OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Paul Haas

Paul Auguste Haas (Boujean, avui barri de Biel/Bienne, Suïssa, 1873) va ser el tercer president del Futbol Club Barcelona i el primer que no havia participat en la fundació de l'entitat ni havia estat jugador blaugrana. Aquest suís va arribar a la presidència el 5 de setembre de 1902 i va dirigir al club fins al 17 de setembre de 1903, en un període de transició marcat per les dificultats econòmiques ocasionades per les despeses de manteniment de l'entitat i per la forta polèmica amb la Federació Gimnàstica Espanyola, que pretenia organitzar un torneig sense estrangers amb la intenció de controlar el futbol barceloní. Per aquest fet, Haas va ser un dels impulsors de l'Associació Catalana de Clubs de Futbol, a la qual es va adherir la majoria d'equips de l'època.
Durant el seu mandat, el Futbol Club Barcelona es va retirar de la Copa Macaya 1902-03, després que s'invalidés injustament la seva victòria contra l'Hispània. Arran d'aquesta nova polèmica es va crear la Copa Barcelona (precedent del Campionat de Catalunya que es començaria a disputar la temporada següent), impulsada pel futbol Club Barcelona que es va proclamar brillant campió després de guanyar dotze dels catorze partits que van configurar el calendari del torneig.
Paul Haas va ser qui va introduir una nova disciplina, el rugbi, i ho va mantenir encara que aquesta modalitat no va tenir molt èxit.
En aquella època van començar les dificultats econòmiques i alguns clubs modests van desaparèixer. El FC Barcelona a més de ser l'impulsor de la Copa Barcelona va ser el col·laborador en la realització de la Copa Mercier. Es van crear els capells de mèrit, els Carnets d'Honor, i es van impulsar altres iniciatives. Paul Haas va ser president del Barcelona 377 dies fins que el 17 de setembre de 1903 va abandonar el càrrec.

## Referències

* ↑ «Los suizos y el FC Barcelona (primera part)». Fernando Arrechea, Cuadernos de fútbol, CIHEFE, 2014. [Consulta: 1r octubre 2014].

## Vegeu també

* Presidents del Futbol Club Barcelona
* Futbol Club Barcelona
# San Gregorio di Catania

San Gregorio di Catania (sicilià San Grigoriu) és un municipi italià, dins de la ciutat metropolitana de Catània. L'any 2007 tenia 11.230 habitants. Limita amb els municipis d'Aci Castello, Catània, San Giovanni la Punta, Tremestieri Etneo i Valverde.

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2008- | Remo Francesco Palermo | Centreesquerra |
# Salvador

«Salvador o el Salvador» té aquests significats:
* Salvador (nom), nom propi masculí de persona
* el Salvador, o Crist Salvador, sobrenom que al·ludeix a Jesucrist com a salvador de la humanitat
* Salvador (motocicleta), marca de motocicletes i automòbils construïts per Salvador Grau
* Salvador (llengua), llengua auxiliar planificada, vegeu llista de llengües auxiliars planificades
* Cinema:
** Salvador (pel·lícula de 1986), pel·lícula d'Oliver Stone (1986)
** Salvador (Puig Antich), pel·lícula de Manuel Huerga (2006) sobre l'execució de Salvador Puig Antich
* Esports:
** Club de Rugby El Salvador, club de rugbi de la ciutat castellana de Valladolid
* Toponímia:
** Salvador (Madrid), barri de la ciutat de Madrid (Espanya)
** Salvador (Brasil), ciutat brasilera, capital de l'Estat de Bahia
** El Salvador, estat de l'Amèrica Central
** San Salvador, capital de l'estat del Salvador
** Departament de San Salvador
* Biografies:
** Carles Salvador i Gimeno, poeta i gramàtic valencià
** Família Salvador, nissaga històrica d'apotecaris i naturalistes
** Maja Salvador, cantant, actriu i ballarina filipina
** Matilde Salvador i Segarra, compositora i pintora valenciana
** Salvador Allende Gossens, metge i polític xilè
** Salvador Casañas i Pagès, bisbe i cardenal català
** Salvador Chulià Hernàndez, músic i compositor valencià
** Salvador Dalí i Domènech, pintor català
** Salvador Escamilla i Gómez, presentador català de ràdio i televisió
** Salvador Espriu i Castelló, poeta, dramaturg i novel·lista català
** Salvador Giner i de San Julián, sociòleg català i president de l'IEC
** Salvador González Marco, futbolista valencià, més conegut com a Voro
** Salvador Llobet i Reverter, geògraf català, creador de l'Editorial Alpina
** Salvador Luria, metge i professor universitari estatunidenc d'origen italià, guardonat amb el premi Nobel de Medicina o Fisiologia
** Salvador Milà i Solsona, polític català
** Salvador Moncada, metge hondureny, guardonat amb el premi Príncep d'Astúries
** Salvador de Madariaga, diplomàtic, escriptor i historiador espanyol d'origen gallec
** Salvador Puig Antich, revolucionari català
** Salvador Sadurní i Urpí, futbolista català
** Salvador Seguí i Rubinat, líder anarcosindicalista català, més conegut com el Noi del Sucre
** Salvador Sostres i Tarrida, escriptor i periodista català
** Salvador Valeri i Pupurull, arquitecte modernista català
** Salvador Vilaseca i Anguera, historiador i metge català
# Panathinaikós Athlitikós Ómilos

