OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Badía (microcotxe)

El Badía fou un microcotxe fabricat cap a 1952 a Esplucs, Llitera, pels cunyats Angel Badía (mecànic) i Benedicto Ballarín (ferrer). Per aquest motiu, el model es coneix també com a Badía-Ballarín. Els cunyats van dissenyar i fabricar el vehicle al seu taller/ferreria, únicament per a ús personal. En la seva fabricació es van emprar components de procedència diversa: el motor era el d'una motocicleta Harley Davidson i el diferencial procedia d'un cotxe Ford.

## Referències

* ↑ «BADÍA, Esplús Huesca» (en castellà). grupo7.com. [Consulta: 5 maig 2016].
* ↑ «BADÍA-BALLARÍN (1952)» (en castellà). autopasion18.com. [Consulta: 5 maig 2016].
# Casa Solé (Vilafranca del Penedès)

La Casa Solé és un edifici del municipi de Vilafranca del Penedès (Alt Penedès) protegit com a bé cultural d'interès local. La casa està situada en la zona d'eixample de la segona meitat del segle xix, en la perllongació de la Rambla de Nostra Senyora. És un edifici entre mitgeres de planta baixa, tres pisos i golfes. La coberta és de teula àrab a dues vessants. Estilísticament respon a les característiques del llenguatge modernista present en obertures, baranes i barbacana.

## Referències

* 1 2 «Casa Solé». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 10 gener 2015].

## Enllaços externs

* Casa Solé, fitxa del catàleg de l'Ajuntament
# Ignace Berten

Ignace Berten (1940) és un teòleg catòlic romà. Berten estudià teologia catòlica romana. És membre de l'orde catòlica dels dominics. És professor de teologia i ha estat treballant diversos anys a Brussel·les i Estrasburg, és membre d'ESPACES. Berten és un dels Signants del manifest Església 2011, d'aires reformadors. Ha escrit entre altres obres Gemeinwohl im Konflikt der Interessen (Lit, Münster 2004) i Geschichte, Offenbarung, Glaube (Claudius-Verlag, München 1970).

## Enllaços externs

* Deutsche Nationalbibliothek:Ignace Berten Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. (alemany)
# Denise Soriano-Boucherit

Denise Soriano-Boucherit, nascuda el 15 de gener de 1916 al Caire (Egipte) i morta a París el 5 de març de 2006, fou una violinista francesa.

## Biografia

Va Néixer al Caire filla d'un pare comerciant grec naturalitzat i d'una mare francesa. Després de la mort del seu pare, quan tenia cinc anys, Soriano es va traslladar amb la seva família amb l'avi, a la Toscana; des dels sis anys va rebre classes de violí amb Ugo Bianchi al Conservatori de Pisa. El 1928 la família s'instal·là a París, on Soriano va assistir per primera vegada a l'École Normale de Musique. Després va estudiar al Conservatoire de París amb Jules Boucherit fins al 1934.
Als 16 anys va rebre el primer premi de violí al Conservatoire i el Gran premi del disc, dos anys més tard, amb Magda Tagliaferro. El 1935, la seva interpretació del Concert de Beethoven va causar sensació i la seva carrera es presentava fulgurant. Però va ser denunciada com a jueva el 1942, i es veié obligada a amagar-se i a interrompre la seva activitat sota l'ocupació de França durant la Segona Guerra Mundial.
El seu professor de violí al conservatori, Jules Boucherit, l'amagà i la protegí, juntament amb altres joves músics jueus, a la seva casa de Marlotte. Es casarien l'any 1956, molts anys després de la fi de la guerra. Al desembre de 1994 rebria a títol pòstum, en nom del seu marit, la medalla dels Justos que l'Estat d'Israel li concedí.
Denise Soriano va tocar i enregistrar discos amb molts virtuosos, entre els quals Alfred Cortot, Marcel Chaillet i Jacques Thibaud, que veia en ella «l'única i magnífica violinista que pot aspirar a succeir Ginette Neveu». Va dedicar també molts anys (1962-1985) a la docència, en diferents escoles i conservatoris, entre els quals les escoles d'estiu de Fontainebleau o Niça, el Conservatori Darius Milhaud de París, l’Escola Nacional de Música de Brest, de Lille, de Beauvais i el Conservatori Clichy-la-Garenne.
Aparegué per última vegada en públic l'any 2004 amb el «Quartet Soriano», amb el qual actuava cada any, tot i jubilada, des de la dècada de 1990, durant el mes de maig, a la sala Marie-Antoinette de l'hotel Sant-James & Albany, al carrer de Rivoli a París.
Amiga d'Alfred Cortot i de Jacques Thibaud, Denise Soriano va rebre l'elogi i l'admiració unànime de tota la crítica del seu temps.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «Obituaires de janvier 2006 à juin 2006. Denise Soriano». Le Panthéon des musiciens. [Consulta: 3 gener 2021].
* 1 2 3 Lonchampt, Jacques «Denise Soriano» (en francès). Le Monde.fr, 18-03-2006.
* ↑ Meloclassic - Denise Soriano - French Radio Recording 1958-60 - Liner Notes
* ↑ Music Web International - Denise Soriano
# Kalasmeu

