OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Celia Flores

* No s'ha de confondre amb Cilia Flores.
Celia Flores (Madrid, 30 de maig de 1981) és una cantant espanyola.
Filla menor de l'actriu i cantant Marisol (Pepa Flores) i del ballarí Antonio Gades, la seva germana María Esteve és actriu. Té un fill fruit de la seva relació amb el guitarrista Manuel de la Curra.
Aviat va decidir dedicar-se a la música, formant part de la Companyia d'Antonio Gades com a cantant. L'any 2006 es va llançar al mercat musical amb el seu primer treball d'estudi (Celia Flores) de la mà del productor i compositor Paco Ortega. Uns anys més tard, l'any 2012, va veure la llum el seu treball En una calle blanca. L'any 2016 va presentar el seu tercer treball 20 años de Marisol a Pepa Flores, que en homenatge a la seva mare interpretava algunes de les seves cançons més conegudes.

## Discografia

* Celia Flores (Dulcimer Songs, 2006):
** Me dices que soy bonita
** "Canción para Celia"
** "Un consejo"
** "Cuando me beses"
** "Tangos de la lluvia"
** "No me los creo"
** "Yo que tanto te di"
** "Mira qué guapa me pongo"
** "Flamenco azul"
** "Tangos de Granada"
* En una calle blanca (Kankana, 2012):
** "Alfarero"
** "Lucharé"
** "En una calle blanca"
** "Canción en tu honor"
** "Noche y madrugada"
** "Cositas de la vida"
** "Oye"
** "Ciudad de los sueños libres"
** "Qué te puedo dar"

## Referències

* ↑ Molina, Margot «Celia Flores apuesta por el flamenco pop en su primer disco» (en castellà). El País [Sevilla], 01-03-2006 [Consulta: 2 abril 2019].
# Edifici Mercado (Valls)

Ca Català, Edifici Mercado o Ca Bella, és un edifici noucentista de Valls (Alt Camp) protegit com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Edifici que fa cantonada amb la Costa del Puntarró, en plena plaça de les Garrofes. L'immoble consta de planta baixa amb local comercial i tres plantes més. En la façana que dona al carrer Tomàs Caylà, hi ha la porta d'accés als habitatges, aquesta està emmarcada per dos columnes adossades a la fatxada. En la llinda hi ha una petita cornisa i damunt una semi circumferència. En aquesta alçada hi ha dos balcons a cada costat. En el primer pis hi ha tres balcons, el central més ampla i amb un frontis en la llinda. Ja a la segona hi ha dos balcons en els laterals i dues finestres estretes al centre.
A la façana que dona a la plaça hi ha l'entrada al bar/cafeteria existent als baixos i dues finestres als costats. Entre la primera i segona plantes hi ha una magnífica tribuna que té un desenvolupament pentagonal irregular, amb dues finestres al centre i una en els quatre altres laterals. A més hi ha dos balcons en cada una de les plantes. Tot l'edifici queda rematat per una cornisa perimetral, que es recolza amb una sèrie de petites mènsules.

## Referències

* 1 2 3 4 «Edifici Mercado». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 15 octubre 2013].
# Barn

El barn és una unitat per a mesurar superfícies que equival a 10$^{-24}$ centímetres quadrats que pel seu ordre de magnitud és d'ús molt habitual a la ciència i tecnologia nuclear. Es fa servir tradicionalment, per exemple, per a mesurar la secció eficaç microscòpica a una reacció nuclear.
Aquesta unitat té un estatus especial dins del Sistema Internacional, al qual està inclosa dins de la taula X, corresponent a les unitats "a incloure temporalment al SI". Té símbol b.
La seva etimologia també és poc comú. El barn es va començar a usar a la investigació nuclear durant la Segona Guerra Mundial, en un principi tenia un significat més o menys secret per part dels científics estatunidencs per a no donar a conèixer l'objecte de les seves accions. Segons una llegenda, aquest mot, aparegut com a clau més que res oficial, tindria origen en un acudit, que compararia la gran secció eficaç de l'urani-238 amb la d'una granja (en anglès, barn) dins del bosc de ressonància. En qualsevol cas, el mot va passar a ús públic després de la guerra i es manté fins avui.