El Panathinaikos Athlitikos Omilos (en grec: Παναθηναϊκός Αθλητικός Όμιλος, en català: Club Atlètic de Tots els Atenencs) és un club poliesportiu de la ciutat d'Atenes (Grècia).

## Història

El Panathinaikos AO va ser fundat el 1908 per George Kalafatis com a club de futbol, amb el nom de Podosferikos Omilos Athinai (Club de Futbol d'Atenes), en separar-se del Panellinios Gymnastikos Silogos, organització esportiva creada el 1899, en negar-se, aquesta, a crear una secció de futbol. El 1909 es reanomenà Panellinios Podosferikos Omilos (Club de Futbol Panhel·lenic) i el 1918 com a Panellinios Podosferikos kai Agonistikos Omilo (Club de Futbol i Esports Panhel·lenic), en crear noves seccions, com la de voleibol. L'any 1924 adoptà l'actual nom Panathinaikos Athlitikos Omilos per confirmar la seva vocació poliesportiva.

## Seccions

El club compta amb 21 disciplines esportives diferents, essent una de les majors organitzacions esportives d'Europa. Algunes d'elles són:
| Futbol (1908) Atletisme (1919) Voleibol (1919) Basquetbol (1922) Tennis Taula (1924) Ciclisme (1928) Natació (1930) Waterpolo (1930) | Boxa (1946) Salts (1947) Escacs (1959) Halterofília (1959) Esgrima (1960) Gimnàstica (1962) Esquí aquàtic (1963) Lluita (1965) |

## Secció de Futbol

Un dels clubs més importants a nivell nacional. Ha jugat totes les temporades de la Lliga grega guanyant 20 títols. A nivell internacional l'èxit més destacat fou la final de la Copa d'Europa de l'any 1971, que va perdre per 2-0 davant l'Ajax Amsterdam.

## Secció de Bàsquet

Es tracta d'una dels equips més prestigiosos d'Europa. A més de molts campionats domèstics, el club ha guanyat sis cops l'Eurolliga de bàsquet, a més d'un Mundial de Clubs de bàsquet.

## Secció de Voleibol

La secció masculina es va fundar el 1926 i la femenina el 1930

## Enllaços externs

* Web oficial de la secció de bàsquet
* Web oficial de la secció de voleibol Arxivat 2011-07-21 a Wayback Machine.
* Web oficial de les seccions amateurs Arxivat 2011-06-09 a Wayback Machine.
* Green Web Fans Arxivat 2008-05-18 a Wayback Machine.
# Panathlon Club de Sabadell

Panathlon Club de Sabadell és una entitat esportiva de Sabadell. Fundada l'any 1971, té com a finalitat l'afirmació de l'ideal esportiu i la difusió dels seus valors morals, culturals i formatius. És membre del Panathlon Internacional. Entre les seves activitats destaca la concessió anual, des del 1979, del Premi Panathlon per a persones que hagin treballat a bastament en l'ajuda i desenvolupament d'una activitat esportiva, com també el Premi a l'Esportivitat, atorgat des del 2006. A Catalunya també hi ha el Panathlon Internacional de Barcelona, entitat amb la qual organitzen diversos esdeveniments.

