OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Saz

El saz o bağlama és un instrument de corda, del tipus del llaüt amb mànec llarg, que es toca en diverses regions com Armènia, Turquia, l'Iran, l'Iraq, Síria i els Balcans. Es pot tocar amb plectre o amb els dits. El més comú és el bağlama turc, que té 7 cordes.
El bağlama és un dels instruments musicals més populars de Turquia, i el seu nom "saz" significa literalment "instrument musical" en la seva accepció més general. El terme "bağlama", que significa "lligar" es refereix a la presència de trasts nuats mòbils, que adapten la configuració del diapasó als diferents modes de la música turca.
El saz és un llaüt comú a Turquia, on és l'instrument central per a la majoria de les formes de música popular. Els solistes (asiklar) empren el saz per acompanyar la interpretació de posia i contes folklòrics èpics en una tradició popular anomenada azan. Asik Veysel, que va morir el 1974, va ser un dels principals exponents de l'azan, i els seu enregistraments han continuat venent-se al mercat. Així i tot, amb major freqüència, els cantants es fan acompanyar de conjunts que inclouen diversos saz, a més a més d'altres instruments melòdics i rítmics. Amanedhés, música de cafè popular a la primera meitat del segle XX a Esmirna, Estambul i més tard a centres de Grècia, utilitzava el violí, kanonaki, sandoúri, oúti i saz. Rosa Eskenazi fou una de les cantants més famoses.

## Referències

* 1 2 Picken, Laurence Ernest Rowland. Folk musical instruments of Turkey (en anglès). Oxford: Oxford University Press, 1975.
* 1 2 Continuum encyclopedia of popular music of the world. ISBN 0-8264-6321-5.
* ↑ Miller, Lloyd. Musical instruments of the East (en anglès). Michigan: Society for Preservation and Propagation of Eastern Arts, 1978.
* ↑ The new Grove dictionary of music and musicians (en anglès). XXV. 2a edició. Nova York: Grove, 2001, p. 61-62. ISBN 1-56159-239-0.

## Vídeos

* Marcel Duman Baglama Solo 2012 Uzun Hava - Recording with Martin Barman
# Santo Tomé de Zabarcos

Santo Tomé de Zabarcos és un municipi de la província d'Àvila, a la comunitat autònoma de Castella i Lleó.

## Referències

* ↑ «Provincia de Ávila (España): Municipios & Localidades» (en castellà), 22-01-2021. [Consulta: 16 setembre 2021].
# Santo en el museo de cera

Santo en el museo de cera és una pel·lícula mexicana dirigida per Alfonso Corona Blake i Manuel San Fernando el 1963, inspirada en Mystery of the Wax Museum (1933) de Michael Curtiz. Fou la vuitena pel·lícula de Santo, el enmascarado de plata, on hi va tenir com a antagonista Claudio Brook.

## Sinopsi

La periodista Susana Mendoza desapareix després de realitzar un reportatge al Museu de Cera. Hom sospita del doctor Kurt Karol, director del Museu, un eminent cirurgià fugitiu del camp de concentració d'Auschwitz i que es va cremar la cara en un accident. El professor Galván, col·lega de Karol, decideix demanar ajuda a El Santo. Aquest descobreix que el dr Karol ha segrestat persones amb les que ha creat un sinistre exèrcit de guerrers-zombis als quals se n'haurà d'enfrontar.

## Repartiment

* El Santo: Santo
* Claudio Brook: Dr. Karol
* Norma Mora : Gloria
* Rubén Rojo : Ricardo Carbajal
* Roxana Bellini : Susana Mendoza
* José Luis Jiménez : Professor Galván
* Víctor Velázquez : Inspector Fernández
* Jorge Mondragón : comissari de policia
* Fernando Osés: sequaç
* Nathanael León : sequaç calb

## Referències

* ↑ Santo en el museo de cera, abc.es
* ↑ Santo en el museo de cera al web de la Filmoteca de Catalunya
* ↑ Santo en el museo de cera Arxivat 2020-09-22 a Wayback Machine. a cinedor.es

