OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Nacionalisme quebequès

Tot i pertànyer a la confederació canadenca, el nacionalisme quebequès va seguir latent en una regió amb una cultura i idioma diferents a la resta del Canadà. Tot i que en la primera meitat del segle xx el nacionalisme quebequès es pot considerar com un moviment feble, les eleccions de 1962 van significar un clar triomf per als partidaris d'una major autonomia en el si de la confederació, tendència que es va anar consolidant posteriorment.
D'altra banda els grups independentistes que van destacar en la dècada de 1960 no van aconseguir consolidar-se plenament, encara que van rebre un notable impuls després de la visita de Charles de Gaulle a Quebec (juliol-agost de 1967). L'activitat dels independentistes va derivar llavors en accions armades, com el segrest i assassinat del ministre de Treball i vice-premier Pierre Laporte (octubre de 1970), realitzat pel Front d'Alliberament del Quebec (Front de Libération du Quebec, FLQ). Aquest mateix any, el Govern federal del Canadà va acceptar a l'idioma francès com a llengua cooficial per frenar el corrent nacionalista.
A les eleccions de 1973, guanyades pel Partit Liberal del Quebec (Parti libéral du Quebec, PLQ), l'acabat de crear Partit Quebequès (Parti Québécois, PQ) aconseguí el 30% dels vots, i venceria posteriorment en les eleccions de novembre de 1976.
El seu líder, René Lévesque, va ser elegit primer ministre de la província, en la qual es va imposar una política d'accentuat autonomisme. No obstant això, la seva política de "estat lliure associat", portada a referèndum al Quebec el maig de 1980, va ser derrotada, cosa que no va ser obstacle per al seu triomf en les eleccions d'abril de 1981, si bé la seva política posterior es va caracteritzar per la prioritat que se li va donar a les qüestions econòmiques pel que fa a la reivindicació nacionalista. Això va fer que en el congrés extraordinari del Partit Quebequès, celebrat el gener de 1985, un sector independentista es van escindir del partit i creés l'Agrupació Democràtica per la Independència (Rassemblement démocratique pour l'indépendance, RDI).
A l'octubre de 1985, Levesque va dimitir com a president del Partit Quebequès i Pierre Marc Johnson va ser elegit per succeir-lo com a tal com a primer ministre de la província.
Després de ser adoptada per una àmplia majoria de 266 vots contra 16, el 27 de novembre de 2006, la Cambra dels Comuns, va aprovar una resolució que reconeix a Quebec com "una nació" dins d'"un Canadà unit", un gest sobre tot simbòlic, que no obstant suscita inquietuds per la unitat del país. El ministre d'afers intergovernamentals, Michael Chong, va renunciar el mateix dia al seu càrrec en protesta per la resolució proposada pel primer ministre.
El Govern Central del Canadà reconeix la Declaració d'independència de Kosovo el 17 de febrer de 2008, però manté la seva posició anti-independència del Quebec.
# Chippenham

Chippenham és una ciutat històrica amb privilegi de mercat (Market town) de Wiltshire, Anglaterra, es troba a 13 milles (21 km) a l'est de Bath, Somerset. Al cens de 2015 tenia 45.337 habitants,
Està sobre el riu Avon de Bristol dins la zona dels Cotswolds.
Chippenham és una ciutat agermanada amb La Flèche a França i amb Friedberg a Alemanya.

## Topònim

Es creu que aquesta vila va ser fundada pels anglo-saxons cap a l'any 600. La crònica anglosaxona, Anglo-Saxon Chronicle, registra el seu nom com Cippanhamme: que potser es refereix a Cippa que tindria el seu Hamm, o sia, una cleda pel ramat en el prat del riu. Alternativament també podria derivar de la paraula anglosaxona ceap, la qual significa "mercat". El nom apareix en les variants de Cippanhamm (878), Cepen (1042), Cheppeham (1155), Chippenham (1227), Shippenham (1319) i Chippyngham (1541). En el mapa de John Speed de Wiltshire (1611), aquest nom s'escriu com "Chippenham" i també com "Chipnam".

