OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Pseudochromis aldabraensis

Pseudochromis aldabraensis és un peix de la família Pseudochromidae.
És un peix marí popular i sol·licitat en aquariofília.

## Morfologia

És fusiforme i té color ataronjat, amb línies blaves de neó al dors, que li travessen la boca i l'ull fins a l'aleta caudal i dorsal. Arriba als 10 cm de llarg, en el cas dels mascles, que són una mica més grossos que les femelles. No presenten un dimorfisme sexual clar, només en grandària.

## Hàbitat i distribució

Es distribueix a l'oest de l'oceà Índic, des de les illes d'Aldabra, Seychelles, al golf d'Oman, el golf Pèrsic, Pakistan i Sri Lanka.
Viu en llacunes assolellades, esculls perifèrics i sòls rocosos. Sol aixoplugar-se ràpidament en coves i forats de roques dels esculls coral·lins. Es localitza entre 1 i 20 m de profunditat, i en un rang de temperatura d'entre 24 i 28 °C.

## Alimentació

En la natura es nodreix principalment de crustacis i diversos organismes bentònics.

## Reproducció

Són hermafrodites: un individu és capaç d'adoptar qualsevol sexe. Al contrari que ocorre amb altres espècies, si tenim una parella, el mascle serà l'exemplar més gros.
Són ovípars i de fertilització externa: produeixen ous que s'adhereixen a les roques, després el mascle els fertilitza i s'encarrega de mantenir-los oxigenats.

## Manteniment

Indicat per a aquari d'escull. Si se'n vol mantenir una parella se'ls ha d'introduir a l'aquari simultàniament. Cal evitar la convivència amb gambes o gambetes, perquè poden ser les seues preses. També pot atacar cucs tubulars. Així mateix, s'ha d'evitar la convivència amb espècies de peixos tímids o de coloració semblant, com Nemateleotris magnifica, perquè és molt territorial i agressiva.
Se li ha de proveir de zones amb corrents i ben oxigenades. També es dotarà l'aquari d'amagatalls i zones amb ombra.
La majoria dels espècimens en el comerç d'aquariofília són criats en captivitat, i solen estar habituats a alimentar-se amb mysiis i artèmia congelats.

## Referències

* 1 2 "Pseudochromis aldabraensis". FishBase. Ed. Rainer Froese i Daniel Pauly. {{{month}}} del {{{year}}}. N.p.: FishBase, {{{year}}}.
* ↑ Baensch, H.A. and H. Debelius, (1997) Atlas Marino. Mergus. 1216 p.
* ↑ de Mitcheson, Y.S. and M. Liu, 2008. Functional hermaphroditism in teleosts. Fish Fish. 9:1-43. Swire Institute of Marine Science, Department of Ecology & Biodiversity, University of Hong Kong.
# Ai Weiwei, cordialment

Ai Weiwei, cordialment (títol original en anglès, Ai Weiwei: Yours Truly) és una pel·lícula documental estatunidenca del 2019 sobre l'artista i activista xinès Ai Weiwei i la seva exposició d'art a Alcatraz, una antiga presó d'una illa prop de San Francisco. S'ha doblat i subtitulat al català pel canal 33.
El documental cobreix la creació de l'exposició @Large:Ai Weiwei on Alcatraz, un projecte del 2014 que es va mostrar a Alcatraz, amb múltiples exposicions, entre les quals Trace, que presentava presos polítics d'arreu del món com a retrats de Lego. En aquest moment, Ai Weiwei encara tenia el seu passaport retingut pel govern xinès, per la qual cosa no va poder viatjar a l'estranger i va haver de crear l'exposició de forma remota. L'exposició va sorgir gràcies al contacte amb la comissària i galerista de San Francisco Cheryl Haines.
La pel·lícula tracta sobre els drets humans. Les entrevistes amb Ai Weiwei i la seva mare demostren l'efecte psicològic de l'exili de la família a la dècada de 1950 a un camp de treball al nord-est de la Xina. L'exposició va tenir dues parts principals. Trace era una habitació amb retrats al terra de 176 persones que havien empresonat per les seves creences, creades en colors vius amb maons de Lego. La segona sala, "Yours Truly", permetia als visitants escriure postals a alguns dels empresonats, que després s'enviaven per correu als presos quan això fos possible. La pel·lícula inclou entrevistes amb Chelsea Manning, una antiga analista d'intel·ligència de l'exèrcit dels Estats Units que va filtrar documents militars i diplomàtics el 2010, originalment condemnada a 35 anys de presó pel govern dels EUA, i John Kiriakou, un antic agent de la CIA dels Estats Units que va revelar l'ús de la tortura per part d'aquesta agència, especialment l'ofegament simulat, i que va ser empresonat pel govern dels EUA entre 2013 i 2015 en el moment de l'exposició.

