OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Gerardus Bolland

Gerardus Johannes Petrus Josephus Bolland (Groningen, 9 de juny de 1854 - Leiden, 11 de febrer de 1922) fou un filòsof i lingüista neerlandès autodidacta.

## Vida i obra

Bolland nasqué en una família humil de Groningen, però aconseguí obtenir una plaça de mestre, també fou professor d'anglès i alemany a Batavia, a les Índies orientals neerlandeses. El 1896 aconseguí obtenir una plaça de professor de filosofia que havia quedat vacant a la Universitat de Leiden. Amb les seves classes i la seva recerca va ser responsable de reviure als Països Baixos l'interès per Hegel al tombant de segle xx.
També feu estudis sobre el cristianisme primitiu i seguí els treballs de Bruno Bauer, explicant que el cristianisme es desenvolupà a partir de cultes precristians a través d'un procés de sincretisme.
L'estil particular de la seva manera de redactar el neerlandès li meresqué algunes crítiques.
Fou un dels primers intel·lectuals en ser nomenat membre corresponent de la Secció de Ciències de l'Institut d'Estudis catalans el 1916 (fou el membre corresponent número 4).
El 1922 es creà la Bolland Genootschap voor Zuivere Rede (‘Societat Bolland de la Raó Pura’), que té per òrgan la revista De Idee.

## Publicacions

* Hegel: Eene Historische Studie (1898)
* Zuivere Rede. Een boek der wijsheid voor vrienden (1904)
* Gnosis en Evangelie: eene historische studie (1906)
* Hegel's Phänomenologie des Geistes (1907)
* De Evangelische Jozua (1907)

## Referències

* ↑ DBNL. «Van Eeden, Bolland en Lady Welby Significa in het licht der Rede J. Noordegraaf, Voortgang. Jaargang 12» (en neerlandès). [Consulta: 26 febrer 2023].
* 1 2 3 4 5 Otterspeer, Willem. Bolland : een biografie. Amsterdam: Bakker, 1995. ISBN 90-351-1604-6.

## Enllaços externs

* Biografia (en neerlandès
# Cumberland (Iowa)

Cumberland és una població dels Estats Units a l'estat d'Iowa. Segons el cens del 2000 tenia 281 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Cumberland tenia 281 habitants, 128 habitatges, i 82 famílies. La densitat de població era de 180,8 habitants per km².
Dels 128 habitatges en un 25% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 59,4% hi vivien parelles casades, en un 3,9% dones solteres, i en un 35,2% no eren unitats familiars. En el 34,4% dels habitatges hi vivien persones soles el 17,2% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,2 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,81.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 21% tenia menys de 18 anys, un 4,6% entre 18 i 24, un 25,6% entre 25 i 44, un 24,9% de 45 a 60 i un 23,8% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 44 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 100 homes.
La renda mediana per habitatge era de 28.750 $ i la renda mediana per família de 39.167 $. Els homes tenien una renda mediana de 26.786 $ mentre que les dones 15.500 $. La renda per capita de la població era de 15.662 $. Entorn del 6,1% de les famílies i el 8,3% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Cumberland». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 6 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Cumberland». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Stepove (Saki)

* Per a altres significats, vegeu «Stepove».
Stepove (en (ucraïnès): Степове, en rus: Степное) és un poble de la República Autònoma de Crimea, a Ucraïna, que el 2014 tenia 361 habitants. Pertany al districte rural de Saki.

## Referències

* ↑ «Приказ Минкомсвязи России «О внесении изменений в Российскую систему и план нумерации, утверждённые приказом Министерства информационных технологий и связи Российской Федерации от 17.11.2006 № 142»». Минкомсвязь России. Arxivat de l'original el 2017-07-05. [Consulta: 24 juliol 2016].
* ↑ «Новые телефонные коды городов Крыма». Крымтелеком. Arxivat de l'original el 2016-05-06. [Consulta: 24 juliol 2016].
# Garavito (cràter)

Garavito és un cràter d'impacte localitzat a l'hemisferi sud de la cara oculta de la Lluna. Es troba al nord-oest de la plana de Poincaré i a l'oest del cràter Chrétien. El 27 d'agost de 1970 va rebre el nom de Garavito en honor a l'astrònom colombià Julio Garavito Armero per part de la Unió Astronòmica Internacional, sent un dels pocs cràters nomenats en honor a una persona d'origen llatinoamericà.
Aquest cràter té una vora externa desgastada i erosionat, sobretot al llarg dels extrems oest i el sud. Al llarg del costat nord entra al cràter Garavito I, i els seus flancs exteriors s'estenen sobre el sòl intern de Garavito. Un altre cràter menor, denominat Garavito D, s'uneix a la part exterior nord-est. El pis interior del cràter Garavito és relativament uniforme, amb pocs cràters minúsculs i febles restes d'antics impactes.