## Referències

* ↑ «Associació Panathlon Club Sabadell». Ajuntament de Sabadell. Arxivat de l'original el 2015-04-02. [Consulta: 12 març 2015].
* ↑ Enciclopèdia de l'Esport Català. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 2012. ISBN 978-84-412-2106.

## Enllaços externs

* Web oficial
# Passo do Verde

Passo do Verde és un barri de la ciutat brasilera de Santa Maria, Rio Grande do Sul. El barri està situat al districte de Passo do Verde.

## Villas

El barri amb les següents villas: Passo do Verde, Passo Velho do Arenal, Arenal, Colônia Pena, Mato Alto, Vila Passo do Verde.

## Galeria de fotos

| Santa Flora | Pains | Arroio do Só |
| Santa Flora | | Arroio do Só Formigueiro |
| Santa Flora | Santa Flora / São Sepé | Formigueiro |

## Referències

* ↑ (pt) Llei municipal 72/2009 que estableix la llei per a l'ús i ocupació del sòl, subdivisió, sistema urbà camí perimetral i el municipi de Santa Maria. Arxivat 2016-09-18 a Wayback Machine.
# Passos de Coll Travà

Els Passos de Coll Travà és una sèrie de passos subsidiaris de la collada situada a 1.285 metres d'altitud, del terme municipal d'Abella de la Conca, a la comarca del Pallars Jussà.
Estan situats a ponent de Coll Travà, en el vessant meridional de la Serra de Carrànima, a la dreta del barranc de Fonguera i a l'esquerra del barranc de Fontanet. Queda al nord-oest del Botant de la Sedella i del Botant de la Roca de Fonguera i al nord-est de lo Tronxet.

## Etimologia

Es tracta d'un topònim romànic modern, de caràcter descriptiu: uns passos de camins de muntanya a prop de Coll Travà.

## Enllaços externs

* Els Passos de Coll Travà en el seu entorn, a l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# País dels Dahes

La satrapia dels Dahes o del país dels Dahes (en persa Dahā o Sakā paradraya, en llatí dahae) va ser una entitat de la Pèrsia aquemènida formada pel territori ocupat pels nòmades dahes, considerats un poble escita.
Els dahes no ocupaven una regió definida, ni de forma permanent. El territori per on transitaven se situava a l'est de la mar Càspia fins a la mar d'Aral; al sud el límit era Uzboy, però al nord és incert. Flavi Arrià els situa a la riba del Jaxartes, lloc que ocupaven també en èpoques posteriors. La satrapia depenia de la gran satrapia de Bactriana.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Dahae». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 11 febrer 2022].
# Salpornis

Salpornis és un gènere de moixons de la família dels cèrtids (Certhiidae) coneguts com a raspinells maculats.

## Taxonomia

Considerat un gènere monospecífic, va ser separat en dues espècies diferents arran els treballs de Tietze et Martens 2010. Segons la classificació del Congrés Ornitològic Internacional (versió 11.1, 2021) aquest gènere està format per dues espècies:
* Salpornis spilonota - raspinell maculat de l'Índia.
* Salpornis salvadori - raspinell maculat africà.

## Referències

* ↑ «Salpornis». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 31/12/2021(català)
* ↑ DT Tietze DT i J Martens. 2010. Intraspecific differentiation in Spotted Creepers, Salpornis spilonotus (Aves: Passeriformes: Certhiidae). Vertebrate Zoology 60: 163–170
# Sals de rehidratació oral

Les sals de rehidratació oral (SRO) són un compost de sals que s'administra en casos de deshidratació. La seva distribució ha estat promocionada per l'Organització Mundial de la Salut (OMS), principalment en països pobres on la infraestructura higiènica i sanitària és deficient. En aquests llocs una de les majors causes de mort entre infants menors de cinc anys és la deshidratació provocada per la diarrea.
La teràpia de rehidratació oral també es pot donar mitjançant una sonda nasogàstrica. La teràpia rutinàriament inclou l'ús de suplements de zinc. L'ús de la teràpia de rehidratació oral disminueix el risc de mort per diarrea en un 93%.
L'OMS ja ha recomanat una solució rehidratant en forma de sobres que es ven a farmàcies. Es fica un sobre en un litre d'aigua.

