OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Ave verum corpus

Ave verum corpus és un himne eucarístic curt que data del segle xiv que ha estat musicat per diversos compositors; la seva creació s'atribueix al papa Innocenci VI, mort el 1362. Durant l'edat mitjana es cantava en l'elevació de l'hòstia durant la consagració. També es feia servir sovint durant la benedicció eucarística.
El títol de l'himne vol dir "Salut, cos veritable", i està basat en un poema que deriva d'un manuscrit de segle xiv de l'Abadia de Reichenau, al costat del llac Constança. El poema és una meditació sobre la creença catòlica de la presència real de Jesús en el sagrament de l'eucaristia, i està relacionat amb les idees catòliques sobre el significat redemptor del sofriment en la vida de tots els creients.

## Text

    Latin  Ave verum corpus, natum de Maria Virgine, vere passum, immolatum in cruce pro homine cuius latus perforatum fluxit aqua et sanguine: esto nobis praegustatum in mortis examine. O Iesu dulcis, O Iesu pie, O Iesu, fili Mariae. Miserere mei. Amen. Salut, cos veritable, nascut de la verge Maria; el mateix que patí i fou immolat a la Creu, per a salvar els homes. El seu costat perforat vessà sang i aigua. Sigueu de nosaltres tastat, en les angoixes de la mort. Oh dolç Jesús, Oh devot Jesús, Oh Jesús, fill de Maria, tingueu pietat de mi. Amén.

## Adaptacions musicals
### Ave verum corpus, de Mozart

Wolfgang Amadeus Mozart va compondre el motet Ave verum corpus (K. 618) a petició d'Anton Stoll, un amic seu i de Haydn, que era coordinador musical a la parròquia de Baden bei Wien. El va compondre per celebrar la festa del Corpus Christi i l'autògraf porta la data del 17 de juny de 1791, i és per a cor, instruments de corda, i orgue; té només quaranta-sis compassos. El manuscrit de Mozart mateix conté unes mínimes indicacions, amb només un senzill sotto voce al començament.
Mozart el va compondre mentre escrivia la seva darrera òpera, Die Zauberflöte –moriria mig any després–, mentre visitava a la seva muller Constanze, que estava embarassada amb el seu sisè fill, que passava uns dies en el balneari de Baden.

### Altres versions

Hi ha moltes altres adaptacions musicals del poema com, per exemple, la de William Byrd o la d'Edward Elgar. El text es fa servir també en l'òpera Diàlegs de Carmelites de Francis Poulenc. La versió de Mozart va ser adaptada, només per a instruments, en la Mozartiana de Piotr Ilitx Txaikovski, un homenatge del músic rus a Mozart.

## Notes i referències

* ↑ Altres versions recullen ex Maria Virgine.
* ↑ Altres versions recullen unda fluxit et sanguine.
* ↑ Altres versions recullen mortis in examine.
* ↑ Altres versions recullen Miserere nobis.
* ↑ John Rosselli. Vida de Mozart. Ediciones AKAL, 25 maig 2000, p. 161–. ISBN 978-84-8323-085-5.
* ↑ Ave verum corpus de William Byrd a Choral Wiki.
* ↑ Ave Verum Arxivat 2006-04-07 a Wayback Machine. d'Elgar a Choral Wiki.

## Enllaços externs

* Ave verum corpus de Mozart a Choral Wiki.
* William Byrd's Ave verum corpus Arxivat 2007-05-20 a Wayback Machine. en una versió interactiva BinAural d'Hipertext col·laboratiu Arxivat 2007-03-09 a Wayback Machine.
# Ascelichthys rhodorus

