OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# César González López

César González López, més conegut com a Mendiondo, (Madrid, 25 de juny de 1966) és un exfutbolista i entrenador madrileny, que ocupava la posició de defensa. A l'octubre del 2011 canvia legítimament els seus cognoms a César Mendiondo López, complint així el vell somni de preservar el cognom familiar pel qual sempre havia estat reconegut i pel qual també es va conèixer anteriorment al seu pare, José Mendiondo.

## Trajectòria

Va començar a destacar amb l'Atlètic de Madrid. Al conjunt matalasser va debutar en Primera la temporada 84/85, però, no va tornar a disputar un partit de la màxima categoria fins sis anys més tard, la temporada 90/91 i a les files del RCD Espanyol. Enmig, va militar a les files del Rayo Vallecano.
Mendiondo va ser un dels jugadors més representatius de l'Espanyol de principis de la dècada dels 90, jugant tant a Primera com Segona Divisió, tot i que combinava campanyes de titular amb altres de suplent. En total, va portar la samarreta perica en més de cent partits.
L'estiu de 1995 recala al CP Mérida, amb qui disputaria dos temporades en Primera (ambduès amb presència testimonial), i una altra en Segona, amb una mica més de minuts.
Després de la seua retirada, Mendiondo ha format part entre el 2000 i 2006 de l'organigrama tècnic de l'Atlètic de Madrid, i posteriorment, de la Federació Espanyola.
Actualment és entrenador de l'Hapoel Tel Aviv.

## Enllaços externs

* Fitxa de Mendiondo
# Sis dies de Kiel

Els Sis dies de Kiel era una cursa de ciclisme en pista, de la modalitat de sis dies, que es corria a Kiel (Alemanya). Només es van disputar tres edicions, dues abans de la Primera Guerra Mundial i la darrera després de la Segona Guerra Mundial.

## Palmarès

| Any | Primers | Segons | Tercers |
| 1910 | Willy Arend Eugen Stabe | Gustav Janke Max Kendelbacher | Karl Rottnick Karl Wittig |
| 1911-12 | No disputats |
| 1913 | Paul Passenheim Fritz Schallwig | Georg Barth Graetz | Frank Hoffmann Fritz Hoffmann |
| 1914-51 | No disputats |
| 1952 | Jean Roth Armin von Büren | Emile Carrara Gustav Kilian | Severino Rigoni Ferdinando Terruzzi |

## Referències

* ↑ «6 jours de Kiel (Allemagne)». [Consulta: 19 desembre 2022].
# Conservatori de Manacor

El Conservatori Professional de Música de Manacor és un centre públic situat al carrer de la Fàbrica número 2 de Manacor. L'edifici, de tres plantes, va ser inaugurat el 19 de desembre de 2004.
El 2016 es va autoritzar a que l'Escola Municipal de Música i Dansa de Manacor passàs a tenir la categoria de conservatori, estant-hi així adscrites les escoles municipals de música d'Artà, Capdepera, Sant Llorenç des Cardassar, Son Servera i Vilafranca. El nou conservatori ofereix 210 places escolars; 120 son d'ensenyances elementals i 90 d'estudis professionals. Les especialitats que s'hi ofereixen son piano, clavecí, orgue, cant, violí, viola, violoncel, contrabaix, guitarra, arpa, flauta travessera, oboè, clarinet, fagot, saxòfon, trompa, trompeta, trombó, tuba i percussió.