El kalasmeu és una llengua parlada en l'edat del Bronze al territori de Kalasma, Anatòlia. D'atestació fragmentària, ha estat documentada per una única tauleta trobada a Hattusa, la capital del regne del hittites, en les excavacions arqueològiques que s'hi desenvolupen. Identificada el setembre de 2023 per Daniel Schwemer, professor de la Universitat de Würzburg i avalada per la prestigiosa hittitòloga Elisabeth Rieken, de la Universitat de Marburg, la llengua de la tauleta ha estat classificada com a indoeuropea i, concretament, com a pertanyent a la branca anatòlica (com l'hittita, el luvi, el cari, el lici i el sidètic), amb trets propis de les llengües lúvies de l'Edat del Bronze. Les investigacions, però, no acabat i aquestes afirmacions poden baratar quan les dades s'ofertin a tota la comunitat lingüística. Si es confirmés aquesta classificació dialectal propera al luvi, seria la primera llengua lúvica del nord-oest, ja que la resta de lúviques se situen al sud d'Anatòlia.

## Referències

* ↑ «New Indo-European Language Discovered» (en anglès). [Consulta: 23 setembre 2023].
# Parageorgbokiïta

La parageorgbokiïta és un mineral de la classe dels òxids. Rep el nom per la seva relació amb la georgbokiïta.

## Característiques

La parageorgbokiïta és un òxid de fórmula química Cu₅(SeO₃)₂O₂Cl₂. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 2006. Cristal·litza en el sistema monoclínic. La seva duresa a l'escala de Mohs es troba entre 3 i 4. És un mineral dimorf de la georgbokiïta.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la parageorgbokiïta pertany a «04.JG - Selenits amb anions addicionals, sense H₂O» juntament amb els següents minerals: prewittita, georgbokiïta, cloromenita, ilinskita, sofiïta, francisita, derriksita, burnsita i al·localcoselita.

## Formació i jaciments

És un mineral format a les fumaroles volcàniques. La seva temperatura de formació es calcula que ha estat entre 400 i 625 °C. Va ser descoberta al segon con d'escòria de l'avanç nord de la Gran erupció fissural del volcà Tolbàtxik, un volcà rus situat a l'óblast de Kamtxatka, al Districte Federal de l'Extrem Orient. Es tracta de l'únic indret de tot el planeta on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Parageorgbokiite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 12 abril 2018].
# Troqueu

El troqueu és un peu de mètrica constituït per una síl·laba llarga i una altra breu, habitualment representades així: _ U . Originàriament, el troqueu era un dels peus de la mètrica grecollatina. El ritme trocaic en la mètrica catalana i en l'anglosaxona es produeix quan es tracta d'un peu format per una sílaba accentuada seguida d'una altra no accentuada.
Es podria definir un troqueu així:
| DUM | da |

## Notes

* ↑ Definició de troqueu en el Diccionari de la Reial Acadèmia Espanyola
# Unió disjunta