## Referències

* ↑ «"Ai Weiwei, cordialment" des de la presó d'Alcatraz, a "60 minuts"». CCMA. [Consulta: 20 desembre 2023].
* ↑ Bradshaw, Peter «Ai Weiwei: Yours Truly review – Alcatraz artwork mixes the political and personal». The Guardian, 27-09-2019.
* ↑ Journeyman Pictures. «Ai Weiwei: Yours Truly Preview Series – Art at Alcatraz». YouTube, 15-10-2020.
* ↑ Gyarkye, Lovia «'Ai Weiwei: Yours Truly' Review: On the Irony of Personal Freedom». , 08-07-2020.

## Enllaços externs

* Lloc web oficial
* Tràiler d'Ai Weiwei: Yours Truly (2019) a YouTube
# Greeleyville

Greeleyville és una població dels Estats Units a l'estat de Carolina del Sud. Segons el cens del 2000 tenia 452 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Greeleyville tenia 452 habitants, 163 habitatges i 118 famílies. La densitat de població era de 150,4 habitants/km².
Dels 163 habitatges en un 36,8% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 48,5% hi vivien parelles casades, en un 19,6% dones solteres, i en un 27,6% no eren unitats familiars. En el 25,8% dels habitatges hi vivien persones soles l'11% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,77 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,34.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 31,2% tenia menys de 18 anys, un 7,7% entre 18 i 24, un 25,2% entre 25 i 44, un 23,2% de 45 a 60 i un 12,6% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 36 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 92 homes.
La renda mediana per habitatge era de 32.375 $ i la renda mediana per família de 32.344 $. Els homes tenien una renda mediana de 27.969 $ mentre que les dones 17.500 $. La renda per capita de la població era de 17.971 $. Entorn del 23,2% de les famílies i el 19,6% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Greeleyville». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 11 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Greeleyville». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Sanedrí (Talmud)

El tractat talmúdic anomenat Sanedrí (en hebreu: סנהדרין) és un dels deu tractats de l'ordre de Nezikín (una secció del Talmud babilònic que s'ocupa dels danys i dels procediments civils i penals). Originalment va formar un tractat juntament amb Makot, que també s'ocupa del dret penal. La Guemarà d'aquest tractat és notable com a precursora del desenvolupament dels principis del dret consuetudinari, per exemple, la presumpció d'innocència, i la regla que una condemna penal requereix la concurrència dels dotze membres del jurat. Aquest tractat es troba en la Mixnà i a la Guemarà.

## Resum del tractat

Dins de l'ordre de Nezikín, el tractat de Sanedrí es centra en els afers de la jurisdicció, el dret penal i els càstigs. El tractat inclou 11 capítols que tracten els següents temes:
Els diferents nivells dels tribunals i els casos en els quals cada nivell presideix les lleis del summe sacerdot i el rei jueu, i la seva participació en els procediments judicials.
Els judicis civils: els testimonis i els jutges acceptables i els procediments generals.
La diferència entre els casos penals i els casos civils, els procediments generals en els casos penals.
Els procediments de la cort, incloent l'interrogatori dels testimonis i la votació dels jutges.
Els procediments per a l'execució després de la condemna, especialment la lapidació.
Els quatre tipus de pena capital, i els delictes en els que cal aplicar la lapidació.
El fill rebel, i altres crims pels quals el ofensor és executat, i els crims pels quals els jueus estan destinats a morir si els cometen.
Els delictes que mereixen la pena capital mitjançant la crema del reu a la foguera, l'abocament de plom ardent a la gola del reu, o bé mitjançant la decapitació del reu, i els càstigs auxiliars.
Els delictes que mereixen la pena capital mitjançant l'estrangulació i l'execució a la forca del reu.
Els que tindran la seva part a l'Olam Havà, el món futur, i els que no tindran la seva part.