## Canvi d'unitats

* 1 barn (b)= 10$^{-24}$ centímetres quadrats (cm²)
* 1 b = 10$^{-28}$ m²
* 1 m² = 10$^{28}$ b
* 1 cm² = 10$^{24}$ b
Alguns submúltiples:
* 1 milibarn = 1mb = 10$^{-31}$ m² = 10$^{-27}$ cm²
* 1 microbarn = 1μb = 10$^{-34}$ m² = 10$^{-30}$ cm²
* 1 nanobarn = 1nb = 10$^{-37}$ m² = 10$^{-33}$ cm²
* 1 picobarn = 1pb = 10$^{-40}$ m² = 10$^{-36}$ cm²
* 1 femtobarn = 1fb = 10$^{-43}$ m² = 10$^{-39}$ cm²

## Unitats derivades

La secció eficaç microscòpica diferencial per unitat d'angle sòlid es mesura en barns/estereoradians i la secció eficaç microscòpica diferencial per unitat d'energia, usada a les interaccions on l'energia es pot considerar una variable contínua (difusions elàstiques, etc.) se sol mesurar en barns/megaelectrovolts (b/MeV).
# Baasskap

El baasskap (també escrit baaskap) va ser la ideologia política prevalent durant l'apartheid que defensava la dominació social, política i econòmica de Sud-àfrica per part de la seva població blanca minoritària en general i pels bòers en particular. El terme de vegades es tradueix per «supremacia blanca» i funcionava com a descripció o com a aval del govern de la minoria blanca a Sud-àfrica.

## Història

Els defensors del baasskap van constituir la major facció d'ideòlegs de l'apartheid del Partit Nacional i les institucions estatals. Van aplicar la segregació racial d'una manera sistemàtica per a «preservar la puresa racial» i per assegurar que les esferes econòmiques i polítiques fossin dominades pels afrikàners. Tanmateix, els defensors del baasskap no s'oposaven necessàriament a la participació dels negres sud-africans en l'economia si el treball negre estava controlat pels afrikàners.
Alguns promotors destacats del baasskap van ser Johannes Gerhardus Strijdom, primer ministre de 1954 a 1958, i Charles Robberts Swart, primer president de Sud-àfrica de 1961 a 1967. Hendrik Verwoerd, primer ministre de Sud-àfrica de 1958 a 1966, simpatitzava amb la facció «purista» dels ideòlegs de l'apartheid, que s'oposaven a la integració econòmica dels sud-africans negres, en contrast amb els partidaris del baasskap que volien la dominació blanca però una economia integrada. No obstant això, Verwoerd va afaiçonar el concepte de baasskap amb una pàtina de respectabilitat intel·lectual.

## Referències

* 1 2 «Verwoerd and his policies appalled me». News 24. Arxivat de l'original el 2018-11-16. [Consulta: 28 abril 2018].
* ↑ Miller, Jamie. An African Volk: The Apartheid Regime and Its Search for Survival, 2016. ISBN 9780190274832.
* ↑ Mathabane, Mark. «The Threat That Apartheid Left Behind», 09-11-2022.
* 1 2 T. Kuperus. State, Civil Society and Apartheid in South Africa: An Examination of Dutch Reformed Church-State Relations. Palgrave Macmillan UK, 7 April 1999, p. 83–84. ISBN 978-0-230-37373-0.
# 9a Mostra Internacional de Cinema de Venècia

La 9a Mostra Internacional de Cinema de Venècia va tenir lloc del 19 d'agost al 4 de setembre de 1948.

## Jurat

* Luigi Chiarini
* Mario Gromo
* Guido Aristarco
* Alberto Consiglio
* Arturo Lanocita
* Vinicio Marinucci
* Mario Melloni
* Giorgio Prosperi
* Andrew Félix Morlión

## Pel·lícules en competició

| Títol original | Director(s) | País de producció |
| Der Prozeß | Georg Wilhelm Pabst | Àustria |
| L'Amore | Roberto Rossellini | Itàlia |
| Oliver Twist | David Lean | Regne Unit |
| Hamlet | Laurence Olivier | Regne Unit |
| The Fallen Idol | Carol Reed | Regne Unit |
| A Double Life | George Cukor | Estats Units |
| The Treasure of the Sierra Madre | John Huston | Estats Units |
| Duel in the Sun | King Vidor | Estats Units |
| Anni difficili | Luigi Zampa | Itàlia |
| Maclovia | Emilio Fernández | Mèxic |