## Referències

* ↑ «http://www.manacor.org/organitzacio/unitat.ct.html?ClaveUnidad=2130». Arxivat de l'original el 15 de maig 2019. [Consulta: 21 maig 2019].
* ↑ «https://www.ultimahora.es/noticias/part-forana/2016/12/09/235904/escola-musica-manacor-tendra-rango-conservatorio-desde-este-curso.html». [Consulta: 21 maig 2019].
* ↑ «https://www.diariodemallorca.es/part-forana/2016/12/10/govern-autoriza-conservatorio-musica-manacor/1172355.html». [Consulta: 21 maig 2019].
* ↑ «https://manacormanacor.com/art/10799/el-nou-conservatori-municipal-ja-examina-a-manacor-els-estudiants-que-fins-ara-s-rsquo-havien-de-despla-ar-». [Consulta: 21 maig 2019].
# Oulad M'Hammed

Oulad M'Hammed (àrab أولاد امحمد) és una comuna rural de la província de Taourirt de la regió de L'Oriental. Segons el cens de 2014 tenia una població total de 1.310 persones.

## Referències

* ↑ «Population légale d'après les résultats du RGPH 2014 sur le Bulletin officiel N° 6354». Arxivat de l'original el 26 de desembre 2018. [Consulta: 19 novembre 2015].
# Rebel·lió esclava de Nat Turner

La rebel·lió esclava de Nat Turner, també coneguda com la Insurrecció de Southampton, va ser una rebel·lió d'esclaus virginians que va tenir lloc al comtat de Southampton, Virgínia, a l'agost de 1831, dirigida per Nat Turner. Els rebels van matar entre 55 i 65 persones, i almenys 51 eren blanques. La rebel·lió va ser reprimida efectivament en pocs dies, a Capron (Virgínia) el matí del 23 d'agost, però Turner va sobreviure amagat durant més de dos mesos després.
Després hi va haver un temor generalitzat i es van organitzar milícies en represàlia contra els rebels. Aproximadament 120 esclaus i afroamericans lliures van ser assassinats per milícies i torbes a l'àrea. Posteriorment, la Mancomunitat de Virgínia va executar 56 esclaus addicionals acusats de ser part de la rebel·lió, inclòs el mateix Turner; moltes persones negres que no havien participat també van ser perseguides al frenesí. Com que Turner havia estat educat i alfabetitzat (així com un predicador popular) les legislatures estatals van aprovar posteriorment noves lleis que prohibien l'educació dels esclaus i dels negres lliures, restringint els drets de reunió i altres llibertats civils per als negres lliures, i exigint als ministres blancs ser presents en tots els serveis d'adoració.

## Referències

* ↑ «Nat Turner – Black History». History.com. [Consulta: 26 febrer 2018].
* ↑ Virginia Historic Landmarks Commission Staff. «National Register of Historic Places Inventory/Nomination: Belmont». Virginia Department of Historic Resources, 01-07-1973. Arxivat de l'original el 27 de desembre de 2016. [Consulta: 25 gener 2022].
* ↑ Breen, Patrick H. The Land Shall Be Deluged in Blood: A New History of the Nat Turner Revolt. Oxford University Press, 2015, p. 98, 231. ISBN 978-0199828005.
* ↑ Gray-White, Deborah; Bay; Martin Jr. Freedom on my mind: A History of African Americans. New York: Bedford/St. Martin’s, 2013, 2013, p. 225.
# CCP

CCP té els següents significats:
* Acord de Pau Complet (Comprehensive Peace Agreement)
* Confederación Campesina del Perú
* Comissió de coordinació pedagògica
* CCP Games, empresa de videojocs
Viccionari
# Pau Mestre Xaubet