## Referències

* ↑ «Babylonian Talmud: Sanhedrin». [Consulta: 14 març 2023].
* ↑ Sefaria: Sanhedrin
* ↑ «Synopsis of Subjects for Tractate Sanhedrin». [Consulta: 14 març 2023].
Nezikín (סדר נזיקין)
Bava Kama
Bava Metzià
Bava Batra
Sanedrí
Makot
Xevuot
Eduyot
Avodah Zarah
Pirkei Avot
Horayot :
# Jean-Claude Marie Vicent de Gournay

Jacques Claude Marie Vincent de Gournay (Sant-Malo, 28 de maig de 1712 - Cadis, 27 de juny de 1759) va ser un economista francès proper a la fisiocràcia.
Al costat de François Quesnay va propugnar l'abolició de les restriccions al comerç i la indústria, el que va resumir en el principi laissez faire, laissez passer (deixin fer, deixin passar) és a dir, "llibertat manufacturera, llibertat duanera", que seria clau en la història del liberalisme econòmic. A diferència dels fisiòcrates, però, considerava la indústria com una font de riquesa tan important com els fruits de la terra. Va ser un reeixit comerciant, i va estar emprat pel regne com superintendent mercantil entre 1751 i 1758.
El seu pare va ser Claude Vincent, un mercader de Saint-Malo i secretari del rei. Gournay va ser important a popularitzar l'obra de Richard Cantillon a França.
Obra seva va ser la primera traducció al francès de les obres de sir Josiah Child. Va ser mestre del cèlebre il·lustrat Jacques Turgot, que va escriure un encès Elogi de Gournay.
Hi ha un carrer anomenat Rue Vincent-de-Gournay en honor seu a Saint-Malo.

## Referències

* ↑ Ellen Judy Wilson. Encyclopedia Of The Enlightenment. Infobase Publishing, 1 d'agost de 2004, p. 241. ISBN 978-0-8160-5335-3 [Consulta: 21 juliol 2012].
* ↑ Dugald Stewart. The Collected Works of Dugald Stewart: Translations of the passages in foreign languages contained in the collected works of Dugald Stewart. With general index. 1860. T. Constable and co. [etc. ], 1877, p. 238 [Consulta: 21 juliol 2012].
* ↑ Murray N. Rothbard. Economic Thought Before Adam Smith. Ludwig von Mises Institute, 2006, p. 386. ISBN 978-0-945466-48-2 [Consulta: 21 juliol 2012].
* ↑ Henri-Georges Gaignard. Connaître Saint-Malo (en francès). Fernand Lanore, 1973, p. 239 [Consulta: 21 juliol 2012].
# Força major (pel·lícula de 1989)

Força major (títol original: Force majeure) és una pel·lícula francesa de 1989 dirigida per Pierre Jolivet. Ha estat doblada al català.

## Argument

Tres amics de viatge, Philippe, Daniel i Hans recorren junts l'Àsia. Philippe i Daniel, abans de marxar, donen la seva part de marihuana a Hans que ha decidit de quedar-se una mica més de temps.
Divuit mes més tard, un advocat que treballa per Amnesty Internacional, Malcolm Forrest, troba Philippe i Daniel. Els explica que Hans va ser detingut l'endemà de la seva sortida per possessió de marihuana i que la quantitat que tenia en feia un revenedor. Va ser condemnat a pena de mort. La sola solució per evitar a Hans la pena capital és que Philippe i Daniel siguin presoners i facin dos anys de presó amb Hans.
Tenen cinc dies al davant.

## Repartiment

* Patrick Bruel: Philippe
* François Cluzet: Daniel
* Kristin Scott Thomas: Katia
* Alan Bates: Malcolm Forrest
* Sabine Haudepin: Jeanne
* Thom Hoffman: Hans
* Marc Jolivet: el periodista
* Béatrice Assenza: Gloria
* Wim Meewisse: el pare d'Hans
* Pascal Leguennec: Bruno
* Ham Chaut Luong

## Al voltant del film

Un remake estatunidenc, Retorn al paradís (1998), va ser dirigit per Joseph Ruben amb Vince Vaughn, Anne Heche i Joaquin Phoenix.