## Enllaços externs

* Santo en el museo de cera a YouTube
# Saqui amazònic

Pithecia albicans és una espècie de mico de la família dels pitècids que es troba al Brasil.
És un dels saquis més grans. El cos fa de 36 a 56 centímetres de llarg, més la cua que en fa de 40 a 57. Pesa fins a 3 quilograms. Té el pèl llarg i llanut, majoritàriament marró grogós que es torna vermellós al ventre i a la cara interior de les extremitats, i negre a l'esquena i la cua. La cua és espessa i no és prènsil. La cara és fosca i sense pèls, i el nas és ample.
Viu en una petita zona de la conca de l'Amazones, al sud de l'Amazones entre els rius Juruá i Purus.
És actiu de dia i habita principalment el dosser superior del bosc. Es mouen per les branques a quatre grapes o saltant. Viuen en grups familiars de tres o quatre membres, i són monògams. Tenen una dieta de fruits i llavors, complementada amb flors, fulles i alguns insectes.

## Referències

* Rylands et al. (2003). Pithecia albicans. Llista Vermella de la UICN, Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2006. Consultat el 11 de maig del 2008 (en anglès).
* Thomas Geissmann: Vergleichende Primatologie. Springer-Verlag, 2003, ISBN 3-540-43645-6.
* Ronald M. Nowak: Walker's Mammals of the World. 6th edition. Johns Hopkins University Press, Baltimore MD 1999, ISBN 0-8018-5789-9.
# Saint-Aubin-de-Blaye

Saint-Aubin-de-Blaye és un municipi francès, situat al departament de la Gironda i a la regió de la Nova Aquitània. És un dels municipis situats al País Gavai o Gavacheria, que tot i trobar-se geogràficament a Occitània és de parla oïl (saintongesa)

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2007 |
| 561 | 603 | 561 | 605 | 630 | 687 | 751 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes |||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001- | Bernard Bournazeau | PS |

## Referències

* ↑ Toponímia occitana
# Sanxenxo

Sanxenxo és un municipi costaner de la província de Pontevedra, a Galícia, que pertany a la comarca d'O Salnés.
És conegut per ser una de les principals destinacions turístiques de Galícia, gràcies al seu clima, les platges amb bandera blava i l'ambient nocturn.

## Toponímia

Sanxenxo és el nom oficial i normatiu segons la norma de la Reial Acadèmia Gallega per al gallec, però en la normativa reintegracionista (o gallega-portuguesa) pot escriure's Sam Genjo o São Genjo.
L'origen del topònim prové del nom de Sant Genís, en llatí Sanctus Genesius.

## Geografia

El municipi està situat a la costa atlàntica en plenes Rías Baixas. Limita al nord amb O Grove i Meaño, a l'est amb Poio i al sud i oest amb la ria de Pontevedra.

### Parròquies

Sanxenxo està dividit en nou parròquies:
* Adina (Santa María), on es troba la localitat de Portonovo.
* Arra (San Amaro)
* Bordóns (San Pedro)
* Dorrón (San Xoán)
* Gondar (San Tomé)
* Nantes (Santa Baia)
* Noalla (Santo Estevo)
* Padriñán (San Xenxo)
* Vilalonga (San Pedro)

## Història

Aquest municipi d'origen mariner basa la seva expansió cap al turisme en la magnífica platja, avui urbana, de Silgar. Aquest arenal de 800 m de longitud està perfectament abrigat dels vents freds del nord que garanteixen bon temps a la zona, però que poden resultar freds fins i tot a l'estiu. A continuació de la platja de Silgar, i després de passar la punta del Bicaño, es troba la platja de Baltar, d'unes mides similars a l'anterior i significativa en el terme municipal. La zona oest d'aquesta platja es troba a la vora de Portonovo, un altre nucli urbà.
El creixement que està experimentant des dels anys 80 és molt considerable: l'estiu de 2005 es van donar per acabades les obres d'ampliació del port esportiu i el seu Club Nàutic, obra de l'arquitecta Marta Chaves. Hi ha escassetat d'arbredes i la vila presenta una grandíssima deficiència de parcs, a causa de l'excessiva massificació de la construcció; aquest fet, però, es veu compensat amb la nombrosa presència de platges de bandera blava que posseeix el terme municipal.

## Enllaços externs

* Sanxenxo, Turisme Rías Baixas Arxivat 2007-09-30 a Wayback Machine.
* Guia de Sanxenxo Arxivat 2021-04-14 a Wayback Machine.
* Fotos panoràmiques de Sanxenxo i Galícia
# Sattel

Riemenstalden és un municipi del cantó de Schwyz, situat al districte de Schwyz.