Pau Mestre Xaubet (Pineda de Mar, província de Barcelona, 1839 - Blanes, província de Girona, 1911) fou un sonador de cornamusa que va viure a Blanes després de casar-se amb Joaquima Rabassa. A Blanes adquireix el sobrenom de Pau de sa coixinera. La seva biografia s'ha pogut confeccionar seguint el rastre documental existent a la premsa de l'època i en el testimoniatge, a la revista Recull de Blanes i altres fonts literàries.
EN PAU DE LA COIXINERA
“Vinya d'en Pau, el de la coixinera, planejant i abocant-te en el pendis fins al mar que et saluda amb un somrís... Davant de la caseta, hi tens una era i, al costat seu, fent ombra al vell pedrís, una solemne i colossal figuera i un presseguer de préssecs del país, on en Pau anava a omplir-se'n la pitrera... I em convidava un dia tot passant... I mentre jo els anava rosegant aquells préssecs tardans,fent-hi ganyotes, en Pau prenia el rústic instrument, que era un coixí molsut tot ple de vent, llançant en l'aire unes alegres notes."
A la vila de Blanes, en Joaquim Ruyra també va fer aportacions literàries descrivint fets on s'utilitzava la coixinera:
“El sac dels gemecs va fent la passada, espargint per dins del poble un guirigall d'harmonia que alegra i engresca al jovent. Les xicotes, al sentir-ho, no poden pas restar un instant més a la taula, baldament estiguin a mig sopar i no s'hagi encetat encara el famós capó de la festa.-Ja passa sa coixinera!...¿Sentiu ?...Sa coixinera i encara mai d'endegar [...]”

## Referències

* ↑ [Anglada Mas, Anna Maria] «Pau Mestre i Xaubet, Pau de sa coixinera. Més de cent anys sense sonar la cornamusa». Revista Blanda, 17, 2014, pàg. 10-21.
* ↑ PUIG LLENSA, PERE «En Pau de la coixinera». El tres dalls. Barcelona: Viena, 2001. p 745.
* ↑ Ruyra, Joaquim. En Garet a l'enramada. Marines i boscatges. Barcelona: ed. 62, 2004, p 101.
Ajuntament de Blanes. Revista de l'Arxiu municipal
http://www.blanes.cat/docweb/2015-02-07-blanda
# Sis dies de Los Angeles

Els Sis dies de Los Angeles era una cursa de ciclisme en pista, de la modalitat de sis dies, que es corria a Los Angeles (Estats Units d'Amèrica). La seva primera edició data del 1932 i la darrera del 1973, amb set edicions disputades.

## Palmarès

| Any | Primers | Segons | Tercers |
| 1932 | Louis Berti Henry O'Brien | Raoul Basquez Snavely | Raoul Larazolla Joe Rivera |
| 1933 | No disputats |
| 1934 (1) | Eddy Testa Lew Rush | Charles Winter Cecil Yates | Frank Bartell Jack McCoy |
| 1934 (2) | Geary May Félix Lafenetre | Davidson Reginald McNamara | George Antrobus George Parker |
| 1935 | Alfred Crossley Jimmy Walthour | Henry O'Brien Piet van Kempen | Henri Lepage Fred Ottevaire |
| 1936 | No disputats |
| 1937 (1) | Oscar Juner Bob Walthour | Joe Devito Frank Turano | Archie Bollaert Bing Maffei |
| 1937 (2) | Archie Bollaert George Bollaert | Albert Sellinger Ewald Wissel | Mike Defilippo Schröder |
| 1938-72 | No disputats |
| 1973 | Klaus Bugdahl Graeme Gilmore | Dieter Kemper Tim Mountford | Jack Simes John Vandevelde |

## Referències

* ↑ «6 jours de Los Angeles (Etats-Unis)». [Consulta: 20 desembre 2022].
# Joseph-Marion Leandré

Joseph-Marion Leandré (Haití, 9 de maig de 1945) fou un futbolista haitià de la dècada de 1970.
Fou 6 cops internacional amb la selecció d'Haití amb la qual participà en la Copa del Món de futbol de 1974.
Pel que fa a clubs, destacà a Racing Club Haïtien
El seu germà Fritz també fou futbolista.