## Persones rellevant relacionades amb Chippenham

* Alfred el Gran, Rei de Wessex
* Gabrielle Aplin, cantant
* Jamie Cullum, músic de jazz
* Jeremy Corbyn, polític
* Henry Fox Talbot, pioner de la fotografia
* Victoria Wicks, actriu

## Referències

* ↑ OS Explorer Map 156, Chippenham and Bradford-on-Avon Scale: 1:25 000.Publisher: Ordnance Survey A2 edition (2007). ISBN 978-0319239438
* ↑ «Chippenham Census 2011 Selected Statistics Profile» (PDF). Wiltshire Census 2011 results. intelligencenetwork.org.uk.
* ↑ Joseph Archibald Chamberlain. Chippenham: Some Notes on Its History. Charter Trustees, 1976, p. 199pp. BRN0066062. ISBN 0-95-054510-4.
* ↑ Arnold Platts. The history of Chippenham, A.D. 853-1946. Wiltshire Gazette Printing Works, 1946, p. 98pp. BRN0141031.
* ↑ Sally Jefferies. A Chippenham Collection. Chippenham Civic Society, 1987, p. 107pp. BRN0541107.

## Enllaços externs

* Chippenham Town Council
* Visit Wiltshire - Chippenham
* Official Guide Arxivat 2013-10-13 a Wayback Machine.
* Chippenham a Curlie
# Municipi Regional de Peel

El Municipi Regional de Peel (també conegut com a Regió de Peel) és un municipi regional al sud de la província de Ontario, Canadà. Es compon de tres municipis a l'oest i al nord-oest de Toronto: les ciutats de Brampton i Mississauga, i la ciutat de Caledon. Tota la regió és part de l'àrea metropolitana de Toronto i l'anell interior del Golden Horseshoe. La seu regional és a Brampton. Amb una població d'1.296.814 (cens de 2011), la Regió de Peel és el segon municipi més gran d'Ontario després de Toronto. A causa de la immigració i la seva infraestructura de transport (amb set sèries de 400 carreteres que serveixen a la regió, i el Toronto Pearson International Airport situats completament dins dels seus límits), la Regió de Peel és una àrea de ràpid creixement amb una població jove i un perfil cada vegada major.

## Referències

* ↑ «Regional Municipality of Peel (scanned map)». Map 21-6 [Southern Ontario]. Survey and Mapping Branch, Ministry of Natural Resources, Government of Ontario Canada, 1980. Arxivat de l'original el 2010-05-28. [Consulta: 1r febrer 2010].
# Museu Reial de Belles Arts de Bèlgica

El Museu Reial de Belles Arts de Bèlgica (en flamenc: Koninklijke Musea voor Schone Kunsten van België, en francès: Musées royaux des Beaux-Arts de Belgique), és un dels museus d'art més famosos a Bèlgica i està situat a la capital Brussel·les a la cèntrica àrea de Coudenberg.

## Museu

El Museu Reial és, de fet, un conjunt format per quatre museus. Dos d'ells, el Museu d'Art Antic i el Museu d'Art Modern, estan al mateix edifici a Brussel·les. Els altres dos, el Constantin Meunier Museum i l'Antoine Wiertz Museum estan dedicats a artistes belgues específics, són molt més petits, i estan situats a uns quants quilòmetres del centre de ciutat.
Compta amb més de 20.000 dibuixos, escultures, i pintures, que daten de començaments del segle xv fins a l'actualitat. El museu té una extensa col·lecció de pintura flamenca, entre ells obres de Brueghel i Rogier van der Weyden, Robert Campin (el Màster de Flémalle), Anton van Dyck, i Jacob Jordaens. El museu dona molta importància a l'"Espai Rubens", que posseeix més de 20 pintures de l'artista.
A més de la col·lecció permanent, realitza múltiples exposicions temporals.