## Cràters satèl·lit

Per convenció, aquests elements són identificats als mapes lunars posant la lletra al costat del punt mitjà del cràter que està més prop de Garavito.
| Cràters satèl·lit | Gamow Coordenades Diàmetre C 44° 48′ S, 159° 08′ E﻿ / ﻿44.8°S,159.14°E﻿ / -44.8; 159.14﻿ (Garavito C) 23,5 km D 46° 22′ S, 158° 54′ E﻿ / ﻿46.37°S,158.9°E﻿ / -46.37; 158.9﻿ (Garavito D) 28,4 km Q 49° 22′ S, 153° 56′ E﻿ / ﻿49.37°S,153.93°E﻿ / -49.37; 153.93﻿ (Garavito Q) 45,9 km I 45° 32′ S, 156° 04′ E﻿ / ﻿45.53°S,156.06°E﻿ / -45.53; 156.06﻿ (Garavito Y) 52,9 km |

## Referències

* (WGPSN), IAU Working Group for Planetary System Nomenclature. «Gazetteer of Planetary Nomenclature. 1:1 Million-Scale Maps of the Moon» (en anglès). UAI / USGS, 13-02-2013. [Consulta: 6 abril 2016].
* Andersson, L. E.; Whitaker, E. A.,. NASA Catalogue of Lunar Nomenclature (en anglès). NASA RP-1097, 1982.
* Blue, Jennifer. «Gazetteer of Planetary Nomenclature» (en anglès). USGS, 25-07-2007. [Consulta: 2 gener 2012].
* Bussey, B.; Spudis, P.. The Clementine Atlas of the Moon (en anglès). Nueva York: Cambridge University Press, 2004. ISBN 0-521-81528-2.
* Cocks, Elijah E.; Cocks, Josiah C.. Who's Who on the Moon: A Biographical Dictionary of Lunar Nomenclature (en anglès). Tudor Publishers, 1995. ISBN 0-936389-27-3.
* McDowell, Jonathan. «Lunar Nomenclature» (en anglès). Jonathan's Space Report, 15-07-2007. [Consulta: 2 gener 2012].
* Menzel, D. H.; Minnaert, M.; Levin, B.; Dollfus, A.; Bell, B. «Report on Lunar Nomenclature by The Working Group of Commission 17 of the IAU» (en anglès). Space Science Reviews, 12, 1971, pàg. 136.
* Moore, Patrick. On the Moon (en anglès). Sterling Publishing Co, 2001. ISBN 0-304-35469-4.
* Price, Fred W. The Moon Observer's Handbook (en anglès). Cambridge University Press, 1988. ISBN 0521335000.
* Rükl, Antonín. Atlas of the Moon (en anglès). Kalmbach Books, 1990. ISBN 0-913135-17-8.
* Webb, Rev. T. W.. Celestial Objects for Common Telescopes, 6ª edición revisada (en anglès). Dover, 1962. ISBN 0-486-20917-2.
* Whitaker, Ewen A. Mapping and Naming the Moon (en anglès). Cambridge University Press, 2003. 978-0-521-54414-6.
* Wlasuk, Peter T. Observing the Moon (en anglès). Springer, 2000. ISBN 1-85233-193-3.
# AMUSE