Ascelichthys rhodorus és una espècie de peix pertanyent a la família dels còtids i l'única del gènere Ascelichthys. És present al Pacífic oriental: des de Sitka (Alaska) fins a San Mateo (Califòrnia).És un peix marí, demersal i de clima temperat (59°N-34°N). Fa 15 cm de llargària màxima i té l'aleta caudal ben arrodonida. És capaç de respirar aire quan és fora de l'aigua. És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ Eschmeyer, W.N., E.S. Herald i H. Hammann, 1983. A field guide to Pacific coast fishes of Nord-amèrica|North America. Houghton Mifflin Company, Boston, Estats Units. 336 p.
* ↑ Martin, K.L.M. i C.R. Bridges, 1999. Respiration in water and air. p. 54-78. A: M.H. Horn, K.L.M. Martin i M.A. Chotkowski (eds.). Intertidal fishes. Life in two worlds. Academic Press. 399 p.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Azinski

Azinski (en rus: Азинский) és un poble (possiólok) del krai de Perm, a Rússia, que el 2016 tenia 1.476 habitants.

## Referències

* ↑ «Còpia arxivada». Нормативно-правовые акты Российской Федерации — Министерство юстиции Российской Федерации. Arxivat de l'original el 2016-03-11. [Consulta: 15 setembre 2019].
# Asparagus umbellatus

Asparagus umbellatus és una espècie de planta de la família de les Asparagàcies que es distribueix per les Illes Canàries. És una herbàcia de distribució àmplia i que es troba també en penya-segats i roques de les zones baixes i de la laurisilva. Es tracta d'una espècie endèmica de la regió macaronèsica i està representat a les illes amb la ssp. umbellatus, endèmica de Canàries i de la que se'n diferencia una var. flavescens Svent. a Gran Canària, mentre que la ssp. lowei (Kunth) Valdés és endèmica de l'illa de Madeira. Dins del gènere es diferencia per tractar-se d'una planta voluble, amb cladodis no espinosos, curts i plans. Les inflorescències són umbel·les, amb flors de tèpals que mesuren de 5 a 7 mm i es coneix com a esparreguera comú.

## Taxonomia

Asparagus umbellatus va ser descrita per Link, Johann Heinrich Friedrich.

### Etimologia

* Asparagus: prové del clàssic llatí "sparagus".
* umbellatus: epítet llatí que significa "amb forma d'umbel·la", en referència a les inflorescències d'aquesta planta.

## Referències

* ↑ «Asparagus umbellatus» a The Plant List. Data consulta: 10 de febrer de 2014.
* ↑ «Asparagus umbellatus». Tropicos.org. Missouri Botanical Garden. [Consulta: 18 setembre 2015].
* ↑ «asparagus | Origin and meaning of asparagus by Online Etymology Dictionary» (en anglès). Online Etymology Dictionary. [Consulta: 28 desembre 2020].
* ↑ «Asparagus umbellatus» (en castellà). floradecanarias.com. [Consulta: 28 desembre 2020].
# Asparagus plocamoides

Asparagus plocamoides és una espècie de planta de la família de les Asparagàcies endèmica de les Illes Canàries. És un arbust perenne que es troba des de matollars costaners fins a la pineda. Dins del gènere es diferencia per tractar-se d'un arbust amb branques pèndules, amb cladodis no espinosos, que fan menys de 3,5 cm, són molt fins i poc carnosos, disposats en fascicles laxes. El fruit és de color vermell i es coneix com a "esparragón colgante".

## Taxonomia

Asparagus plocamoides va ser descrita per Webb ex Svent.

### Etimologia

* Asparagus: prové del clàssic llatí "sparagus".
* plocamoides: epítet que al·ludeix a la semblança d'aquesta planta amb Plocama pendula.

