (1951), junt a Henri Decoin. Tres anys més tard compartí direcció amb Fernando Fernán Gómez a Manicomio.
De la seva filmografia com a director, cal destacar Secuestro en la ciudad (1964), amb Agustín González, Diferente (1965), amb Alfredo Alaria, que malgrat la rígida censura de l'època va abordar per primera vegada al cinema espanyol la qüestió de la homosexualitat. En títols posteriors, es va posar al servei del cinema més comercial, amb exponents com Mónica non stop (1967), amb Tip y Coll, Mi marido y sus complejos (1969) amb Gracita Morales i José Luis López Vázquez, Guapo heredero busca esposa (1972), amb Alfredo Landa, Cuando Conchita se escapa, no hay tocata (1976), amb Bárbara Rey, Pepito Piscinas (1978), amb Fernando Esteso, El alcalde y la política (1980), de nou amb Landa, La tía de Carlos (1982), amb Paco Martínez Soria, Loca por el circo (1982), amb Teresa Rabal, Chispita y sus gorilas (1982), amb Miguel Joven i Miguel Ángel Valero o Cuando Almanzor perdió el tambor (1984), amb Antonio Ozores.
En la seva última etapa va produir alguns dels majors èxits de José Luis Garci, com El abuelo (1998), You're the one (una historia de entonces) (2000), Historia de un beso (2002) i Tiovivo c. 1950 (2004).

## Referències

* ↑ Obituari al Diari El País
* ↑ Luis María Delgado Cebrián de Lara, Real Academia de la Historia
* ↑ Luis María Delgado, mcnbiografias