AMUSE és una aplicació llançada l'any 2017 per la Fundació ONCE, destinada a convertir els museus en llocs més inclusius, interactius i lúdics, amb l'objectiu d'incloure a les persones amb discapacitat visual en l'oci cultural. És una aplicació apta per tots els dispositius Android.
Amb aquesta aplicació es pot:
* Accedir a la informació de manera personalitzada a les teves necessitats en funció dels continguts disponibles del museu.
* Localitzar els elements claus del teu voltant usant la càmara del mòbil o la localització Bluetooth.
* Realitzar rutes temàtiques dissenyades pel museu
* Jugar per les diferents sales del museu en diferents nivells en funció del coneixement i els punts acumulats
* Saber la teva localització gràcies al Bluetooth.
Entre els museus que han incorporat aquest programa a les seves instal·lacions, s'hi troben el Museo del Enclave de la Muralla de Molina de Segura o el Museu Tifològic de Madrid. L'any 2019 va rebre el premi a la "Innovació en ONG" concedit per l'Organització Mundial del Turisme.

## Referències

* ↑ «El Ministerio de Educación, Cultura y Deporte, la Fundación ONCE e ILUNION presentan en Tabacalera la App AMUSE» (en castellà). Ministerio de Cultura y Deporte, 19-10-2017. [Consulta: 2 juny 2022].
* ↑ «La Fundación ONCE lanza 'Amuse', una app interactiva y accesible para visitar museos» (en castellà). Europa Press, 20-10-2017. [Consulta: 2 juny 2022].
* ↑ «El MUDEM mejora la accesibilidad de las personas con discapacidad a través de la app “Amuse” que impulsa la Fundación ONCE» (en castellà). Ayuntamiento de Molina de Segura, 29-01-2020. [Consulta: 2 juny 2022].
* ↑ «El museo que demuestra que "tocar acerca el arte, no lo estropea"» (en castellà). Telemadrid, 17-05-2020. [Consulta: 2 juny 2022].
* ↑ «El proyecto Amuse, de Fundación ONCE, Premio de la OMT a la Innovación en ONG» (en castellà). Servimedia, 11-09-2019. [Consulta: 2 juny 2022].
# Selene

En la mitologia grega, Selene (en grec antic: Σελήνη) era una antiga deessa lunar, filla dels titans Hiperió i Teia. La seva equivalent en la mitologia romana era la deessa Luna, qui tenia un temple al mont Aventí construït el segle vi aC, que fou destruït en el gran incendi de Roma en temps de Neró.
El paper de la deessa lunar és principal. Si el nom és grec, està connectat amb selas (llum). Selene acabà essent reemplaçada per Àrtemis, així que els escriptors posteriors la descrivien com una filla de Zeus o de Pal·las. En l'himne homèric a Hermes, amb la seva patrilinealitat característicament insistent, és la «brillant Selene, filla de Pal·las, fill de Megamedes».
En la genealogia divina tradicional, Hèlios és el seu germà: després que ell acabés el seu viatge pel cel, Selene comença el seu quan la nit cau sobre la terra. Llur germana, Eos, és la deessa de l'alba, qui també va tenir un amant humà: Cèfal.

## Endimió

Apol·loni de Rodes narra com va estimar un formós pastor de Cària (o en la versió de Pausànies, un rei d'Elis, o un caçador) anomenat Endimió. Narra la llegenda que Selene veié Endimió adormit en una cova del mont Lamos, prop de Milet, on s'havia refugiat per descansar, i ambdós s'enamoraren. Selene va demanar a Zeus que concedís a Endimió la vida eterna perquè així poguessin estar sempre junts. Endimió, d'altra banda, va prendre la decisió de dormir en un somni perpetu, i només es despertaria per estar amb Selene.
Cada nit, Selene baixava a la cova del mont Lamos per visitar el seu amant adormit. D'aquest amor nasqueren cinquanta filles, i en diverses versions, també Naxo, l'heroi de l'illa de Naxos. El santuari d'Endimió al vessant sud d'Heracleia és una cambra amb forma de ferradura, un vestíbul d'entrada i un pati amb columnes.

## Enllaços externs

* "De Troia a Ítaca". «Himne Homèric a "Selena", en versió de Joan Maragall» (html). [Consulta: 11 febrer 2011].

## Referències

* ↑ Kerényi p. 197.
* ↑ Burkert p. 176.
* ↑ Apol·loni de Rodes iv.57.
* ↑ Ciceró, Tusculanae Disputationes.