## Contingut mitjà

* 3,5 g de clorur de sodi
* 2,5 g de hidrogencarbonat de sodi (o 2,9 g de citrat de sodi dihidrat)
* 1,5 g de clorur potàssic
* 20 g de glucosa anhidra

## Referències

* 1 2 [13 desembre 2016] WHO Model Formulary 2008. World Health Organization, 2009, p. 349–351. ISBN 9789241547659 [Consulta: 8 gener 2017].
* ↑ Munos, MK; Walker, CL; Black, RE «The effect of oral rehydration solution and recommended home fluids on diarrhoea mortality.». International Journal of Epidemiology, 39 Suppl 1, 01-04-2010, pàg. i75-87. DOI: 10.1093/ije/dyq025. PMC: 2845864. PMID: 20348131.
# Pearisburg

Pearisburg és una població dels Estats Units a l'estat de Virgínia. Segons el cens del 2000 tenia 2.729 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Pearisburg tenia 2.729 habitants, 1.219 habitatges, i 789 famílies. La densitat de població era de 344,3 habitants per km².
Dels 1.219 habitatges en un 27,3% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 49% hi vivien parelles casades, en un 11,5% dones solteres, i en un 35,2% no eren unitats familiars. En el 31,9% dels habitatges hi vivien persones soles el 17,1% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,23 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,77.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 22,1% tenia menys de 18 anys, un 6,8% entre 18 i 24, un 26,7% entre 25 i 44, un 24,7% de 45 a 60 i un 19,8% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 41 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 81,6 homes.
La renda mediana per habitatge era de 33.720$ i la renda mediana per família de 39.938$. Els homes tenien una renda mediana de 30.347$ mentre que les dones 23.482$. La renda per capita de la població era de 17.412$. Entorn de l'11,5% de les famílies i el 15% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Pearisburg». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 13 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Pearisburg». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-10. [Consulta: 13 agost 2010].
# Pentel

Pentel Co., Ltd. és una companyia japonesa privada creada en 1946, que produeix articles d'escriptori. Alguns dels seus productes inclouen els portamines, els esborranys, els marcadors, les plomes, el líquid de correcció, retoladors retràctils i les mines del llapis. Pentel és també l'inventor de la tecnologia de la ploma de bola (rollerball). La majoria dels seus productes són manufacturats al Japó, Taiwan i França.

## Productes

Alguns dels seus productes més coneguts són:
* Sèries P200
El portamines de Pentel més conegut, ve en grandàries de 0.5mm, 0.7mm i 0.9mm i es distingeixen pel seu color, P205 (negre/verd), P207 (blava), P209 (groc).
És un dels portamines més usats en dibuix tècnic.
* Graphgear
Ve en dues versions, sent la 500 una més econòmica, ja que no disposa de mànec d'alumini ni punta retràctil encara que manté l'agarre de metall, per açò és molt usada en dibuix.
La versió 1000 conté punta retràctil, mànec d'alumini i un millor agarre, és més pesat i per açò és usat principalment per professionals d'arquitectura i dibuix tècnic. Les dues versions porten grandàries de 0.3mm, 0.5mm, 0.7mm i 0.9mm.
* Rollerball R50
El clàssic llapis de Pentel, data la seua producció des de 1970. Tinta a força d'aigua i un equilibri entre qualitat i preu fan que encara es mantinga vigent.

## Enllaços externs

* Pentel
* Cult Pens
# Sant Feliu de Fillols

Sant Feliu de Fillols és l'església antigament parroquial, romànica, del poble i terme de Fillols, de la comarca del Conflent, a la Catalunya del Nord.
Està situada en el mateix nucli de població de Fillols, a prop del seu extrem de ponent, al carrer de l'Església, davant de la plaça del poble.