## Referències

* ↑ «Força major». Ésadir.cat. [Consulta: 9 desembre 2022].
* ↑ «Force majeure». Allociné.
# Lokstedt

Lokstedt (en (baix alemany) Looksteed) és un nucli del bezirk d'Eimsbüttel de l'estat d'Hamburg a Alemanya. El 2011 tenia 25110 habitants.
El primer esment escrit Locstide data del 1344 a un document de la casa dels Schauenburg. Aquest topònim data de l'època de l'assentament saxó. Significa poble (stedt) a prop del bosc (loh). Quan aquesta casa va morir sense hereus el 1640, el poble passà a Cristià IV de Dinamarca. Des del 1593 el poble va tenir un molí de pólvora que va explotar el 1660. El 1891 va obtenir com a primer poble rural un enllumenat públic amb 65 bombetes elèctriques
Les estacions de la línia U2 del metro d'Hamburg, Hagenbecks Tierpark, a la frontera amb Stellingen i Hagendeel a connecten el poble amb el centre d'Hamburg.

## Llocs d'interès

* El Parc Von Eicken
* La Torre d'aigua
* Vil·la Amsinck
* Estany del Lohbek
* El Parc Von Eicken
* Antiga Fita n° 15 de le senyoria de Pinneberg (danesa) a la confluència del Tarpenbek i del Kollau Frederic VI
* Ole Kollau a Hagendeel

## Referències

* ↑ Statistisches Amt für Hamburg und Schleswig-Holstein setembre de 2011, pàgina 98
* ↑ Beckershaus, Horst. «Lokstedt». A: Die Namen der Hamburger Stadtteile (Els noms dels barris d'Hamburg) (en alemany). Hamburg: Editorial Ernst Kabel, 1998, p. 74. ISBN 3-8225-0471-8.
* ↑ Tilgner, Daniel. «Lokstedt». A: Hamburg von Altona bis Zollenspieker: Das Haspa-Handbuch für alle Stadtteile der Hansestadt (Hamburg de A d'Altona cap a Z de Zollenspiecker: el manual de l'Haspa de tots els barris de la ciutat hanseàtica) (en alemany). Hamburg: Hoffmann & Campe, 2002, p. 644-655. ISBN 3-455-11333-8. (Hamburg d'Altona cap a Zollenspiecker: el manual Haspa de tots els barris de la ciutat hanseàtica)
# Província de Khenchela

La província o wilaya de Khenchela (àrab: ولاية خنشلة, wilāyat Ḫanxala) és una província o wilaya d'Algèria. La seva capital és la ciutat homònima de Khenchela. Altres ciutats són Djellal, Khirane i Bou Zabène.
Khenchela està situada en els Aurès, una regió muntanyosa del sud-est de la capital del país, Alger.
# Al-Mutàhhar ibn al-Mutawàkkil

Al-Mutàhhar ibn Yahya Xàraf-ad-Din (àrab: المطهر بن يحيى شرف الدين, al-Muṭahhar ibn Yaḥyà Xaraf ad-Dīn) o al-Mutàhhar ibn al-Mutawàkkil (gener de 1503- 9 de novembre de 1572) fou de fet un imam zaidita, fill de l'imam al-Mutawàkkil ala-L·lah Xàraf-ad-Din Yahya, i cap militar en contra dels otomans al Iemen.
Ja de jove va mostrar bones aptituds militars i es considera mèrit seu que el seu pare pogués establir el domini sobre bona part del Iemen. Però el seu pare no el va reconèixer com a successor i va créixer separat de la família fins al punt que durant un temps va encoratjar als otomans, que havien establert el seu control a la Tihama, d'estendre el seu domini cap a l'interior (1546).
Els zaydites tenien llavors dificultats internes, després d'algunes derrotes i fracassos com la pèrdua de Taizz, ocupada pels otomans l'1 de febrer de 1547; els notables zaydites es van convèncer que necessitaven un cap militar i que al-Mutahhar era el seu cap idoni. Els otomans manats per Özdemir Paixà van ocupar Sanà (23 d'agost de 1547) que era la capital zaydita des del 1517, i el febrer/març del 1548 fou reconegut com a cap suprem i imam de facto tot i que mai fou considerat un imam del mateix rang que el seu pare per la seva manca de coneixements del dret zaidita; llavors ja era difícil contenir l'expansió otomana. Al-Mutahhar es va fer fort a la fortalesa de Thula i va combatre els otomans durant més de quatre anys fins que el 1552 es va fer la pau i fou reconegut com a sandjakbegi otomà amb una autoritat limitada als districtes al nord-oest de Sanà.
Els successius governadors otomans es va alienar el suport de les poblacions i notables locals i al-Mutahhar va decidir reprendre la lluita el 1566; el 1568 els turcs ja només dominaven algunes ciutats de la costa, però el 1570 es va enviar un fort exèrcit turc manat per Koca Sinan Paixà que va restaurar el domini otomà.
Al-Mutahhar va morir en l'obscuritat el 9 de novembre de 1572.