## Bibliografia

* Karl Kerenyi: "Los héroes griegos", ed.Atalanta, ISBN 9788493651060
* Karl Kerenyi: "Los dioses de los griegos", ed.Monte avila, ISBN 9789800109311
* Walter Burket: "La religión griega.Arcáica y clásica", ISBN 978-84-96775-01-5
# Sauconita

La sauconita és un mineral de la classe dels silicats, que pertany grup de minerals argilosos de l'esmectita. Rep el nom pel Saucon Valley, a Pennsilvània, on es va trobar per primera vegada l'any 1875.

## Característiques

La sauconita és un fil·losilicat de fórmula química Na$_{0.3}$Zn₃((Si,Al)₄O$_{10}$)(OH)₂·4H₂O. Cristal·litza en el sistema monoclínic. La seva duresa a l'escala de Mohs es troba entre 1 i 2. Es troba en dipòsits oxidats de zinc i coure.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la sauconita pertany a «09.EC - Fil·losilicats amb plans de mica, compostos per xarxes tetraèdriques i octaèdriques» juntament amb els següents minerals: minnesotaïta, talc, willemseïta, ferripirofil·lita, pirofil·lita, boromoscovita, celadonita, chernykhita, montdorita, moscovita, nanpingita, paragonita, roscoelita, tobelita, aluminoceladonita, cromofil·lita, ferroaluminoceladonita, ferroceladonita, cromoceladonita, tainiolita, ganterita, annita, ephesita, hendricksita, masutomilita, norrishita, flogopita, polilithionita, preiswerkita, siderofil·lita, tetraferriflogopita, fluorotetraferriflogopita, wonesita, eastonita, tetraferriannita, trilithionita, fluorannita, shirokshinita, shirozulita, sokolovaïta, aspidolita, fluoroflogopita, suhailita, yangzhumingita, orlovita, oxiflogopita, brammal·lita, margarita, anandita, bityita, clintonita, kinoshitalita, ferrokinoshitalita, oxikinoshitalita, fluorokinoshitalita, beidel·lita, kurumsakita, montmoril·lonita, nontronita, volkonskoïta, yakhontovita, hectorita, saponita, spadaïta, stevensita, swinefordita, zincsilita, ferrosaponita, vermiculita, bileyclor, chamosita, clinoclor, cookeïta, franklinfurnaceïta, gonyerita, nimita, ortochamosita, pennantita, sudoïita, donbassita, glagolevita, borocookeïta, aliettita, corrensita, dozyita, hidrobiotita, karpinskita, kulkeïta, lunijianlaïta, rectorita, saliotita, tosudita, brinrobertsita, macaulayita, burckhardtita, ferrisurita, surita, niksergievita i kegelita.

## Referències

* ↑ «Sauconite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 26 desembre 2015].
* Sauconite information from webmineral.com
* Handbook of Mineralogy Arxivat 2007-09-27 a Wayback Machine.
# Miguel Ángel Burrezo Quintero

Miguel Ángel Burrezo Quintero (Torre del Mar, Màlaga, 15 de febrer de 1978) és un futbolista andalús, que ocupa la posició de davanter.

## Carrera esportiva

Va destacar a les files del Vélez CF, fins que el 1997 es va incorporar al filial del Màlaga CF. A la temporada 99/00 debuta amb el primer equip mal·lacità en primera divisió, tot i que la seua aportació es redueix a uns minuts davant el RCD Mallorca. A partir d'ací, la carrera de l'andalús prossegueix per diversos equips modestos del seu país: Algeciras CF (00/01), Granada CF (2001) (ambdós a Segona Divisió B), Málaga B (2002), Vélez CF (02/03), Torre del Mar UD (03/05), Nerja, retorna a 2aB amb l'Antequera CF (2009) i de nou Vélez CF.