## Història

Des del seu origen la parròquia estigué lligada a la canònica agustiniana de Santa Maria de Cornellà (1094), malgrat que el monestir de Cuixà tenia nombroses propietats al lloc. Els drets de la canònica foren ratificats l'any 1263 pel rei Jaume I i es mantingueren fins al segle xvi.

## Característiques

Amb una sola nau, un absis de planta semicircular i un campanar de torre, l'església presenta una arquitectura pròpia del romànic evolucionat. La capella i la sagristia que hi ha al sector de migdia es van afegir en època tardana.
A la façana principal, que s'obre a ponent, hi ha la porta d'entrada, composta per tres arcs de mig punt en gradació, amb llinda i timpà monolítics. Sobre els arcs hi ha diversos relleus esculpits. A sobre de la porta hi ha una finestra de doble esqueixada i arcs de mig punt, molt similar a la de la capçalera.
El campanar és una torre romànica que conserva uns 12 m d'alçada i presenta a cada façana una finestra geminada d'arc de mig punt, amb mainell i columna amb capitell de decoració esquemàtica. El darrer pis va ser afegit al segle xvii o al XVIII.
L'aparell de la façana principal i dels murs laterals, als espais que encara resta visible, es caracteritza per carreus escairats barroerament i disposats amb una certa regularitat, mentre que a les cantonades els carreus són més grans i més ben escairats. El mur de l'absis, en canvi, presenta un aparell forca més regular, de carreus grans i perfectament escairats. Cal datar el conjunt majoritàriament a la segona meitat del segle xii.

## Referències

* ↑ Sant Feliu de Fillols en els ortofotomapes de l'IGN

## Bibliografia

* Badia i Homs, Joan. «Fillols: Sant Feliu de Fillols». A: La Cerdanya, el Conflent. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1995 (Catalunya romànica. Volum VII). ISBN 84-77399-51-4.
* Becat, Joan. «65 - Fillols». A: Atles toponímic de Catalunya Nord. I. Aiguatèbia - Montner. Perpinyà: Terra Nostra, 2015 (Biblioteca de Catalunya Nord, XVIII). ISBN ISSN 1243-2032.
* Carabasa, Lluïsa; Pladevall, Antoni. Guies Catalunya Romànica. El Conflent. Barcelona: Pòrtic, 2001. ISBN 84-7306-691-X.
* Gavín, Josep M. «Conf 57. Sant Feliu de Fillols». A: Capcir - Cerdanya - Conflent - Vallespir - Rosselló. Barcelona: Arxiu Gavín, 1978 (Inventari d'esglésies, 3*). ISBN 84-85180-12-7.
* Ponsich, Pere; Lloret, Teresa; Gual, Raimon. «Fillols». A: Vallespir, Conflent, Capcir, Baixa Cerdanya, Alta Cerdanya. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1985 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 15). ISBN 84-85194-60-8.
# Sant Feliu de Cartellà

Sant Feliu de Cartellà és una església del municipi de Sant Gregori (Gironès).
Es tracta d'un edifici de planta rectangular estructurat interiorment en una sola nau, capelles laterals i absis a la part posterior. Les parets portants són de carreus ben tallats a la façana principal i de maçoneria amb restes d'arrebossat a la resta de façanes. La coberta és de teula àrab a dues vessants acabada amb un ràfec d'una filera de teula i una de rajola pintada. La façana principal presenta un portal d'estil renaixentista fet amb pedra nummulítica de Girona, igual que les cantonades, amb pocs elements ornamentals. El campanar està adossat en un lateral de la part posterior, és de planta quadrada amb un alt basament i el remat final és de planta octogonal amb unes arcades en forma d'arc de mig punt. Adossat al cantó esquerre hi ha l'antiga rectoria de l'any 1700 i a la banda dreta el cementiri. Des de fa segles l'església és dedicada a Sant Feliu l'Africà, màrtir de Girona. En el mateix lloc hi ha constància de l'existència d'una capella preromànica del segle ix. En un document del segle xi (1035) es fa referència a l'església de Sant Feliu de Cartellà, possiblement en aquesta època ja era una construcció romànica. L'actual església és del segle xviii. L'any 1984 va ser restaurada.