## Referències

* ↑ «Liste officielle des communes de la Suisse - 01.01.2021» (en francès). Oficina Federal d'Estadística. [Consulta: 8 gener 2021].
# Sansa

«Sansa» té aquests significats:
* Sansa o pinyolada, subproducte de l'extracció d'oli d'oliva
* Sansa (instrument), instrument musical idiòfon
* Sansa Stark, personatge fictici que apareix a les novel·les de Cançó de gel i foc

## Vegeu també

* Sança
* Sansà
Viccionari
# Sans Souci

«Sans Souci» té aquests significats:
* Sanssouci, palau d'estiu oficial de Frederic el Gran, Rei de Prússia, a Potsdam, prop de Berlín.
* Palau de Sans Souci, a Haití.
* Sans Souci (South-Carolina), concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Carolina del Sud.
# Sant Jordi i el drac (Rubens)

Sant Jordi i el drac és una pintura de Peter Paul Rubens, realitzada cap al 1620, basada en el tema o la llegenda del mateix nom. Es conserva al Museu del Prado de Madrid.
Va ser pintat a Gènova, ciutat de la qual sant Jordi n'és el patró, quan Rubens va anar a Itàlia per completar la seva formació artística. La presència de la princesa de l'esquerra s'inclou per a representar a l'Església.

## Referències

* ↑ «Saint George and the Dragon». Arxivat de l'original el 2007-10-12. [Consulta: 29 setembre 2007].
# Sant Josep (Tendrui)

Sant Josep és una ermita de l'antic terme de Gurp de la Conca, integrat actualment en el de Tremp, de la comarca del Pallars Jussà.
Situada al sud de Tendrui, en el Serrat de Santa Coloma, a l'esquerra del barranc de Sant Adrià.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya
# Schneur Zalman de Liadí

Schneur Zalman de Liadí (4 de setembre de 1745 - 15 de desembre de 1812), (en hebreu: שניאור זלמן מלאדי), també fou conegut amb els noms; Alter Rebe, Baal HaTania, i Rav, va néixer a la ciutat de Liozna a Belarús, el dia 18 del mes d'Elul de l'any 5505, segons el calendari hebreu, el dia de 47è aniversari del fundador de l'hassidisme, el rabí Baal Xem Tov. Va morir el dia 15 de desembre de 1812.
L'any 1764, Zalman de Liadí, que tenia aleshores dinou anys, va viatjar a la vila de Mezritch per estudiar sota la supervisió del successor del Baal Xem Tov, el rabí Dov Ber Ben Avraham, també conegut com el Maguid de Mezritch.
Schneur Zalman va esdevenir un dels alumnes del Maguid, quan va tornar de Mezritch, el rabí Schneur va reunir un important grup de seguidors, que van començar a endinsar-se en els camins de l'hassidisme, durant aquests anys es va formar la particular filosofia del moviment Habad Lubavitx.
Durant més de vint anys va treballar en la seva obra, un llibre conegut com aTania, a on va demarcar la filosofia i l'estil de vida dels seguidors del moviment hassídic Jabad. El llibre va ser publicat per primera vegada l'any 1796, el Tania és considerat com la Bíblia de l'hassidisme de Jabad, ja que en aquesta obra es basen els centenars de llibres, i els milers de discursos pronunciats per set generacions de líders rabínics d'aquest moviment. En poc temps, la influència del rabí Schneur Zalman es va propagar arreu de Rússia i de Lituània. Una part significativa de la població jueva l'hi va acceptar com el seu rabí i líder. El seu successor al capdavant del moviment Habad fou el rabí DovBer Schneuri, també conegut com a Miteler Rebe.

## Referències

* 1 2 3 www.chabad.org/
# Schnitzer Motorsport

Schnitzer Motorsport és un equip d'automobilisme amb seu a Freilassing, Alemanya. Va ser fundat al 1967 pels germans Josef i Herbert Schnitzer, i ha competit principalment amb la marca d'automòbils BMW, normalment com a equip oficial. Schnitzer va disputar nombrosos campionats alemanys, europeus i mundials de turismes, gran turismes i sport prototips.
# Segismundo Royo-Villanova y Fernández-Cavada

Segismundo Royo-Villanova y Fernández Cavada (Valladolid, 20 de febrer de 1909 - Madrid, 25 d'abril de 1965) fou un jurista espanyol, rector de la Universitat Complutense i acadèmic de la Reial Acadèmia de Ciències Morals i Polítiques.