En teoria de conjunts, la unió disjunta de dos o més conjunts és un conjunt que "pràcticament" conté còpies disjuntes dels conjunts originals. Habitualment la unió disjunta dels conjunts A i B es denota $A\sqcup B$ o també $A\amalg B$ tot i que aquesta operació pot estar representada per altres notacions diferents, com ara $A\uplus B$ o fins i tot A + B. Aquestes notacions acostumen a estar relacionades amb el fet que, en teoria de categories, la unió disjunta és el coproducte de la categoria de conjunts.
Quan els conjunts ja són disjunts, la unió disjunta coincideix amb la unió usual A ∪ B.
Per a calcular la unió disjunta de dos conjunts amb intersecció no nul·la, cal transformar-ne els seus elements afegint una etiqueta a cadascun d'ells que indiqui el conjunt de provinença. En general, sigui $A_{i}$ una família de conjunts (no necessàriament diferents) indexats per i ∈ I, aleshores la unió disjunta es defineix com:
    $\coprod _{i\in I}A_{i}=\bigcup _{i\in I}(A_{i}\times \{i\})=\bigcup _{i\in I}\{(x,i):x\in A_{i}\}.$

## Referències

* Weisstein, Eric W., «Disjoint Union» a MathWorld (en anglès).
# Casa Solé (Vilallonga del Camp)

Casa Solé és una obra del municipi de Vilallonga del Camp (Tarragonès) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

La Casa Solé està situada al carrer Major, just a la cantonada amb el carrer de Sant Martí. Costa de planta baixa, pis i golfes. La planta baixa té un arc de mig punt que serveix d'accés a la casa i que està fet amb grans carreus adovellats; al costat d'aquest arc d'entrada hi ha un arc rebaixat que emmarca un petit mirador.
El pis noble té una balconada correguda i les golfes dues petites finestres. Per sobre de les golfes hi ha una cornisa motllurada que remata tota la façana. La casa ocupa un gran solar i per la part que dona al carrer Sant Martí es veu millor l'antiga factura de la casa.
Tota la paret de la façana principal ha estat restaurada i arrebossada. Al costat de la galeria correguda del pis noble s'observen restes d'una antiga inscripció amb una data difícil de llegir (1700?).

## Història

La casa ha sofert fortes restauracions, conservant-ne poca cosa de l'estructura primitiva.

## Referències

* 1 2 3 4 «Casa Solé». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 18 febrer 2016].
# Igli

Igli (en àrab إڭلي, Iglī; en amazic ⵉⴳⵍⵉ) és una comuna rural de la província de Taroudant, a la regió de Souss-Massa, al Marroc. Segons el cens de 2014 tenia una població total de 11.197 persones.

## Referències

* ↑ «Population légale d'après les résultats du RGPH 2014 sur le Bulletin officiel N° 6354». Arxivat de l'original el 26 de desembre 2018. [Consulta: 19 novembre 2015].
# Nitrophila

Nitrophila és un petit gènere de plantes amarantàcies. El seu nom, com també el terme nitròfil, prové del grec i significa que li agraden els sòls alcalins o salats, com aquells que són rics en bòrax. Són plantes perennes i amb rizoma amb les fulles carnoses que facliten l'estalvi d'aigua. El seu fruit és un utricle amb petites llavors negres. Les espècies de Nitrophila estan distribuïdes a les regions temperades d'Amèrica.

## Algunes espècies

* Nitrophila mohavensis - Amargosa niterwort
* Nitrophila occidentalis - boraxweed

## Enllaços externs

* Jepson Manual Treatment (anglès)
* Flora of North America Profile (anglès)
# Dean Oliver Barrow

Dean Oliver Barrow (Ciutat de Belize, Hondures Britànica (avui Belize), 2 de març de 1951) és un advocat i polític Belize, i l'actual primer ministre de Belize.

## Formació

Va estudiar a la Universitat de les Índies Occidentals el 1973, i a l'Escola de Lleis Norman Manley de la mateixa Universitat en Mona Campus, a Jamaica, va rebre un Certificat d'Educació Legal en 1975. També estudià a l'Escola de Dret de la Universitat de Miami (1981), institució on va obtenir a més el grau de Màster en Relacions Internacionals.

## Carrera professional i política

Líder del Partit Demòcrata Unit (UDP), és un advocat d'èxit que va treballar com a ministre de Relacions Exteriors des de 1993 a 1998 i va ser el líder de l'oposició des de 1998 fins que la UDP va guanyar el febrer de 2008. Barrow va començar el seu primer mandat com a primer ministre el 2008, continuà un segon mandat el 2012, i aconseguí el tercer en guanyar les eleccions del 4 de novembre del 2015.