## Referències

* ↑ 1974 FIFA World Cup Germany Arxivat 2011-07-23 a Wayback Machine.
* ↑ «FIFA profile». Arxivat de l'original el 2014-04-12. [Consulta: 2 juny 2019].
* ↑ Joseph-Marion Leandré a National-Football-Teams.com (anglès)
* ↑ «World Cup Trivia - Fathers, Sons and Brothers, Uncles and Nephews». RSSSF, 02-10-2014. Arxivat de l'original el 26 febrer 2015.
# Constança de Sicília (reina de Xipre)

* Aquest article tracta sobre la filla de Frederic II de Sicília. Vegeu-ne altres significats a «Constança de Sicília (desambiguació)».
Constança de Sicília (1303 - Xipre, 19 de juny de 1344), també coneguda com a Constança d'Aragó, va ser una princesa siciliana, pertanyent a la Casa reial d'Aragó. Va ser reina consort de Jerusalem i de Xipre, i posteriorment d'Armènia.
Filla de Frederic II de Sicília i d'Elionor d'Anjou,el 1318 va casar-se amb Enric II de Xipre i va esdevenir reina consort de Xipre i de Jerusalem, essent coronada a Nicòsia i posteriorment a Famagusta. En morir el seu marit el 1324 va tornar-se a casar el 1331 amb Lleó V, rei d'Armènia, esdevenint princesa consort d'Armènia.

## Referències

* 1 2 «Constança de Sicília (reina de Xipre)». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Ramon Botet Pallarès

Ramon Botet Pallarès (Barcelona, 1908 - Reus, 1991) va ser un enginyer industrial català.
Formava part del grup de "savis" de Reus o «mestres paperinaires», que estava format per ell, Josep Maria Gort Sardà, Francesc Martí Queixalós, Francesc Sabater Lasheras, Francesc Salvat "Jurigú", i altres, que es dedicaren des del 1950 al 1970 a agitar socialment i culturalment els reusencs amb propostes surrealistes. Un dels actes d'agitació humorística més coneguts va ser el llançament de l'Spetek el 1957, l'any en què els soviètics van enlairar l'Spútnik, i que comportava una desfilada per la ciutat arrossegant un coet de cartó ple de pirotècnia, facècia que es repetí diversos anys consecutius amb gran concurrència de gent. També van organitzar concursos de poesia ràpida, on s'havia d'escriure un poema sobre un tema donat en mitja hora, i on el jurat també hi podia participar. Segons Josep Olesti, que va fer un interessant Diccionari biogràfic de reusencs, Ramon Botet era entès en moltes matèries i un excel·lent conferenciant, poeta, músic i notable actor teatral. Va col·laborar a la premsa de la postguerra, sobretot al Diario Español, i també a La Vanguardia. Va publicar un opuscle: Qué es la radiestesia (1978), amb un cert èxit. Va ser professor a l'Escola del Treball de Reus i era membre del cos tècnic de la delegació d'Indústria provincial i del cos d'examinadors de permís de conduir. Havia fet estudis sobre el transvasament de l'aigua de l'Ebre fins a Reus.

## Referències

* ↑ Antoni Panadès, «Els Savis de Reus», Tot Tarragona, 27 de juny de 2008
* ↑ Gort Juanpere, Ezequiel. Del Campanaret a Mart: notes biogràfiques de Josep Maria Gort Sardà (Reus 1912-1972). Reus: Carrutxa, 2011, p. 43-45. ISBN 9788487580529.
* ↑ Olesti Trilles, Josep. Diccionari biogràfic de reusencs. Reus: l'Ajuntament, 1991, p. 139.
# Oulad M'Barek

Oulad M'Barek (en àrab أولاد امبارك, Ūlād Imbārak; en amazic ⵜⴰⵔⵡⴰ ⵏ ⵎⴱⴰⵔⴽ) és una comuna rural de la província de Béni Mellal, a la regió de Béni Mellal-Khénifra, al Marroc. Segons el cens de 2014 tenia una població total de 19.774 persones.