## Referències

* ↑ «Asparagus plocamoides» a EOL. Data consulta: 07 de març de 2014.
* ↑ «Asparagus plocamoides». Tropicos.org. Missouri Botanical Garden. [Consulta: 16 setembre 2015].
* ↑ «asparagus | Origin and meaning of asparagus by Online Etymology Dictionary» (en anglès). Online Etymology Dictionary. [Consulta: 28 desembre 2020].
# Bandera de Riudarenes

La bandera oficial de Riudarenes té la descripció següent:
    Bandera apaïsada, de proporcions dos d'alt per tres de llarg, bicolor horitzontal verda clara i groga, i amb cinc faixes ondades de quatre crestes, tres de blaves clares i dues de blanques, alternades, cadascuna de gruix 1/12 de l'alçària del drap, el conjunt situat a 1/4 de la vora superior del drap i a 1/4 de la vora inferior del mateix drap.
Va ser aprovada el 25 de març de 2022 pel Ple de l'Ajuntament de Riudarenes, aprovada pel Departament de la Presidència el 14 de juliol de 2022 i publicada en el DOGC el 20 de juliol del 2022 amb el número 8713.
Es basa en l'escut heràldic municipal i n'és una adaptació, ja que s'hi manté el color dels campers primer i quart, situats a la vora superior i inferior del drap respectivament, mentre que l'element dels quarters restants, les faixes ondades, n'ocupa la part central.

## Vegeu també

* Escuts i banderes de la Selva
* Escut de Riudarenes

## Referències

* ↑ «RESOLUCIÓ PRE/2278/2022, de 14 de juliol, per la qual es dona conformitat a l'adopció de la bandera del municipi de Riudarenes.» (pdf). DOGC num. 8713, 20-07-2022. Arxivat de l'original el 2024-02-22. [Consulta: 22 febrer 2024].
# Astara

«Astara» té aquests significats:
* Astara (Iran), ciutat d'Iran.
* Astara (Azerbaidjan), ciutat de l'Azerbaidjan.
* Districte d'Astara, districte de l'Azerbaidjan.
* Riu Astara, riu que marca la frontera entre Iran i l'Azerbaidjan.
# Babaríkino

Babaríkino (Бабарыкино en rus) - és un poble de l'óblast de Penza, a Rússia, el 2004 tenia 16 habitants.

## Referències

* ↑ «Полубояров М. С. Населённые пункты Сердобского района». Arxivat de l'original el 2011-11-17. [Consulta: 5 gener 2020].
# Barra do Kwanza

Barra do Kwanza és una comuna del municipi de Belas, a la província de Luanda. Està situada a la boca del Kwanza, 75 km a sud de Luanda.
És un lloc ideal per a la pesca esportiva i hi ha certes infraestructures turístiques, com un hotel i restaurants. És una de les entrades al Parc Nacional de Kissama.

## Referències

* ↑ «Divisions de la província de Luanda». Arxivat de l'original el 2017-03-24. [Consulta: 23 març 2017].
* ↑ Barra do Kwanza a redeangola.info
# Barra de tasques

La barra de tasques és un element de la interfície gràfica d'usuari que té diversos propòsits. Pot mostrar els arxius i les carpetes que estan obertes o els programes que s'estan executant. A causa de la seva prominència a la pantalla, la barra de tasques normalment també té una àrea de notificació, que utilitza icones interactives per a mostrar informació en temps real sobre l'estat del sistema a l'ordinador, l'idioma instal·lat o l'hora segons el fus horari escollit per l'usuari. L'ús d'escriptoris virtuals evita la saturació de la barra de tasques. El disseny de la barra de tasques varia entre els diferents sistemes operatius, però generalment assumeix la forma d'una tira situada al llarg d'una vora de la pantalla. Hi ha programes com el RocketDock que ofereixen una barra de tasques configurable.
Al Windows 1.0 ja hi havia una barra que mostrava diverses icones que corresponien als programes que l'usuari estava executant. En fer clic en aquestes icones, l'usuari podia canviar fàcilment entre programes. El Windows 95 va ser la primera versió amb menú inici i que admetia el desplaçament de la barra de tasques.