## Bibliografia

* Wüstenfeld, Jemen, Gottinga, 1884 (alemany)
* J. R. Blackburn, The Ottoman penetration of Yemen, 1980
* J. R. Blackburn, The collapse of Ottoman authority in Yemen, 1980
# Selecció de rugbi XV femenina de Luxemburg

La selecció de rugbi XV femenina de Luxemburg és la selecció de rugbi a XV femenina que representa Luxemburg en competicions oficials. El primer partit el va disputar el 2007.

## Estadístiques

(Resultats contra seleccions internacionals)

## Referències

* ↑ http://www.rugbydata.com/wir/romaniawomens/luxembourgwomens/ Arxivat 2015-12-25 a Wayback Machine.

## Enllaços externs

* Pàgina de l'equip a Rugby Europe Arxivat 2016-02-05 a Wayback Machine. (anglès)
# GMS

GMS té els següents significats:
* Glutamat monosòdic, sal de l'àcid glutàmic usada com a additiu alimentari
* Geostationary Meteorological Satellite, sistema de satèl·lits meteorològics del Japó
# Medalles del Cercle d'Escriptors Cinematogràfics de 1954

La cerimònia de lliurament de les medalles del Cercle d'Escriptors Cinematogràfics de 1954 va tenir lloc el 21 de gener de 1955. Va ser el desè lliurament d'aquestes medalles atorgades per primera vegada nou anys abans pel Cercle d'Escriptors Cinematogràfics (CEC). Els premis tenien per finalitat distingir als professionals del cinema espanyol pel seu treball durant l'any 1954. Igual que en les edicions immediatament precedents, la cerimònia es va desdoblegar en dos actes: la projecció de la pel·lícula La Provinciale, protagonitzada per Gina Lollobrigida al Cinema Rialto i un sopar de gala posterior a l'Hotel Emperador.
L'acte va ser presidit per Joaquín Argamasilla, director general de Cinematografia i Teatre, i Manuel Casanova, cap del Sindicat d'Espectacles Públics. Es van repartir medalles en les mateixes disset categories de l'edició anterior, a més d'un homenatge pòstum a l'actriu Mercedes de la Aldea. La triomfadora de la nit va ser ¿Crimen imposible?, pel·lícula que va obtenir cinc dels premis.
¿Crimen imposible? va rebre cinc premis: les medalles a millor director, actor principal, actriu principal i fotografia, així com el Premi Jimeno.

## Llistat de medalles

| Categoria | Premiat | Labor premiada |
| Millor pel·lícula | Sierra maldita | pel·lícula |
| Millor director | César Fernández Ardavín | ¿Crimen imposible? |
| Millor actriu principal | Silvia Morgan | ¿Crimen imposible? |
| Millor actor principal | José Suárez | ¿Crimen imposible? |
| Millor actriu secundària | Elisa Montés | Las últimas banderas |
| Millor actor secundari | José Guardiola | Sierra maldita |
| Millor fotografia | Manuel Berenguer | ¿Crimen imposible? |
| Millor música | Salvador Ruiz de Luna | Las últimas banderas |
| Millors decorats | Enrique Alarcón | El beso de Judas |
| Millor argument original | Alfonso Paso José Luis Dibildos | Sierra maldita |
| Millor guió | Eduardo García Maroto Jaime García-Herranz Tono Ángel Falquina | Tres eran tres |
| Millor labor literària | Pascual Cebollada García | |
| Millor pel·lícula estrangera | Carrusel napolitano | pel·lícula |
| Premi Jimeno | Francisco Sánchez (Actor) | Crimen imposible |
| Millor labor periodística | Francisco Echevarría | |
| Millor llibre | Fernando Vizcaíno Casas | Legislación cinematográfica y teatral |
| Labor en pro del cinema espanyol | Desert | |
| Homenatge pòstum | Mercedes de la Aldea | |