## Referències

* ↑ Crònica Màlaga CF-RCD Mallorca a El País
* ↑ "El Antequera contrata a Burrezo" (Diario Sur, 31/01/2009
* ↑ "Damián y Burrezo se convierte en los primeros fichajes de la temporada 2009 - 2010 (InfoAxarquía, 16/07/2009)

## Enllaços externs

* Miguel Ángel Burrezo a Renaldinhos.com
* Fitxa de Burrezo
* "Con denominación de origen". Article a Diario Sur
* Málaga y Mallorca acusaron las bajas y su partido fue malo, de escasas ocasiones. ABC Sevilla, 13/03/2000, pàg 16.
# Aeroport de Sant Sebastià

L'Aeroport de Sant Sebastià (codi IATA: EAS, codi OACI: LESO) és un aeroport espanyol a 22 km de la ciutat de Sant Sebastià, en el municipi d'Hondarribia, Guipúscoa, al costat de la frontera entre Espanya i França. El 2011 va donar servei a 248.050 passatgers amb vols regulars i de temporada a alguns destins espanyols i europeus.
El futur de l'Aeroport de Sant Sebastià ha estat posat en tela de judici per les diferents institucions, principalment les que no el gestionen directament, com la Cambra de Diputats de Guipúscoa o els ajuntaments de la zona, inclosos els de Sant Sebastià. Aquest últim, així com l'organisme provincial veuen necessària una ampliació de la pista per mantenir-lo actiu, així com per augmentar el nombre de vols i línies (actualment només s'oferien vols regulars a Madrid i Barcelona) i obrir pas a les aerolínies de baix cost. El Govern de José María Aznar va proposar una ampliació de 600 metres en la longitud de la pista, mesura que exigia la demolició d'un barri sencer del municipi d'Hondarribia. Amb l'arribada al Govern de José Luís Rodríguez Zapatero, i com a promesa electoral, es va rebutjar aquest projecte. L'última proposta planteja una ampliació de 300 metres a construir sobre el mar. Aquest projecte ha estat rebutjat per organitzacions ecologistes (per trobar-se allà l'aqüífer de Plaiaundi, protegit) així com per l'alcalde d'Hendaia, localitat francesa que comparteix la desembocadura del riu Bidasoa amb Hondarribia i que té un paper determinant en la definició última de les obres a escometre, ja que els avions envaeixen l'espai aeri francès abans d'aterrar. Tant la diputació de Guipúscoa com els ajuntaments de la zona donen el seu vistiplau.
El juliol de 2006, el Ministeri de Foment va decidir finalment no ampliar la pista i mantenir-la sense variacions. Tant la Diputació de Guipúscoa com l'Ajuntament de Sant Sebastià van lamentar la decisió. La sintonia ideològica entre el ministeri i l'Ajuntament de Sant Sebastià en mans del PSE-EE, pot aplanar el camí per reprendre les negociacions sobre una hipotètica ampliació

## Infraestructures

* 1 pista d'aterratge de 1.754 metres
* 1 terminal de passatgers
* 1 aparcament per a 584 places
* 3 portes d'embarcament

## Referències

* ↑ Memòria 2011 (en castellà). AENA, 2012, p. 3.
* ↑ «Seis nuevas rutas unen Euskadi con Croacia, Italia, Bruselas, Mallorca y Jerez» (en castellà). El Mundo, 07-06-2010. [Consulta: 2 novembre 2013].

## Enllaços externs

* Pàgina Web de l'aeroport
* Vista aèria a Google Maps
# Garibaldi (Oregon)

Garibaldi és una població dels Estats Units a l'estat d'Oregon. Segons el cens del 2007 tenia 895 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Garibaldi tenia 899 habitants, 436 habitatges, i 251 famílies. La densitat de població era de 357,8 habitants per km².
Dels 436 habitatges en un 16,5% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 47,5% hi vivien parelles casades, en un 6,4% dones solteres, i en un 42,4% no eren unitats familiars. En el 34,2% dels habitatges hi vivien persones soles el 17,4% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,04 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,55.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 16,2% tenia menys de 18 anys, un 6,1% entre 18 i 24, un 21,4% entre 25 i 44, un 31,3% de 45 a 60 i un 25% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 49 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 103,5 homes.
La renda mediana per habitatge era de 28.945$ i la renda mediana per família de 37.266$. Els homes tenien una renda mediana de 30.938$ mentre que les dones 23.359$. La renda per capita de la població era de 18.075$. Aproximadament el 6,9% de les famílies i l'11,6% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Garibaldi». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 10 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Garibaldi». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# DB-15

El DB-15 («D-subminiature type B, 15 pin») és un connector de 15 pins que s'utilitza en informàtica per interconnectar equips i generar una xarxa de dades (LAN). Els pins estan organitzats en una fila de vuit i una fila de set. La connexió es fa des del port de la placa base o de la targeta de xarxa (NIC).
El perifèric més comú per aquest port era una palanca de control o controlador de videojoc. Va ser reemplaçat pel port RJ-45, de vuit pins.