## Referències

* ↑ «GUIA PRÀCTICA D’INICIACIÓ A LA INFORMÀTICA». Generalitat de Catalunya, 01-10-2005. [Consulta: 1r octubre 2021].
* ↑ «GNU / Linux Introducció al programari lliure». mclibre. [Consulta: 1r octubre 2021].
* ↑ «Editorial Review of RocketDock». PC World, 11-01-2012. Arxivat de l'original el 1 de juliol 2009. [Consulta: 15 desembre 2011].
* ↑ «From Windows 1 to Windows 10: 29 years of Windows evolution» (en anglès), 02-10-2014. [Consulta: 1r octubre 2021].
* ↑ Numérique, Tremplin. «Per què la barra de tasques del Windows sempre ha d’estar al costat esquerre». Tremplin, 04-01-2021. [Consulta: 1r octubre 2021].
* ↑ EP. «Windows 95: 25 anys de la barra de tasques i el menú d'inici». Regio7, 24-08-2020. [Consulta: 1r octubre 2021].
# Awa (ciutat)

Awa (阿波市, Awa-shi) és una ciutat de la prefectura de Tokushima, al Japó.
El 2015 tenia una població estimada de 39.777 habitants i una densitat de població de 208 habitants per km². Té una àrea total de 191,11 km², la vuitena més gran de la prefectura de Tokushima.

## Geografia

Awa està situada al nord de la prefectura de Tokushima, en l'àrea de l'antiga província d'Awa. Fa frontera pel nord amb la prefectura de Kagawa, i amb altres municipalitats de Tokushima per la resta de costats. El riu Yoshino voreja la ciutat pel sud, al llarg de la frontera amb la ciutat de Yoshinogawa.

### Municipalitats veïnes

En el sentit de les agulles del rellotge, des de l'est:
* Prefectura de Tokushima
** Kamiita
** Yoshinogawa
** Mima
* Prefectura de Kagawa:
** Higashikagawa

## Història

L'actual ciutat d'Awa fou establerta l'1 d'abril de 2005 com a resultat de la fusió de l'antic poble d'Awa amb els pobles d'Ichiba (ambdós del districte d'Awa), de Donari i Yoshino (ambdós del districte d'Itano).

## Referències

* ↑ «Population of Cities» (XLS) (en japonès). Statistics Bureau of Japan, 01-01-2015. [Consulta: 11 març 2016].
* ↑ «市の概要、位置、面積、人口 (Perfil de la ciutat: localització, àrea, població)» (en japonès). Ajuntament d'Awa. [Consulta: 13 març 2016].

## Enllaços externs

* Pàgina web de l'ajuntament d'Awa (japonès)
# Bassa de Sant Mateu

La Bassa de Sant Mateu de Premià de Dalt es troba al Parc de la Serralada Litoral, la qual recull l'aigua excedent de la Font de Sant Mateu que té al davant.

## Descripció

És una bassa de regadiu, de forma semicircular i un diàmetre de set metres. L'aigua surt de la font per una conducció soterrada i s'aboca a la bassa per un canal de pedra que surt d'una fornícula feta a la paret.

## Accés

És ubicada a Premià de Dalt i accessible amb cotxe: situats al Pi de la Creu de Can Boquet, seguim la pista de la Carena en direcció sud. A 1,4 km, davant de l'estació transformadora, prenem una pista a la dreta que duu a Can Riera. La Font de Sant Mateu i la Bassa de Sant Mateu són just en el punt on una cadena talla el pas cap a aquesta masia. Coordenades: x=444035 y=4596763 z=450.

## Referències

* 1 2 3 Triquell i Salomé, Adrià, 2012. Parc de la Serralada Litoral (Història i Itineraris). Editorial Piolet, Barcelona. ISBN 9788415075615. Pàg. 139.