## Biografia

Estudià dret a la Universitat Central de Madrid, on s'hi llicencià el 1928 i s'hi doctorà el 1930. Des de 1931 treballà com a professor auxiliar a la Universitat Central de Madrid i el 1935 fou lletrat del Congrés dels Diputats. Fill del polític Antonio Royo Villanova, va fer amistat amb Niceto Alcalá-Zamora. Tot i això, durant la guerra civil espanyola va combatre en el bàndol nacional com a alferes provisional d'artilleria. Li va ser encarregat el comandament de la Secció de fusells metralladores pertanyent al Primer Sector de Fronteres.
Després de llicenciar-se com alferes el 24 d'agost de 1939 es va reincorporar a la seva destinació en la Secretaria de l'extingit Congrés dels Diputats. En 1944 va ser nomenat secretari de la recentment creada Facultat de Ciències Polítiques i Econòmiques de la Universitat Central, on a partir de 1945 seria catedràtic numerari de Dret administratiu i de ciències de l'Administració.
En juliol de 1951 fou nomenat subsecretari del Ministeri d'Educació Nacional presidit per Joaquín Ruiz-Giménez Cortés. Va cessar en el càrrec el 24 de març de 1956 i aleshores fou nomenat rector de la Universitat Complutense de Madrid, i com requerien ambdós càrrecs, procurador en Corts i Conseller del Regne. En 1959 fou escollit acadèmic de la Reial Acadèmia de Ciències Morals i Polítiques en substitució del seu pare, mort un any abans. En novembre de 1964 fou destituït com a rector de la Universitat i nomenat ambaixador d'Espanya a Àustria. Va morir uns mesos després.

## Obres

* Elementos de Derecho administrativo, Imprenta Castellana, Valladolid 1940.
* Problemas del régimen jurídico municipal, Diana Artes Gráficas, Madrid 1944.
* Los términos municipales y sus alteraciones, S. Aguirre Impresor, Madrid 1947.
* El trabajo en la doctrina pontificia, Real Academia de Ciencias Morales y Políticas, Madrid 1961.

## Referències

* ↑ [portal.uc3m.es/portal/page/portal/instituto_figuerola/programas/phu/diccionariodecatedraticos/lcatedraticos/fcavada Segismundo Royo-Villanova y Fernández Cavada] al Diccionario de Catedráticos de Derecho Españoles
* ↑ Segismundo Royo-Villanova al web de la UCM
* ↑ Fitxa del Congrés dels Diputats
* ↑ Medalla 35 Arxivat 2017-12-24 a Wayback Machine. al web de la RACMYP
* ↑ Decret 3957/1964, de 26 de novembre, pel qual es nomena Ambaixador d'Espanya a Viena a don Segismundo Royo Villanova y Fernández-Cavada
# Selenat de calci

El selenat de calci és un compost químic del grup de les sals, constituït per anions selenat ${\ce {SeO4^{2-}}}$ i cations calci ${\ce {Ca^{2+}}}$, la qual fórmula química és ${\ce {CaSeO4}}$.
El selenat de calci es presenta diahidratat ${\ce {CaSeO4*2H2O}}$. És un sòlid blanc o incolor, amb cristalls que cristal·litzen en el sistema monoclínic. La seva densitat és de 2,75 g/cm³; és poc soluble en aigua, a 20 °C se'n dissolen 9,22 g en 100 g d'aigua. Pot preparar-se per reacció del clorur de calci ${\ce {CaCl2}}$ amb el selenat de sodi ${\ce {Na2SeO4}}$ segons la reacció:
${\ce {CaCl2(aq) + Na2SeO4(aq) -> CaSeO4(s) + 2NaCl(aq)}}$
És un compost que s'empra en l'obtenció del seleniur de calci ${\ce {CaSe}}$ per reducció amb hidrogen ${\ce {H2}}$.

## Referències

* ↑ Ropp, R. C.,. Encyclopedia of the alkaline earth compounds. Oxford: Elsevier, 2013. ISBN 9780444595539.
# Santa Agnès de Croanques

Santa Agnès de Croanques és l'antiga església parroquial romànica de Croanques, l'antic nucli principal del terme comunal rossellonès de Teulís, a la Catalunya Nord.
És situada a prop i a ponent de l'actual Mas Croanques, a l'altra riba del Còrrec de Santa Agnès.