## Referències

* ↑ «What is DB-15? - Definition from Techopedia» (en anglès). Techopedia.com.
* 1 2 «Puerto DB15 de red, caracteristicas y capacidad .:: www.informaticamoderna.com ::.» (en castellà). [Consulta: 8 maig 2018].
* ↑ «DB Style and HD15 (VGA) Cable Connector Guide | C2G» (en anglès). [Consulta: 8 maig 2018].
# Subducció

La subducció és un procés d'enfonsament d'una placa litosfèrica/oceànica sota una altra en un límit de plaques convergent, segons la teoria de la tectònica de plaques. Generalment, és la litosfera oceànica, de major pes específic, la que realitza el moviment de subducció sota la litosfera continental, la qual és d'un pes específic més petit a causa del major grossor cortical. Un exemple molt estudiat és la subducció de la placa de Nazca sota la serralada dels Andes.
El moviment lent de la placa oceànica en direcció a les capes més profundes de la Terra provoca un augment progressiu de la temperatura de les roques de l'antic fons marí, que arriben fins a més de 1.000 °C i es fonen parcialment a una profunditat d'uns 100 km. Durant la subducció s'observa, a més, un augment relatiu i ràpid de la pressió. En una zona de subducció, l'escorça terrestre que s'ha fos ascendeix novament cap a la superfície on arriba a formar volcans i illes. La formació d'alguns volcans, muntanyes, illes i fosses oceàniques estan connectades amb el procés de subducció, deriva continental i orogènesi.
La subducció es dona principalment a la costa occidental d'Amèrica del Sud (Xile, Perú, Equador, Colòmbia), el Japó, Aleutianes, Java i parts del mar Mediterrani. Sempre provoca fenòmens sísmics de major magnitud.
La litosfera fosa també allibera gasos de l'atmosfera, que van ser atrapats a terra i per això la subducció de la litosfera també contribueix al reciclatge de l'atmosfera.
La zona de subducció és una zona llarga i estreta on una placa litosfèrica descendeix per sota d'una altra. Com que la temperatura i la pressió augmenten amb la profunditat, una part dels materials de la placa en subducció són alliberats, sobretot l'aigua, la qual cosa comporta la fusió en el mantell terrestre, que al seu torn ascendeix a través de l'escorça terrestre continental creant volcans. Les zones de subducció constitueixen una part molt important dins de la dinàmica dels materials terrestres. Els materials subduïts han canviat possiblement les propietats del mantell i han permès que la convecció es mantingui.
Les zones de subducció són àrees amb una intensa activitat volcànica i sísmica. Els focus sísmics, alguns dels quals es troben a 700 km de profunditat, se situen sobre el pla de subducció, anomenat també pla de Benioff.

## Referències

* ↑ Stern, Robert J. «Subduction zones». Reviews of Geophysics, 40, 4, 2002, p. 1012. DOI: 10.1029/2001RG000108.

## Vegeu també

* Tectònica de plaques
# Senat de Cantàbria

El Senat de Cantàbria fou un govern independent que va regir Cantàbria de manera independent des del 476 fins al 574. Aquest Senat constituïa el govern territorial, integrat per la noblesa terratinent hispana-romana, i probablement existia ja des de l'any 409, o en tot cas des abans del final de l'imperi.
El 574 el rei visigot Leovigild va penetrar a Cantàbria, que estava sent saquejada per enemics no identificats (evidentment els vascons), va prendre Amaya i va posar sota el seu control la "província" és a dir el territori de Cantàbria. Brauli en la seva obra "Vida de San Emilià" esmenta la matança del Senat de Cantàbria un dels membres del qual s'anomenava Abundantius. Sant Emilià creia que a l'Estat independent de Cantàbria hi havia assassinats, robatoris, incests, violències i un gran nombre d'altres vicis. Segurament els assassinats, robatoris i violències havien de ser provocats per les incursions dels vascons des de l'actual Euskadi. Altres aspectes del desgrat causat l'eremita podien deure's al predomini del paganisme.