## Enllaços externs

* XVIIIª Caminada Popular Premià de Mar - Sant Mateu (català)
# Bartolomé Quevedo

Bartolomé Quevedo (Sahagún, c. 1510 - Toledo, 31 d'agost de 1569 $^{(Gregorià)}$) fou un compositor lleonès del Renaixement.
Fou mestre de capella de Toledo amb forta oposició amb Rodrigo Ordóñez, l'oposició es dugué a terme el 4 de desembre de 1553 guanyant Quevedo per 23 vots a 14 que només assolí Ordóñez.
D'aquesta manera ocupà el lloc que havia deixat vacant en morir Cristóbal de Morales, ell també l'ocupà fins a la seva mort.

## Referències

* ↑ «Bartolomé de Quevedo». Gran Enciclopèdia de la Música. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Quevedo, Bartolomé de». A: Enciclopedia universal ilustrada europeo-americana. volum 48, p. 1048. ISBN 84-239-4548-0.
# Baronia de Verges

La Baronia de Verges fou una jurisdicció senyorial centrada al Castell de Verges i que comprenia també Bellcaire d'Empordà i la Tallada d'Empordà. Pertangué als vescomtes de Rocabertí (des del 1418) i a una línia d'aquest llinatge, la dels barons de Sant Mori. Passà als Cardona, i el 1587 fou incorporada a la corona.
El 1078 s'esmenta el vescomte Ramon de Verges, títol que no tingué continuïtat. Aquest mateix personatge signa com a testimoni el testament del comte Ponç I d'Empúries, del 1078, amb el nom de Raimundo Guillielmi de Virgines. Se suposa que es tracta d'un dels vescomtes d'Empúries. La vila i el castell de Verges foren possessió dels comtes d'Empúries.
El castell va ser motiu de nombroses disputes entre el bisbe de Girona i el comte d'Empúries, fins al punt de ser el castell empenyorat i el comte Hug IV excomunicat. L'any 1225, el comte Hug IV d'Empúries donà al bisbe de Girona Alemany d'Aiguaviva, com a penyora, el «castrum de Virginibus» juntament amb el Castell d'Ullastret i la vila d'Empúries.
Junt amb la vila, va pertànyer als comtes d'Empúries fins al 1295 en què fou donat en feu a Bernat Amat de Cardona i d'Empúries, per ser-li confiscat de nou el 1302. Bernat Amat s'havia dedicat a saquejar diverses localitats empordaneses que depenien del bisbe de Girona; morí l'any 1310. Les activitats del batlle del castell de Verges, que representava el comte d'Empúries els anys 1329 i 1357, també foren motiu de diverses queixes.
Al segle xiv, durant les lluites entre el comte Joan I d'Empúries i el rei Pere el Cerimoniós, el comandament del castell fou lliurat al cap d'uns mercenaris gascons i armanyaguesos anomenat Bita, previ jurament, a l'església de Verges, que respectarien tot el que calia respectar. El setembre de 1385, Verges fou presa per l'exèrcit reial de Pere el Cerimoniós, comandat per Bernat de Fortià, el qual, dos anys més tard, annexà el Comtat d'Empúries a la corona, per retornar-lo el 1387 al comte Joan.
El 1399 el comte Joan II va vendre la baronia de Verges, que comprenia Verges, la Tallada i Bellcaire, al seu germà Pere II. En morir aquest, la baronia passà a la seva muller i hereva Joana de Rocabertí, amb la qual començà el domini d'aquesta poderosa família —i d'una línia d'aquest llinatge, la dels barons de Sant Mori— sobre la baronia de Verges, fins que el 1587 el rei Felip II ordenà la seva incorporació a la corona i el pas de Verges a vila reial.