## Premis

* Gran Premi Internacional de Venècia
** Best Film - Hamlet (Laurence Olivier)
* Millor pel·lícula italiana
** Sotto il sole di Roma (Renato Castellani)
* Lleó d'Argent a la millor direcció
** Georg Wilhelm Pabst (Der Prozeß)
* Copa Volpi
** Millor Actor - Ernst Deutsch (Der Prozeß)
** Millor Actriu - Jean Simmons (Hamlet)
* Premi Osella
** Millor guió original - Graham Greene (The Fallen Idol)
** Millor fotografia - Desmond Dickinson (Hamlet)
** Millor música original - Max Steiner (The Treasure of the Sierra Madre)
** Contribució tècnica destacada- John Bryan (Oliver Twist)
* Premi Internacional
** Louisiana Story (Robert J. Flaherty)
** The Fugitive (John Ford)
** La Terra Trema (Luchino Visconti)
* Copa ANICA
** Sotto il sole di Roma (Renato Castellani)
* Copa Cinecittà
** Duel in the Sun (David O. Selznick)
* Copa ENIC Cup
** Anni difficili (Luigi Zampa)

## Referències

* ↑ «The 1940′s». Arxivat de l'original el 15 d’agost 2011. [Consulta: 8 octubre 2013].
* ↑ «Juries for the 1940′s». Arxivat de l'original el 30 d’agost 2012. [Consulta: 8 octubre 2013].

## Enllaços externs

* 9a Mostra Internacional de Cinema de Venècia - Lloc web oficial
* Premis del Festival de Cinema de Venècia 1948 a IMDb
# Waldhambach

«Waldhambach» té aquests significats:
* Waldhambach (Baix Rin): municipi francès del departament del Baix Rin
* Waldhambach (Renània-Palatinat): municipi alemany de l'estat de Renània-Palatinat
# Música colombiana

La música colombiana moderna és una mescla d'influències africanes, natives i europees (especialment espanyoles), a més de les influències de formes musicals més noves, com la música de Cuba i Jamaica. A la Cúmbia, se l'anomena la música nacional de colòmbia.
* Cúmbia
* Bambuco
* Mapalé
* Vallenato
* Sanjuanero (santjoaner)
* Guabina
* Pasillo (passadís)
* Rajaleña
* Rumba criolla
* Guasca
* Carranguera
* Murga nortesantanderana
* Shirú
# El color de la venjança

El color de la venjança (títol original: Sin) és una pel·lícula nord-americana dirigida per Michael Stevens l'any 2003. Ha estat doblada al català.

## Argument

Quan la seva germana és brutalment violada i desapareix sense deixar rastre. Eddie Burns, un detectiu d'homicidis retirat, torna de nou al treball perseguint a un sàdic monstre. A poc a poc es veu embolicat al perillós món de la pornografia i les drogues, descobrint que té més en comú amb la seva presa del que ell pensava. Un dels dos serà castigat i l'altre serà alliberat però tots dos canviaran... per sempre!.

## Repartiment

* Ving Rhames: Eddie Burns
* Gary Oldman: Charlie Strom
* Alicia Coppola: Bella
* Kerry Washington: Kassie
* Bill Prudent: Cal Brody
* Chris Spencer: Vincent Peavey
* Gregg Henry: Conrad
* Arie Verveen: Marty
* Brian Cox: el capità Oakes
* Daniel Dae Kim: Lakorn
* Jeremiah Birkett: Wayne
* Ray Porter: Jeff

## Referències

* ↑ S.A., (ASI) Corporació Catalana de Mitjans Audiovisuals,. «ésAdir > Filmoteca: pel·lícules > El color de la venjança». [Consulta: 8 octubre 2018].
* ↑ «Sin» (en anglès). [Consulta: 8 octubre 2018].
# Barmøya

Barmøya o Barmen és una petita illa del municipi de Stad, al comtat de Vestland, Noruega. L'illa, de 9 quilòmetres quadrats, es troba a tocar del continent, entre la península de Stad i l'illa Vågsøy. La majoria dels 50 habitants de l'illa viuen a la riba sud, en un petit poble anomenat Barmen. Un ferri connecta Barmen amb el continent, situat a poc més d'1,5 quilòmetres, al sud. La meitat oriental de l'illa està formada pel mont Skjolden, de 545 metres d'alçada.