## Vegeu també

* Fotogramas de Plata 1954

## Bibliografia

* Círculo de Escritores Cinematográficos. 1945-1975. Madrid: Imprenta del MIT, 1975, p. 52 y 91-92. ISBN 84-500-6968-8.
* Fuentes documentales para el estudio de la música en el cine español de los años 40. Valencia: Universidad Politécnica de Valencia, 2003, p. 548 [Consulta: 16 abril 2016].
* «Medallas del CEC a la producción española de 1954». Círculo de Escritores Cinematográficos. Arxivat de l'original el 2020-07-29. [Consulta: 19 març 2016].
# Forni di Sotto

Forni di Sotto (friülà For Disot) és un municipi italià, dins de la província d'Udine. És situat dins la Val Tagliamento, a la Cjargne. L'any 2007 tenia 688 habitants. Limita amb els municipis d'Ampezzo, Claut (PN), Forni di Sopra, Sauris, Socchieve i Tramonti di Sopra (PN).

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2004- | Andrea Ghidina | Llista cívica |
# Liverpool FC (femení)

El Liverpool FC femení és la secció femenina del Liverpool FC, un club de futbol anglès. Originalment va ser un club independent amb els noms Newton LFC (1989) i Knowsley United (1991), fins que es va incorporar al Liverpool al 1995.
Juga a la WSL de la FA, i l'ha guanyat en dues ocasions (2013-2014). A la FA Cup va jugar tres finals seguides (1994-1996), però no va guanyar cap.

## Plantilla 2016

| Porteres | Porteres | Defenses | Defenses | Centrecampistes | Centrecampistes | Davanteres | Davanteres |
| 01 | Siobhan Chamberlain | 03 | Martha Harris | 06 | Sophie Ingle | 09 | Emma Lundh |
| 12 | Danielle Gibbons | 04 | Mandy van den Berg | 07 | Kate Longhurst | 11 | Shanice van de Sanden |
| | | 05 | Gemma Bonner | 08 | Laura Coombs | 21 | Mollie Green |
| | | 22 | Alex Greenwood | 10 | Caroline Weir | 23 | Rosie White |
| | | 33 | Mayumi Pacheco | 20 | Katie Zelem | 36 | Ashley Hodson |
| | | 44 | Satara Murray | 30 | Hannah Dale |
| | | | | 40 | Natasha Harding |

## Palmarès

* 2 Lligues d'Anglaterra
** 2013 - 2014

## Referències

* ↑ RSSSF
# Psychoda plaesia

Psychoda plaesia és una espècie d'insecte dípter pertanyent a la família dels psicòdids que es troba a les illes Ogasawara i Carolines.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* 1 2 Quate, L. W., 1959. Diptera: Psychodidae. Insects of Micronesia. 12:435-484.
* 1 2 Catalogue of Life (anglès)
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Global Species Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. (anglès)

## Enllaços externs

* ION (anglès)
# Al-Madina SC Trípoli

L'Al-Madina SC Trípoli (àrab: نادي المدينة, Nādī al-Madīna, ‘Club de la Ciutat’) és un club de futbol libi de la ciutat de Trípoli.

## Història

El club va ser fundat el 29 d'octubre de 1953. És l'únic club libi que mai ha baixat de la primera divisió.

## Palmarès

* Lliga líbia de futbol:
** 1976, 1983, 2001
* Lliga Provincial de Trípoli:
*** 1959, 1960, 1976
* Copa líbia de futbol:
** 1977, 1987, 1990
* Supercopa líbia de futbol:
** 2001

## Referències

* ↑ «Lybia - List of Champions». rsssf.com. [Consulta: 16 desembre 2017].
* ↑ «Lybia - List of Cup Finals». rsssf.com. [Consulta: 16 desembre 2017].

## Enllaços externs

* Web oficial
* Informació del club