## Referències

* ↑ «Baronia de Verges». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* 1 2 «Baronia de Verges». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Torrent i Orri, Rafael «Verges y su antigua baronía. Notas Históricas.». Annals de l'Institut d'Estudis Empordanesos, Vol.1, 1959, pàg. 47-76 [Consulta: 15 juliol 2015].
* 1 2 «Castell de Verges». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 25 maig 2012].
# Barraca de la plana de Cal Borrell 4

La Barraca de la plana de Cal Borrell 4 és una obra de Calafell (Baix Penedès) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Es tracta d'una edificació d'ús agrícola de planta quadrangular, amb un sol espai interior, bastida aprofitant el desnivell del terreny. La porta d'entrada és c situada a la cara oest. Actualment es troba en estat de ruïna.
Els murs i la volta són fets de peces irregulars de pedra unides en sec amb l'ajut de falques, també de pedra, de dimensions més petites. Els murs tenen un rebliment de pedruscall.

## Referències

* 1 2 «Barraca de la plana de Cal Borrell 4». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 6 febrer 2019].
# Bufo pageoti

Bufo pageoti és una espècie d'amfibi que viu a la Xina, Myanmar i el Vietnam.
Està amenaçada d'extinció per la pèrdua del seu hàbitat natural.

## Referències

* van Dijk, P.P., Wogan, G., Ohler, A., Shunqing, L. & Datong, Y. 2004. Bufo pageoti. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 14 abril 2008.
# Pere Lluís I de Parma

Pere Lluís Farnese o Pere Lluís I de Parma (Roma, Estats Pontificis 1503 - Piacenza, Ducat de Parma 1547) fou un membre de la Dinastia Farnese que va esdevenir el primer duc de Parma i Piacenza, càrrec que va ocupar entre 1545 i 1547.

## Orígens familiars

Va néixer el 19 de novembre de 1503 a la ciutat de Roma, capital dels Estats Pontificis, sent fill il·legítim del cardenal Alexandre Farnese, que l'any 1534 va esdevenir Papa de Roma amb el nom de Pau III.

## Ascens al ducat

L'any 1527 va particiapar en el Saqueig de Roma. Quan el seu pare va ser nomenat Papa de Roma l'any 1534 fou nomenat Capità General de l'Església, concedint-li el 1545 el títol de duc de Parma, possessions que havien format part anteriorment dels Estats Pontificis. Posteriorment aconseguí els territoris dels ducats de Camerino i Nepi, havent pagat segons les cròniques de l'època 9.000 ducats.
El seu govern fou molt dur i l'increment dels impostos li van fer guanyar l'enemistat de les principals ciutats del ducat, que solien dependre de l'autoritat papal. En la seva lluita contra les ciutats s'enemistà amb l'emperador Carles V del Sacre Imperi Romanogermànic, que aspirava a unir Parma i Piacenza al Ducat de Milà.
El 1547 es va realitzar una conjura contra ell formada pels comtes Francesco Anguissola i Agostino Landi, juntament amb els marquesos Giovan Luigi Gonfalonieri, Girolamo i Alessandro Pallavicini. En el transcurs d'una lluita amb el primer fou ferit de mort el 10 de setembre del mateix any, sent posteriorment exhibit el seu cos en una finestra del palau ducal de Piacenza.

## Núpcies i descendents

Es casà amb Girolama Orsini. D'aquesta unió nasqueren:
* Alexandre Farnese (1520-1589), cardenal
* Victòria Farnese (1521-1602), casada amb Guidubald II d'Urbino
* Octavi I de Parma (1524-1586), duc de Parma
* Ranuccio Farnese (1530-1565), cardenal
Va tenir un fill il·legítim, Horaci Farnese, casat amb Diana de França, filla il·legítima d'Enric II de França.
# Corbs de la Torre de Londres

Els corbs de la Torre de Londres són un grup de com a mínim sis corbs que viuen a la Torre de Londres. Tradicionalment, es creu que la seva presència protegeix la Corona i la torre; una superstició diu que "si els corbs de la Torre de Londres es perden o se'n van, la Corona caurà i, amb ella, Gran Bretanya".
A nivell històric, els corbs salvatges eren comuns a Gran Bretanya, fins i tot en ciutats, i la torre es trobava dins de la seva distribució natural. Quan van ser exterminats de bona part del seu hàbitat natural, incloent-hi londres, només podien viure a la torre en captivitat i amb suport oficial. La llegenda local posa l'origen de la població de corbs en captivitat a l'època del Rei Carles II (regnat entre 1660–85). Alguns historiadors creuen que la "mitologia dels corbs de la torre probablement és una fantasia de l'era victoriana". Alguns dels corbs de la torre van ser criats específicament a Somerset.