## Història

El lloc de Croanques és documentat des de l'any 1020, quan el bisbe d'Elna restitueix als Castellnou el terme de Teulís, i s'hi esmenta Crosanchas Thevolisi, l'alou més important del terme teulisenc. El 1091 és esmentada també l'església de Santa Agnès, quan el vescomte de Castellnou retorna l'alou, amb l'església, a Elna.

## L'edifici

L'església, actualment en ruïnes, era d'una sola nau possiblement coberta amb volta: l'única paret conservada, la nord, presenta vestigis de l'arrencada de la volta. La capçalera, damunt de la mateixa roca, és del tot desapareguda. De l'arc triomfal, en queda el muntant nord, però una imposta esculpida que hi havia fa alguns anys és ja desapareguda. La porta, a ponent, en part conservada, és senzilla, resolta amb un arc de mig punt. Al damunt del mur oest hi havia un campanar d'espadanya. El conjunt, resolt amb còdols rústecs, és datable al segle xi.

## Bibliografia

* Becat, Joan; Ponsich, Pere; Gual, Raimon. «Teulís». A: El Rosselló i la Fenolleda. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1985 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 14). ISBN 84-85194-59-4.
* Gavín, Josep M. «Vall 90. Santa Agnès de Croanques». A: Inventari d'esglésies 3* Capcir-Cerdanya-Conflent-Vallespir-Rosselló. Barcelona: Arxiu Gavín, 1978 (Inventari d'esglésies). ISBN 84-85180-12-7.
* Ponsich, Pere. «Teulís: Santa Agnès de Croanques». A: El Rosselló. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 1993 (Catalunya romànica, XIV). ISBN 84-7739-601-9.

## Referències

* ↑ «Santa Agnès de Croanques en els ortofotomapes de l'IGN». Arxivat de l'original el 2016-08-13. [Consulta: 21 juliol 2016].
# Selva d'Oza

La Selva d'Oza (Selva d'Oza en aragonès) és un espai natural inclòs al parc natural de les Valls Occidentals situat a la Vall d'Echo (Província d'Osca, Espanya), en la part occidental del Pirineu aragonès. Es tracta d'un espai natural travessat per les aigües del riu Aragó Subordán i envoltat de pics muntanyencs d'entre 2.300 i 2.700 metres, entre els quals destaquen Peña Forca (2.390 m), Punta Agüerri (2.450 m), Castillo de Acher (2.384 m) i Bisaurín (2.668 m).
També són interessants els tres dòlmens que hi ha i les restes d'una de les antigues vies romanes de Antonino Pío, que també fou utilitzada com a camí de peregrinació a Santiago de Compostel·la.

## Flora

Es tracta d'un bosc espès format principalment per avets, barrejats amb pins i fagedes. Altres espècies vegetals són els teixos, aurons i bedolls. Entre els matolls, predomina el boneter europeu, a més d'una enorme varietat de fongs, fruits i flors.

## Fauna

En la Selva d'Oza es poden trobar ossos, fures, isards, cabirols, senglars, teixons, martes, guineus, esquirols i llúdries. Quant als animals voladors, poden veure's també exemplars de trencalòs, voltors i àguiles.
Pel que fa a la fauna piscícola, el riu Aragó Subordán és abundant en truites.
* L'Aragó Subordán en la Selva de Oza.

## Referències

* ↑ http://www.valledehecho.es/informacion_turistica/selva-oza/43/
# Serrat del Cupot (Pinell de Solsonès)

El Serrat del Cupot és una serra situada al municipi de Pinell de Solsonès (Solsonès), amb una elevació màxima de 710,9 metres.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Semilabeo prochilus

Semilabeo prochilus és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 20,6 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça i de clima temperat.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àsia: riu Iang-Tsé i els seus afluents (la Xina).

## Referències

* ↑ «Semilabeo prochilus». Catalogue of Life. (anglès) (anglès)
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Nichols, J.T., 1943. The freshwater fishes of China. Natural history of Central Asia: Volum IX. The American Museum of Natural History, Nova York, Estats Units, 322 p.
* ↑ Hwang, H.C., P.C. Yueh i S.F. Yu, 1982. The freshwater fishes of China in colored illustrations. Vol. 1 Shanghai Sciences and Technology Press, Shanghai, Xina. 173 p.
* ↑ Zhang, E., P. Yue i J. Chen, 2000. Cyprinidae: Laleoninae. p. 171-272. A: P. Yue et al. (eds) Fauna Sinica. Osteichthyes. Cypriniformes III. Science Press. Beijing. 1-661.
* ↑ Zhang, W., 1998. China's biodiversity: a country study. China Environmental Science Press, Beijing. 476 p.