## Referències

* ↑ «Population légale d'après les résultats du RGPH 2014 sur le Bulletin officiel N° 6354». Arxivat de l'original el 26 de desembre 2018. [Consulta: 19 novembre 2015].
# El Gelech

El Gelech és una masia de Tona (Osona) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Masia de petites dimensions, amb teulada a dues vessants desiguals, que donen un aire d'irregularitat a la casa. La part més rica de laca rau en la façana principal, puix que en ella s'hi obre el portal adovellat amb un escudet, amb inscripcions gòtiques, així com finestres de factura gòtica. Quant al material emprat cal destacar l'ús de pedra vermella. A la façana esquerra s'hi afegit un cos, ara en molt mal estat de preservació i amenaça ruïna (possiblement les antigues quadres). A la façana dreta s'hi troben quatre contraforts.

## Història

Es té coneixença d'aquesta masia a partir dels segles xii i xiii a endavant. Aquest mas va sobreviure a la pesta negra i a les calamitats del segle xiv. En el fogatge de 1553 figura un tal Miquel Galec com a cap de casa de la demarcació de Tona. Encara a l'any 1869 el Galech és citat en tant al nomenclàtor oficial de la província de Barcelona con en una enumeració de les "casas del campo" de Tona.

## Referències

* 1 2 «El Gelech». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 11 octubre 2017].
# William Agel de Mello

William Agel de Mello (Catalão, Estat de Goiás, 1937) és un diplomàtic, advocat i traductor brasiler. Va escriure, entre d'altres 22 diccionaris bilingües de quasi totes les llengües neolatines.
Estudià Dret i ingressà a l'Escola Diplomàtica de l'Instituto Rio Branco. El 1966 fou nomenat vicecònsol brasiler a Barcelona. Ací va aprendre català i així el 1975 va publicar el primer Diccionari català-portuguès amb més de 30.000 entrades, amb introducció d'Adriano da Gama Kury. El 1969 fou destinat a Liverpool i el 1972 fou nomenat cap de difusió cultural del Ministeri d'Afers Estrangers de Brasil. El 1976 fou destinat a Londres, el 1979 a La Paz (Bolívia) i el 1982 a Dar es Salaam, des d'on observà el procés d'independència de Namíbia.
Més tard ha traduït al portuguès els poemes de Federico García Lorca i ha escrit nombrosos assaigs sociològics sobre Àfrica, alhora que ha elaborat diccionaris del gallec, retoromànic, llengua sarda, occità, llatí i francès. El 2007 fou nomenat director de la Câmara de Comércio Brasil-Golfo Pérsico-África. També va rebre el premi literari de l'Academia Brasileira de Letras.

## Obres destacades

* Diccionari català-portuguès (1975)
* Dicionario portugues-romeno (1979)
* Estórias da Terra (2002)
* O Socialismo Africano: O modelo da Tanzânia
* O Processo de Independência da Namíbia
* O Processo de Dissolução do Apartheid e as Conseqüentes Transformações na África Austral. As Opções Estrátegicas Brasileiras
* O Idioma Panlatino e outros Ensaios Lingüísticos
* Dicionário Geral das Línguas Românicas da Península Ibérica

## Referències

* ↑ Longo, Malu «A obra e a vida superlativas de William Agel de Mello» (en portuguès). O Popular, 30-10-2020.
* ↑ Bittencourt, José Luiz «A Vocação de William». Diário da Manhã, 28-04-2006. Arxivat de l'original el 27 de setembre 2007 [Consulta: 13 febrer 2022].
* ↑ García Lorca, Federico; Agel de Mello, Wiliam (traductor). Obra poética completa (en castellà, portuguès). 4a edição, 2002. ISBN 85-336-1611-2.
* ↑ Farias, Renato. «William Agel de Mello - Idiomas» (vídeo) (en portuguès). Ciência & Letras. Fundação Oswaldo Cruz, 08-06-2015. [Consulta: 13 febrer 2022].
# David Lean (atleta)