## Referències

* 1 2 «A Guide to the Tower Ravens». [Consulta: 9 abril 2017].
* ↑ «Learn about the ravens». Historic Royal Palaces. Arxivat de l'original el 2016-02-27. [Consulta: 21 febrer 2016].
* ↑ «The guardians of the Tower». The Tower of London. Arxivat de l'original el 2016-02-27. [Consulta: 28 maig 2017].
* ↑ Jeffrey Vallance. «Myths of the Raven. The myths and meanings of the Tower of London ravens». forteantimes.com, 01-11-2007. Arxivat de l'original el 2011-08-11. [Consulta: 28 maig 2017].
* ↑ Jane Fryer. «Attack of the killer ravens: Flocks are suddenly slaughtering lambs - what is going on?». Daily Mail Online, 04-05-2008.
* ↑ Kennedy, Maev «Tower's raven mythology may be a Victorian flight of fantasy». The Guardian [Londres], 15-11-2004.
* ↑ «Tower of London's Jubilee raven released». BBC News, 26-12-2015 [Consulta: 21 febrer 2016].
# Suimanga dels Usambara

El suimanga dels Usambara (Cinnyris usambaricus) és un ocell de la família dels nectarínids (Nectariniidae).

## Hàbitat i distribució

Habita la vegetació de muntanya del sud-est de Kenya i nord-est de Tanzània.

## Taxonomia

Ha estat considerat una subespècie del suimanga del Kilimanjaro (Cinnyris mediocris) fins fa poc temps.

## Referències

* ↑ «Suimanga dels Usambara». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 15/12/2021(català)
* ↑ RCK Bowie, J Fjeldså, SJ Hackett i TM Crowe. 2004. Systematics and biogeography of double-collared sunbirds from the Eastern Arc Mountains, Tanzania. Auk 121: 660–681.
# Petit paté de Pesenàs

El petit paté de Pesenàs és una especialitat culinària de la localitat de Pesenàs, al Llenguadoc. El militar anglès Robert Clive va romandre tres mesos a la ciutat de Pesenàs, després d'haver estat governador de Bengala de 1758 a 1760 i de 1765 a 1767. El 1768, el seu cuiner particular va crear aquest paté inspirant-se en la gastronomia índia.

## Ingredients

El petit paté està fet d'un cilindre de pasta brisa, farcit de carn de xai condimentada amb sucre moreno i llimona. El paté es cobreix amb una tapa de pasta brisa, que li dona forma de bobina, i es menja calent com a aperitiu o com a entrant.
És una recepta dolça i salada, com algunes receptes índies, i podria remuntar els seus orígens a plats de l'imperi mogol, com ara el keema i el naan.

## Referències

* ↑ «Pézenas : Les 25 ans de la confrérie des petits pâtés en photos». MidiLibre, 09-05-2016.
* ↑ «Un XXXIVème chapitre de la noble confrérie des petits pâtés». MidiLibre, 16-05-2012.
* ↑ «ROBERT CLIVE» (en francès). Encyclopædia Universalis. [Consulta: 6 gener 2018].
* 1 2 «La recette venue d'Inde : le petit pâté de Pézenas». MidiLibre, 18-04-2013.
* 1 2 «Petits Patés de Pézenas - Hérault Tourisme - ADT34». www.herault-tourisme.com. [Consulta: 6 gener 2018].
* ↑ Isabelle Rousseau. La cuisine curieuse et insolite de nos départements. Ouest France, octobre 2015. ISBN 2737368510.