## Vida privada

Té 4 fills, sent el major d'ells el raper "Shyne" Barrow. Barrow està divorciat de la també advocada Lois Young. Barrow es va casar per segona vegada el 7 de febrer de 2009 a Savannah, Geòrgia, amb la seva nòvia de molt temps, Kim Simplis, amb qui té una filla, Salima.

## Referències

* ↑ Ortiz de Zárate, Roberto «Dean Barrow». Centre d'Estudis i Documentació Internacionals a Barcelona (CIDOB) [Consulta: 26 maig 2020].
* 1 2 3 «Biografía oficial del Primer Ministro de Belice». Granma. Órgano oficial del Comité Central del Partido Comunista de Cuba, 14-01-2019 [Consulta: 26 maig 2020].
* ↑ «Dean Barrow hará historia en su tercer mandato como primer ministro de Belice». Agència EFE, 05-11-2015 [Consulta: 26 maig 2020].
* ↑ «Belize elects first black leader, ousts incumbent». Reuters, 08-02-2008 [Consulta: 26 maig 2020].
* ↑ «Prime Minister Barrow to marry in Savannah, Georgia». Channel 5 Belize, 15-01-2009. Arxivat de l'original el 14 de juny 2017 [Consulta: 26 maig 2020].
# Villa Aymerich

La Villa Aymerich és un monument protegit com a bé cultural d'interès local del municipi de Vallmoll (Alt Camp).

## Descripció

Edifici aïllat, situat als afores de Vallmoll, al costat de la carretera Tarragona-Lleida, a prop de l'ermita del Roser.
La casa té una sola entrada principal, a la qual s'accedeix a través d'una escala situada al centre de la façana i perpendicular a aquesta. No obstant això, interiorment està dividida en dos habitatges individualitzats.
És un edifici de dues plantes, amb balcons laterals i un jardí a la part posterior. La façana té ornamentació modernista, i hi apareix la data de 1918, amb els números fets de trencadís.

## Història

La «Vila Aymerich» data de principis del segle xx, concretament de l'any 1918, d'acord amb la inscripció que apareix a la façana. Va ser construïda com a habitatge unifamiliar pel senyor Aymerich, besavi dels actuals propietaris i pare de les dues germanes Aymerich, en temps de les quals es va produir la divisió interna de la casa.
En l'actualitat, la «Vila Aymerich» no és un habitatge permanent. Té la funció de segona residència i de casa d'estiueig.

## Referències

* «Pat.mapa: arquitectura». Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 16 abril 2012].

## Enllaços externs

* «Mapa de recursos culturals». Diputació de Tarragona.
# Corsica Viva

Corsica Viva és un grup polític nacionalista cors, format per antics membres del Moviment per l'Autodeterminació (MPA), branca política del FLNC-Canal Habitual. Corsica Viva ha estat aliat polític del FLNC del 5 de maig, però actualmenet Corsica Viva és lligat al FLNC del 22 d'octubre.

## Referències

* ↑ «Les mouvements nationalistes» (en francès). [Consulta: 10 juliol 2021].
# Universitat de Puerto Rico

La Universitat de Puerto Rico (UPR) és el principal sistema d'universitats públiques de Puerto Rico, propietat del govern. Disposa de 11 campus i compta amb 58.000 estudiants i 5.300 professors.
Fundada el 12 de març de 1903, es va establir a Fajardo l'Escola Normal Insular amb el propòsit de preparar i formar mestres pel sistema d'instrucció pública que es va crear per llei al produir-se el canvi de sobirania d'Espanya als Estats Units. A l'any següent, l'Escola Normal Insular es va traslladar a Rio Piedras per iniciativa del Dr. Martín G. Brumbaugh, primer Comissionat d'Instrucció Pública. En crear-se la Universitat de Puerto Rico, l'Escola Normal Insular es va convertir en el Departament de Normal
El 1908 es va estendre la Llei Morrill-Nelson a Puerto Rico el que va convertir a la UPR en un Land Grant College que atorgaba terrenys federals per establir escoles d'agricultura, ciència i enginyeria. Al cap de tres anys, el 1911, es va establir el Col·legi d'Agricultura a Mayagüez al qual se li va canviar el nom a Col·legi d'Agricultura i Arts Mecàniques.
Actualment, la UPR té onze recintes a l'Illa:
* Universitat de Puerto Rico, Campus de Ciències Mediques, San Juan
* Universitat de Puerto Rico a Aguadilla
* Universitat de Puerto Rico a Arecibo
* Universitat de Puerto Rico a Bayamón
* Universitat de Puerto Rico a Carolina
* Universitat de Puerto Rico a Cayey
* Universitat de Puerto Rico a Humacao
* Universitat de Puerto Rico a Mayagüez
* Universitat de Puerto Rico a Ponce
* Universitat de Puerto Rico a Río Piedras, San Juan
* Universitat de Puerto Rico a Utuado