David Lean (Launceston, 22 d'agost de 1935) és un atleta australià, ja retirat, especialista en curses de velocitat i de tanques, que va competir durant la dècada de 1950.
El 1956 va prendre part en els Jocs Olímpics de Melbourne, on va disputar dues proves del programa d'atletisme. Formant equip amb Kevan Gosper, Graham Gipson i Leon Gregory guanyà la medalla de plata en els 4x400 metres, mentre en els 400 metres tanques fou sisè.
En el seu palmarès també destaquen quatre medalles als Jocs de la Commonwealth, una d'or i dues de bronze el 1954 i una de plata el 1958. La medalla d'or aconseguida en aquests Jocs fou la primera guanyada per un atleta de Tasmània en un campionat internacional. El 1954 guanyà el campionat nacional de les 440 iardes tanques. Va establir cinc rècords australians dels 400 metres tanques i una vegada el dels 4x400 metres.

## Millors marques

* 400 metres llisos. 47.6" (1956)
* 400 metres tanques. 50.34" (1958)

## Referències

* 1 2 «Olympedia – David Lean». [Consulta: 27 abril 2022].
* ↑ «David Francis Lean | Commonwealth Games Federation» (en anglès). Arxivat de l'original el 2022-03-24. [Consulta: 27 abril 2022].
* ↑ Welch, Bruce (5 Aug 1954) David Lean, Barbaris win gold medals; History made by Tas Athlete; The Age
* ↑ «Australian Athletics Results». [Consulta: 27 abril 2022].
* ↑ «Australian Championships (Men)». [Consulta: 7 juliol 2020].
* ↑ Waśko, Janusz. Athletics national records evolution 1912-2012 : golden century of IAAF records. Zamość: GreenArt Jacek Kardasz, 2013, p. 82 i 198. ISBN 978-83-62033-30-0.
# Sis dies de Lilla

Els Sis dies de Lilla va ser una cursa de ciclisme en pista, de la modalitat de sis dies, que es va disputar a Lilla (França). Només es va organitzar l'edició de 1960.

## Palmarès

| Any | Primers | Segons | Tercers |
| 1960 | Ronald Murray John Tressider | Roger Godeau Jean Raynal | Jose De Noyette Roger Decorte |

## Enllaços externs

* Palmarès a memoire-du-cyclisme.net
* Palmarès a cyclebase.nl
# Kadena

Kadena (en llatí Cadena, en grec antic Κάδηνα) era una ciutat de Capadòcia esmentada per Estrabó. Diu que era la residència reial de Sisinna, que en el seu temps (va néixer cap a l'any 50 aC i va morir el 20) aspirava a la sobirania sobre els capadocis.
La seva situació es desconeix, però podria ser l'actual Niğde.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Cadena». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 29 abril 2021].
# Ramon Borràs Perelló

Ramon Borràs i Perelló (Lleida, 1858-1941?) fou un tallista i escultor català. Es va formar al taller del seu pare, Borràs Fàbrega, i va treballar amb Hermenegild Jou, qui al seu torn va ser deixeble dels Corcelles. Principalment es dedicà a la talla i l'escultura religiosa, però també formà part del Tranquil Taller, un dels primers grups d'artistes lleidatans contemporanis dels quals es té constància, amb Ramon Fontanals i Prudenci Murillo. Ramon Borràs va ser un dels organitzadors de l'Exposició d'Artistes Lleidatans de 1912, en la qual també va participar tot exposant una peça, titulada Saborejant.
Entre les seves obres més destacades hi ha els altars de les esglésies de La Pobla de Segur i el Seminari de Lleida, i els de les parròquies de Sant Joan i de Sant Pere de Lleida, el de Nostra Senyora de Montserrat a l'Església dels Dolors; el púlpit i altars laterals del Seminari de la Seu d'Urgell i el de Sant Blai de la Catedral de Lleida, que va construir amb el seu fill Ramon.