## Referències

* ↑ «Stedsnamn faktaark - for søk på stedsnavn og tilhørende fakta». [Consulta: 10 abril 2024].
* ↑ Store norske leksikon. «Barmen» (en norwegian). [Consulta: 5 setembre 2013].
# Bartolomé Márquez López

Bartolomé Márquez, més conegut com a "Tintín" Márquez, (Barcelona, 7 de gener de 1962) és un entrenador de futbol.

## Biografia

La seva trajectòria de jugador es basa en equips catalans de la província de Barcelona i Girona fins al 1994.
Després d'uns anys d'haver penjat les botes, torna al terreny de joc entrenant el CE Europa la temporada 1997-1998 i de la següent fins a la 2003-2004 va ser entrenador d'equips filials del RCD Espanyol. Les quatre següents temporades esdevé segon entrenador del primer equip fins que la temporada 2008-2009, és elegit primer entrenador, càrrec que ostenta fins al 30 de novembre de 2008.
Després de quasi un any inactiu, el 14 d'octubre de 2009 és nomenat nou entrenador del CE Castelló, en substitució de David Amaral, quan el club de la Plana Alta era cuer de la Segona Divisió, sent destituït l'abril de 2010.

## Palmarès com a entrenador

| Títol | Club | País | Any |
| Copa del Rei Juvenil | Juvenil A RCD Espanyol | Espanya | 2000-2001 |
| Campió de Lliga Juvenil | Juvenil A RCD Espanyol | Espanya | 2000-2001 |
| Campió de la Copa Catalunya | CE Europa | Catalunya | 1998 |

## Referències

* ↑ 3cat24.cat, L'Espanyol destitueix Tintín Márquez
* ↑ Elsesports.cat, Tintin Marquez es farà càrrec del Castelló
* ↑ «'Tintín' Márquez, duodécimo técnico relevado» (en castellà). El Correo, 06-04-2010. Arxivat de l'original el 2015-12-26. [Consulta: 25 desembre 2015].
# 30 jours max

30 jours max és una pel·lícula comèdia francesa dirigida per Tarek Boudali, estrenada el 2020. S'ha subtitulat al català.

## Sinopsi

En Rayane és un jove policia, més aviat covard i maldestre. El seu metge l'informa, equivocadament, que està malalt i que només li queden trenta dies de vida. Per tant, en Rayane creu que no té res més a perdre i decideix aprofitar aquesta oportunitat: vol convertir-se en l'heroi de la seva comissaria i, així, impressionar la seva companya, Stéphanie. En Rayane assumirà llavors immensos riscos per detenir un gran narcotraficant.

## Repartiment

* Tarek Boudali: Rayane Teisseire
* Philippe Lacheau: Tony
* Julien Arruti: Pierre
* Vanessa Guide: Stéphanie, amic d'en Rayane
* José Garcia: la "Rata"
* Marie-Anne Chazel: l'àvia d'en Rayane
* Reem Kherici: Linda
* Nicolas Marié: el comissari
* Anne-Solenne Hatte: Magali
* Philippe Duquesne: el metge
* Chantal Ladesou: prostituta i mare d'en Pierre
* Brahim Bouhlel: Zoubir
* Just Riadh: Sammy
* Axel Huet: l'ajudant del metge
* Claudine Acs: l'àvia de la "Rata"
* Mcfly i Carlito: actors
* Rim'K com a ell mateix
* Rim'K com a ell mateix
* Hugo Lloris com a ell mateix

## Producció

El projecte es va anunciar el gener de 2019. El rodatge va començar el 23 de setembre d'aquell any, i va durar dotze setmanes a París i a l'Illa de França (sobretot a Cergy), així com a Las Vegas.
Els videògrafs Mcfly i Carlito apareixen de fons a la pel·lícula, després d'un repte plantejat per Tarek Boudali.

## Referències

* ↑ «Bande-annonce de la comédie 30 jours max, de et avec Tarek Boudali.». leblogtvnews.com, 09-07-2020. [Consulta: 4 setembre 2020]..
* ↑ «Pourquoi il faut aller voir “30 Jours Max”, la nouvelle comédie de Tarek Boudali». [Consulta: 17 novembre 2020].
* ↑ «« 30 jours max » * : service minimum», 13-10-2020. [Consulta: 17 novembre 2020].
* ↑ «30 días». Goita què fan ara. [Consulta: 16 juliol 2022].
* ↑ «Teaser 30 jours Max : après Epouse-moi mon pote, la nouvelle comédie de Tarek Boudali». Allociné, 9 juillet 2020. [Consulta: 13 juillet 2020].
* ↑ «Après Épouse moi mon pote, Tarek Boudali prépare une comédie policière». Allociné, 21-01-2019. [Consulta: 13 juillet 2020].
* ↑ «Début de tournage pour le film “30 Jours max”». La lettre de l'audiovisuel, 18-10-2019. [Consulta: 13 juillet 2020].
* ↑ «30 Jours max (2020)». Val-d'Oise - Terre de cinéma, 18-10-2019. [Consulta: 13 juillet 2020].
* ↑ «CONCOURS D'ANECDOTES #6 vs PHILIPPE LACHEAU & TAREK BOUDALI». Youtube.com, 23 juin 2019.
# Vicenç Maria Rosselló i Verger