## Referències

* ↑ López Alicea, Keila «Severos recortes en la UPR». El Nuevo Día.com (endi) [Puerto Rico], 27-02-2014 [Consulta: 3 juliol 2015].
* ↑ Grupo Editorial EPRL «Universidad de Puerto Rico» (en castellà). Enciclopedia de Puerto Rico. Fundación Puertoriqueña de las Humanidades, 12-09-2014 [Consulta: 3 juliol 2015].
* ↑ Ruiz Kuilan, Gloria «De fiesta hoy la UPR: Celebran el Día Nacional del Exalumno y los 112 años del primer centro docente del país». ElNuevoDia.com (endi) [Puerto Rico], 12-03-2015 [Consulta: 3 juliol 2015].

## Enllaços externs

* Història de la violència militar i policial a la Universitat de Puerto Rico, al Recinte de Rio Piedras
# IGN

* Per a altres significats, vegeu «IGN (desambiguació)».
IGN (Imagine Games Network) és un web que se centra sobretot en crítica i notícies sobre videojocs. La web és propietat d'IGN Entertainment. IGN es divideix en diversos canals que cobreixen tres generacions de videojocs: jocs de PC, Nintendo GameCube, Wii, Nintendo DS, Game Boy, Xbox, Xbox 360, PlayStation 2, PlayStation 3, PSP, Wireless, N-Gage, PlayStation, Nintendo 64, Dreamcast, i Macintosh. D'altres canals que inclou són Pel·lícules, DVD, Música, Còmics, Esports, TV…
Fundat al setembre de 1996 com Imagine Games Network, IGN va començar amb cinc llocs web individuals que foren: N64.com, PSXPower, Saturnworld, Next-Generation.com i Ultra Game Players Online. El creixement d'aquests llocs web va fer que ampliaren la seua xarxa a l'abril de 1997, emprant personal addicional. En 2010 és el web més visitat sobre videojocs del món, segons Alexa Internet.

## Enllaços externs

* IGN.com
# Closa d'en Puig

La Closa d'en Puig és un estany d'origen artificial que ocupa una superfície aproximada de 6 hectàrees al terme municipal de Castelló d'Empúries, just al costat dels estanys del Matà.
Es tracta d'una antiga closa que fou excavada per la creació de l'actual estany. La inundació de l'estany es realitza per connexió directa amb el rec. L'alteració parcial de la superfície de la closa ha permès la formació d'un estany artificial en un entorn actualment dominat pel canyissar i la balca.
Hi és present l'hàbitat d'interès comunitari 6510 Prats de dall de terra baixa i de la muntanya mitjana (Arrhenatherion).
Pel que fa a la fauna, igual que la zona humida dels estanys del Matà, l'espai és de gran interès per a la nidificació i hivernada de diferents espècies d'ocells. L'espai, tot i tenir un tancament perimetral per evitar l'accés, presenta un petit itinerari al seu voltant, un aguait i un observatori localitzat a unes antigues sitges d'arròs, des del qual s'observen diverses zones humides (estanys del Matà, La Massona i la Llarga, etc.).
L'espai presenta diverses figures de protecció. Forma part del Parc Natural dels Aiguamolls de l'Empordà i s'inclou també dins l'espai del PEIN i la Xarxa Natura 2000 ES0000019 Aiguamolls de l'Empordà. A més, pertany a la Reserva natural integral II, de "Les Llaunes".