## Referències

* 1 2 Nadal Gaya, Joan Manuel. Diccionari de pintors, escultors, gravadors i dibuixants. L'art a la Lleida del segle xx. Lleida: Pagès, 2003, p. 84. ISBN 84-7935-998-6 [Consulta: 27 octubre 2012].
* ↑ Solé i Martí, Esther. «Mecanismos y escenarios de creación y difusión artística en la periferia: Grupos de artistas y espacios expositivos en Lleida, 1875-1936». A: Mirando a Clío. El arte español reflejo de su historia. Actas del XVIII Congreso Español de Historia del Arte (en castellà). Santiago de Compostel·la: Universidade de Santiago de Compostela, p. 894-905. ISBN 978-84-9887-840-0 [Consulta: 27 octubre 2012].
* ↑ Solé i Martí, Esther «L'exposició de 1912 o un punt d'inflexió en la història de l'art lleidatà». Lleida 1912. Memòria d'una exposició d'art, 2012, pàg. 11-43.
* ↑ «Ramon Borràs i Perelló a l'índex d'artistes del Museu Morera». Arxivat de l'original el 17 de setembre 2018. [Consulta: 27 octubre 2012].
# Oulad H'Cine

Oulad H'Cine (en àrab أولاد حسين, Ūlād Ḥsīn; en amazic ⵡⵍⴰⴷ ⵃⵙⵉⵏ) és una comuna rural de la província de Sidi Slimane, a la regió de Rabat-Salé-Kenitra, al Marroc. Segons el cens de 2014 tenia una població total de 32.130 persones.

## Referències

* ↑ «Population légale d'après les résultats du RGPH 2014 sur le Bulletin officiel N° 6354». Arxivat de l'original el 26 de desembre 2018. [Consulta: 19 novembre 2015].
# Recouvrance (Territori de Belfort)

Recouvrance és un municipi francès situat al departament del Territori de Belfort i a la regió de Borgonya - Franc Comtat. L'any 2007 tenia 62 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Recouvrance era de 62 persones. Hi havia 24 famílies de les quals 4 eren unipersonals (4 dones vivint soles i 4 dones vivint soles), 8 parelles sense fills i 12 parelles amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 27 habitatges, 24 eren l'habitatge principal de la família i 3 eren segones residències. Tots els 27 habitatges eren cases. Dels 24 habitatges principals, 23 estaven ocupats pels seus propietaris i 1 estava llogat i ocupat pels llogaters; 1 tenia dues cambres, 5 en tenien quatre i 18 en tenien cinc o més. 21 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 7 habitatges hi havia un automòbil i a 15 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Recouvrance el 2009 :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 4 |
| 0 | 85 a 89 | 0 |
| 0 | 80 a 84 | 0 |
| 0 | 75 a 79 | 0 |
| 0 | 70 a 74 | 0 |
| 0 | 65 a 69 | 0 |
| 0 | 60 a 64 | 0 |
| 4 | 55 a 59 | 8 |
| 4 | 50 a 54 | 4 |
| 0 | 45 a 49 | 0 |
| 4 | 40 a 44 | 4 |
| 0 | 35 a 39 | 0 |
| 0 | 30 a 34 | 0 |
| 4 | 25 a 29 | 4 |
| 0 | 20 a 24 | 4 |
| 0 | 15 a 19 | 0 |
| 4 | 10 a 14 | 0 |
| 0 | 5 a 9 | 0 |
| 4 | 0 a 4 | 0 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 49 persones, 37 eren actives i 12 eren inactives. De les 37 persones actives 35 estaven ocupades (16 homes i 19 dones) i 2 estaven aturades (1 home i 1 dona). De les 12 persones inactives 4 estaven jubilades, 3 estaven estudiant i 5 estaven classificades com a «altres inactius».

### Activitats econòmiques

Dels 4 establiments que hi havia el 2007, 2 eren d'empreses de construcció i 2 d'empreses de transport.
L'únic servei als particulars que hi havia el 2009 era un paleta.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* ↑ Nombre d'équipements des services aux particuliers
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Recouvrance a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Recouvrance a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.