## Bibliografia

* Anònim, 2001. Base de dades de la col·lecció de peixos del National Museum of Natural History (Smithsonian Institution). Smithsonian Institution - Division of Fishes.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Semih Lütfi Erciyas

Semih Lütfi Erciyas, (nascut Leon Lütfi a Kayseri en data desconeguda, m. a Istanbul, 1945) fou un home de negocis i editor otomà-turc.
Nascut als temps otomans, pertanyia a l'comunitat armènia de Turquia. Va rebre el nom de la muntanya Erciyas al seu poble natal, Kayseri, com a cognom, el 1934, amb la Llei de Cognoms a Turquia. Es va convertir a l'Islam i va canviar el seu nom Leon a Semih. És fundador, el 1906, de l'Editorial Suhulet a Istanbul, que després va canviar de nom a Editorial Semih Lütfi. Segons una font de 1936 l'editorial encara s'anomenava Suhulet. Entre l'agost de 1921 i el 4 de gener de 1923 publicà la revista d'humor Âyine (Mirall) de la qual van sortir 72 números. També publicà una altra revista d'humor, Zümrüd-i Anka. Va assolir la fama amb “Semih Lütfi’nin Ucuz Romanlar Serisi” (Sèrie de novel·les barates de Semih Lütfi), una sèrie de novel·les en turc o traduïdes al turc. La seva dona, Aznif Erciyas, va continuar l'empresa des de la seva mort fins al 1980, que apareixen notícies de premsa atribuint-li una malaltia. Aznif Erciyas morí el 1982 i l'editorial es va tancar poc després. Donà els llibres de l'editorial a una biblioteca d'Istanbul abans de morir.

## Referències

* ↑ http://earsiv.sehir.edu.tr:8080/xmlui/bitstream/handle/11498/6314/001509524006.pdf?sequence=1&isAllowed=y Arxivat 2015-11-18 a Wayback Machine.
* ↑ http://turkoloji.cu.edu.tr/YENI%20TURK%20EDEBIYATI/canan_sevinc_ataturk_donemi_turk_romaninda_milli_mucadele.pdf
* ↑ http://www.turkishstudies.net/Makaleler/905521944_64HalevaBeki-tde_S-1325-1344.pdf
* 1 2 http://earsiv.sehir.edu.tr:8080/xmlui/bitstream/handle/11498/6513/001504649006.pdf?sequence=1&isAllowed=y Arxivat 2015-11-18 a Wayback Machine.
* ↑ http://earsiv.sehir.edu.tr:8080/xmlui/bitstream/handle/11498/6495/001503881006.pdf?sequence=1&isAllowed=y Arxivat 2015-11-18 a Wayback Machine.
* ↑ http://earsiv.sehir.edu.tr:8080/xmlui/bitstream/handle/11498/6313/001509523006.pdf?sequence=1&isAllowed=y Arxivat 2015-11-18 a Wayback Machine.
# Senegalita

La senegalita és un mineral de la classe dels fosfats. Va rebre el seu nom l'any 1976 per Zdenek Johan de la seva localitat tipus, el dipòsit de ferro de Kouroudiako, al Senegal.

## Característiques

La senegalita és un fosfat de fórmula química Al₂(PO₄)(OH)(OH)₂·H₂O. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 1975. Cristal·litza en el sistema ortoròmbic. La seva duresa a l'escala de Mohs és 5,5.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la senegalita pertany a «08.DE: fosfats, amb cations només de mida mitjana, (OH, etc.):RO₄ = 3:1» juntament amb els següents minerals: aldermanita, fluellita, bulachita, zapatalita, ceruleïta, juanitaïta i iangreyita.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta l'any 1975 al mont Kourou Diakouma, a Saraya, a la conca del riu Falémé (Regió de Tambacounda, Senegal). També ha estat descrita a tres indrets del Brasil: Maicuru (Pará), Brumadinho (Minas Gerais) i Godofredo Viana (Maranhão).

## Referències

* ↑ «Senegalite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 12 setembre 2016].