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Closa d'en Puig». Fitxes descriptives de zones humides. Departament d'Agricultura, Ramaderia, Pesca, Alimentació i Medi Natural de la Generalitat de Catalunya (CC-BY-SA). [Consulta: 14 juliol 2014].
# Volksparkstadion

El Volksparkstadion és l'estadi del club de futbol Hamburger SV a Hamburg, on també tenen lloc concerts i altres esdeveniments esportius. Ha rebut les següents denominacions:
* Volksparkstadion (1953–2001)
* AOL Arena (2001–2007)
* HSH Nordbank Arena (2007–2010)
* Imtech Arena (2010–2015)
Aquest estadi té una capacitat per 57.000 espectadors i és un dels estadis 5 estrelles de la UEFA. En partits internacionals en els quals només es permeten localitats amb seient la capacitat es redueix a 51.750 espectadors per seguretat. La final de la Lliga Europa de la UEFA 2009-2010 fou al HSH Nordbank Arena gràcies a la capacitat, a l'infrastructura, a l'oferiment d'allotjament i a les mesures de seguretat.

## Història

Va ser construït l'any 2001 sota les ruïnes de l'antic Volksparkstadion, amb un cost de 97 milions d'euros. Durant el desenvolupament de la Copa del Món de futbol 2006 va passar a anomenar-se Estadi de la Copa del Món de la FIFA d'Hamburg (en alemany: FIFA WM-Stadion Hamburg), ja que la FIFA no permet cap mena de publicitat en el nom dels estadis. També durant aquest torneig la capacitat de l'estadi va ser reduïda a 51.055 espectadors per motius de seguretat.

## Referències

* ↑ «Archived copy». Arxivat de l'original el 24 setembre 2015.
* ↑ McCarra, Kevin «Atlético Madrid's Diego Forlán strikes to beat Fulham in Europa League». The Guardian [London], 12-05-2010.

## Enllaços externs

* Pàgina oficial de la Imtech Arena Arxivat 2013-10-13 a Wayback Machine. (alemany)
* Les imatges de la Imtech Arena Arxivat 2016-03-04 a Wayback Machine. (alemany)
# Corsico

Corsico és un municipi italià, situat a la regió de la Llombardia i a la ciutat metropolitana de Milà. L'any 2004 tenia 33.694 habitants.
# Val d'Echo

Val d'Echo (en castellà: Valle de Hecho i en aragonès de la Vall: Val d'Echo) és un municipi aragonès situat a la província d'Osca i enquadrat a la comarca de la Jacetània.
La vall està formada per l’Aragón Subordán, afluent de l’alt riu Aragó, que neix a 2.050 metres sobre el nivell del mar.

## Entitats de població

Al municipi, hi pertanyen les localitats de Echo, Siresa, Embún, Urdués i Santa Lucia.

## Llengua i patrimoni cultural

És un dels municipis d'Aragó on l'aragonès, la llengua autòctona, manté viu el seu ús social en la varietat occidental local anomenada cheso, que és també el gentilici de la zona. L'única llengua oficial, però, és la castellana. L'aragonès cheso es distingeix d'altres dialectes aragonesos, entre altres coses, pel seu ús dels articles lo i la, que no contrauen darrere preposició, així com per algunes desinències verbals i l'ús del verb haber amb l'antic significat de "tenir".
Arquitectònicament, hi destaca, per la seva importància artística i històrica, el monestir de San Pedro de Siresa.

## Patrimoni natural

La vall forma part de la RedNatura 2000 i ha estat declarada Parc Natural. A l'extrem nord del municipi, hi destaca l'anomenada Selva d'Oza, espai natural d'alta muntanya amb una gran diversitat de flora i fauna pirinenca.

## Agermanaments

* Acós

## Imatges

* Ermita de Catarecha.
* Fort Ysil.
* Monestir de San Pedro de Siresa
* Selva d'Oza.
* Selva d'Oza.
* Hecho
* Plaça Major d'Echo (entre 1890 i 1914)
* La vila d'Echo, al 1907

## Referències

* ↑ Veu sobre Valle de Hecho Arxivat 2015-09-20 a Wayback Machine. a la Gran Enciclopedia Aragonesa Arxivat 2007-04-27 a Wayback Machine.
* ↑ «Web de l'Ajuntament de la Vall d'Hecho». Arxivat de l'original el 2008-04-14. [Consulta: 10 maig 2008].
* ↑ «Val d'Echo». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ « Patrimoni cultural d'Aragó». Arxivat de l'original el 2015-07-17. [Consulta: 16 juliol 2015].