## Referències

* 1 2 «Sant Feliu de Cartellà». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 10 desembre 2012].
# Peavine

Peavine és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat d'Oklahoma. Segons el cens del 2000 tenia 358 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Peavine tenia 358 habitants, 131 habitatges, i 104 famílies. La densitat de població era de 14,6 habitants per km².
Dels 131 habitatges en un 38,9% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 63,4% hi vivien parelles casades, en un 13% dones solteres, i en un 20,6% no eren unitats familiars. En el 19,1% dels habitatges hi vivien persones soles el 7,6% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,73 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,13.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 27,7% tenia menys de 18 anys, un 5,3% entre 18 i 24, un 33,2% entre 25 i 44, un 22,9% de 45 a 60 i un 10,9% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 34 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 96,2 homes.
La renda mediana per habitatge era de 31.250 $ i la renda mediana per família de 34.531 $. Els homes tenien una renda mediana de 24.028 $ mentre que les dones 18.889 $. La renda per capita de la població era d'11.416 $. Entorn del 18,6% de les famílies i el 16,7% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Peavine». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 10 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Peavine». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-16. [Consulta: 10 agost 2010].
# Càpsula renal

La càpsula renal és una capa resistent, fibrosa que envolta el ronyó, en contacte directe amb el còrtex, i coberta d'una capa gruixuda de teixit adipós perirenal. Ofereix una protecció contra els traumes.

## Referències

* ↑ «What is the Renal Capsule? (with pictures)» (en anglès americà). [Consulta: 3 març 2022].
* ↑ «Definición de corteza renal» (en castellà). [Consulta: 3 març 2022].

## Enllaços externs

* Anatomía del Riñón y Nefrona - Anatomía Uréter, Vejiga y Anatomía Uretra Arxivat 2018-06-11 a Wayback Machine. a AVAH (castellà)
# Demofont (vident)

Demofont (grec antic: Δημοφῶν, llatí: Demophon) va ser un herald i endeví expert en la interpretació de prodigis i en llegir les entranyes dels animals sacrificats.
D'origen desconegut, va estar al servei d'Alexandre el Gran en la seva expedició asiàtica. Diodor de Sicília diu que quan Alexandre es disposava a atacar la ciutat dels mal·lis el 326 aC Demofont s'hi va acostar per a anunciar-li que a partir de determinats presagis preveia que tindria un gran perill a conseqüència d'una ferida que rebria durant un setge. Va aconsellar al rei que deixés durant un temps la ciutat en pau i es dirigís a altres objectius. Alexandre va rebutjar la previsió i va reprendre Demofont per fer trontollar els ànims de l'exèrcit, i va ordenar l'assalt de la ciutat. La versió de Quint Curci Rufus diu que Alexandre va renyar l'endeví dient-li que com s'ho prendria si algú, durant l'examen de les vísceres en un sacrifici, l'interrompés i li donés consells, que ho consideraria una inoportunitat i una molèstia.
Altres endevins, com Aristandre, també havien desaconsellat l'assalt a aquella ciutat, en la qual, a pesar de l'èxit final, el rei va patir serioses dificultats. Flavi Arrià diu que, segons els diaris reials, Demofont va formar part d'una delegació, amb Pitó, Àtal, Peucestes, Cleòmenes, Menides i Seleuc, que una mica abans de la mort d'Alexandre van anar a Babilònia a consultar a Serapis (potser Marduk) per veure si havien de traslladar el rei malalt al seu temple per a ser guarit pel déu.

## Referències

* 1 2 Montero, Santiago. Diccionario de adivinos, magos y astrólogos de la antigüedd. Valladolid: Trotta, 1997, p. 119-120. ISBN 8481641618.
* ↑ Diodor. Bibliotheca historica. XVIII, 98,3
* ↑ Quint Curci. Historiae Alexandri Magni.), 4, 27
* ↑ Arrià. Anabasis Alexandri. VII, 26, 2