Vicenç Maria Rosselló i Verger (Palma, 1931) és un geògraf mallorquí. Estudià Ciències Naturals a la Universitat de Barcelona i es llicencià (1958) en Filosofia i Lletres, especialitat d'Història. El 1964 es doctorà per la Universitat de València amb la tesi Mallorca: el Sur y Sureste (1964). S'ha especialitzat en geografia física, sobretot en l'estudi de les albuferes i dels litorals desenvolupats durant el quaternari a Mallorca, a Múrcia i al País Valencià. És col·laborador de la Gran enciclopèdia catalana.
Entre 1967 i 1969, fou catedràtic de la Universitat de Múrcia i, des de 1969, ho és de Geografia de la de València. Ha estat degà (1975-76) de la Facultat de Filosofia i Lletres, director (1979-84) del servei de publicacions i vicerector (1981-84) d'extensió universitària i d'estudiants, de la Universitat de València. Fou (1981-84) conseller de la Institució Alfons el Magnànim de la Diputació Provincial de València i és (des de 1987) director de l'Institut de Geografia de la Institució Valenciana d'Estudis i Investigació. Ha estat guardonat amb els premis Cerdà Reig de la Diputació Provincial de València (1966) i Jaume I de l'Institut d'Estudis Catalans (1968). El 2003 va rebre el Premi Ramon Llull. El 1961 apareix com a subscriptor del llibre de Josep Sureda i Blanes, El paisatge d'Artà.

## Obres

* El litoral valencià (1969)
* Estudios sobre centuriaciones romanas en España (1974)
* Evolución urbana de la ciudad de Murcia (1975)
* Les Illes Balears. Resum geogràfic (1977)
* Geografía de la provincia de Alicante (1978)
* Cinquanta-cinc ciutats valencianes (1985)
* Geografía humana del País Valenciano (1990)
* L'Albufera de València (1994)
* Geografia del País Valencià (1995)
* Agrimensors i plànols parcel·laris a les Illes Balears (1857-1862) (2011)
* El mapa del canonge Despuig i els camins de Llucmajor (2022)

## Referències

* ↑ El paisatge d'Artà. Josep Sureda i Blanes, 1961,p. 158 ISBN 8476321945
# Celles (Noreña)

Celles (Ceis en asturià i oficialment Ceyes/Ceis) és una parròquia del conceyu asturià Noreña. La parròquia té una població de 76 habitants (INE 2008) i ocupa una extensió d'1,56 km². Es troba a 3 km de la capital del concejo.
La seua església parroquial està dedicada a Sant Joan.

## Nuclis de població

* La Braña (llogaret): 14 habitants
* La Carril (mas): 1 habitants
* La Felguera (llogaret): 33 habitants
* La Peral (llogaret): 4 habitants
* Otero (L'Otero en asturià) (llogaret): 16 habitants
* San Andrés (mas): 8 habitants
* Serrapicón (mas): deshabitada
Viccionari
# El col·leccionista

El col·leccionista (títol original en anglès: The Collector) és una pel·lícula britànica dirigida per William Wyler i estrenada l'any 1965. Ha estat doblada al català.

## Crítica

El 1961, William Wyler ja havia entrat en la llegenda de Hollywood, però aquest veterà director volia explotar nous espais encara dins de la seva concepció clàssica del cinema i va decidir adaptar al cinema una novel·la de John Fowles basada únicament en dos personatges, un únic escenari i amb diàlegs i rèpliques constants. El col·leccionista es va convertir així en la seva última obra mestra -encara que després Funny Girl li va donar més honors i èxits- i en una demostració del seu gran talent.
El duel interpretatiu entre aquestes dues personalitats tan diferents adquireix una dimensió marcadament simbòlica i d'una forma tan dramàtica com inesperada. Wyler va confiar en dos joves artistes britànics pràcticament desconeguts que van brindar les millors interpretacions de la seva carrera i es van veure propulsats a l'èxit.

## Repartiment

* Terence Stamp: Freddie Clegg
* Samantha Eggar: Miranda Grey
* Mona Washbourne: Tia Annie
* Maurice Dallimore: El veí

## Premis

* Festival de Cannes: millor actor (Terence Stamp) i actriu (Samantha Eggar).
* 3 Nominacions als Oscar al millor director, millor actor i guió.

## Referències

* ↑ «El col·leccionista». esadir.cat.
* ↑ «The collector». The New York Times.
# Una de dos

Una de dos és una pel·lícula mexicana de comèdia de 2002, produïda per Adriana Aimo, dirigida per Marcel Sisniega Campbell sobre un guió seu i de Daniel Sada.

## Sinopsi

La pel·lícula tracta de dues germanes bessones, Constitución (Tiaré Scanda) i Gloria (Erika de la Llave), que reben una invitació a una festa i allí coneixen a un vaquer anomenat Óscar (Antonio Peñañuri). Constitución s'enamora d'ell i per això Oscar la visitarà tots els diumenges, la qual cosa altera la relació entre totes dues germanes.

## Repartiment

* Tiaré Scanda - Constitución Gamal
* Erika de la Llave - Gloria Gamal
* Antonio Peñañuri - Óscar
* Tara Parra - Doña Ofelia
* Norma Angélica - Tía Chayo
* Carlos Cobos - Sr. Godoy
* Lucero Trejo - Sra. Godoy
* Andrés Pardave - Ganadero
* Catalina Jose - Lucía
* Joaquín Cosío - Tío Luis
* Patricia Marrero - Sra. Gamal
* Altair García-Dueñas - Constitución (Niña)
* Fernanda García-Dueñas - Gloria (Niña)
* Joaquín López - Encargado del Panteón
* Axel - Niño Cartero
* Tonatiú Ávila - Chema Gemelo
* Tonalli Ávila - Chente Gemelo

## Recepció

Fou projectada al XVII Festival Internacional de Cinema de Guadalajara. En la XLIV edició dels Premis Ariel fou nominada al millor guió adaptat i al millor maquillatge.

## Referències

* ↑ Una de dos a sensacine.com
* ↑ Una de dos al bloc de cinema "Vértigo"
* ↑ Y tu mamá también y El espinazo del diablo, ausentes en la lista de los Ariel, La Jornada, 10 de març de 2002

## Enllaços externs

* Tràiler de la pel·lícula a YouTube
# Abadia de Saint-Savin-sur-Gartempe

L'abadia de Saint-Savin-sur-Gartempe, romànica, començada al segle xi, està situada en la comuna francesa de Saint-Savin del departament de Vienne, a l'antiga província del Poitou. Va ser declarat Patrimoni de la Humanitat per la UNESCO l'any 1983 en tant que alberga un bell conjunt de frescos romànics molt complet, ben conservat i únic a Europa.

## Referències

* ↑ «Abbey Church of Saint-Savin sur Gartempe». UNESCO World Heritage Centre. [Consulta: 30 desembre 2015].
# Ki no Kosami

    En aquest nom japonès, el cognom és Ki.
Ki no Kosami (纪古佐美, 730-797) va ser un noble i buròcrata japonès que va viure a les acaballes de l'era Nara i començaments de l'era Heian. El seu pare va ser Ki no Yadonamaro.
El 764 va ser nomenat com Jugoi i posteriorment com a governador de la província de Tanben, Hyōbu-sho i administratiu de la província d'Ise. El 780 va ser nomenat Seite Fukushû com a assistent de Fujiwara no Tsugutada, i va anar a l'est de país. El 781 va ser nomenat governador de la província de Mutsu i posteriorment va ser Sahyōefu, Sachūben, Shikibu Taifu, entre altres llocs més, i en 785 va ser nomenat com Sangi. El 788 va ser nomenat com Seite Taishōgun i en 789 va ser assignat al subjugament dels emishi però la fèrria oposició del cap tribal Emishi Aterui va provocar la derrota de Kosami i va haver de tornar a la capital, Nagaoka-kyō.
Posteriorment va ser nomenat Chūnagon i en 796 va ser Dainagon, càrrec que ocuparia fins a la seva mort l'any següent.