## Edifici

L'edifici principal que allotja el Museu d'Art Antic va ser construït com el Palais des Beaux-Arts, dissenyat per l'arquitecte belga Alphonse Balat i finançat per Leopold II de Bèlgica. Balat era l'arquitecte en cap del rei, i aquesta obra va ser una part de l'ampli programa d'edificacions realitzat pel rei a Bèlgica. L'edifici es va acabar el 1887, i és un exemple de l'arquitectura de belles arts utilitzada per afirmar la identitat i el significat de l'edifici.
L'extens programa d'escultura arquitectònica inclou les quatre figures de Música, Arquitectura, Escultura, i Pintura a la part superior de l'accés principal, que és obra dels escultors Égide Mélot, Georges Geefs, Louis Samain, i Guillaume de Groot respectivament. Les tres escultures de Rubens, Van Ruysbroek, i Jean de Bologne, que representen la pintura, l'arquitectura i l'escultura, són obra d'Antoine-Joseph van Rasbourgh, Antoine-Félix Bouré i Jean Cuypers. Els dos plafons en baix relleu són la Música de Thomas Vincotte i les Arts Industrials de Charles Brunin. Els dos grups de bronze en pedestals representen El Coronament de l'Art de Paul de Vigne, i L'Ensenyament de l'Art de Charles van der Stappen.

## Vegeu també

* Museus reials d'art i d'història

## Referències

* ↑ Història del museu Arxivat 2012-06-07 a Wayback Machine. (francès)
* ↑ Roberts-Jones, Franc̜oise. Chronique d'un musée: Musées royaux des beaux-arts de Belgique, Brussel·les, pàg. 41

## Enllaços externs

* Lloc web oficial (anglès)
* Consulta col·leccions Arxivat 2009-03-23 a Wayback Machine. ((francès) (neerlandès))
# Churamiti maridadi

Churamiti maridadi és una espècie d'amfibis de la família Bufonidae endèmica de Tanzània. És monotípica del gènere Churamiti.
Es troba en perill d'extinció crític a causa del seu endemisme i la pèrdua del seu hàbitat natural.

## Referències

* ↑ «Churamiti maridadi Channing and Stanley, 2002». Amphibian Species of the World. [Consulta: 11 agost 2024].
* ↑ «Churamiti maridadi Channing and Stanley, 2002». Integrated Taxonomic Information System ITIS - Report. [Consulta: 11 agost 2024].
* ↑ IUCN «Churamiti maridadi: IUCN SSC Amphibian Specialist Group» (en anglès). The IUCN Red List of Threatened Species 2015, 01-08-2013. DOI: 10.2305/iucn.uk.2015-4.rlts.t54802a13323134.en.
# Club Bàsquet Cerdanyola

El Club Bàsquet Cerdanyola és un club masculí de bàsquet amb seu a la localitat barcelonina de Cerdanyola del Vallès.
L'any 1946 es va fundar el C.B. Uralita (nom que vindria donat pel seu patrocinador) i que fou quatre cops vencedor del torneig provincial d'Educación y Descanso. No fou fins a la temporada 1950-51 que aquest club es federaria. A la temporada 1951-52 fou tercer al campionat Nacional d'Educació i Descans. Aquest equip jugava i entrenava a la pista del Parc de Cordelles (parc de la Uralita), encara existent.

## Referències

* 1 2 3 «El Parque de Deportes Modelo». Mundo Deportivo, 12-02-1953. [Consulta: 5 febrer 2023].
* https://www.cerdanyolabasquet.com/ Arxivat 2022-11-30 a Wayback Machine. (pàgina web oficial del C.B. Cerdanyola)
* https://www.instagram.com/p/CirtdLxgjgN/ (vídeo de presentació del escut pel 50é aniversari)
* https://www.basquetcatala.cat/competicions-anteriors/resultat/12016/035/110/05 (classificacions Lliga Catalana EBA 2016-17, grup 5)
* https://www.basquetcatala.cat/competicions-anteriors/resultat/12017/035/110/06 (classificacions Lliga Catalana EBA 2017-18, grup 6)
* https://www.basquetcatala.cat/club/986 (informació general sobre el C.B. Cerdanyola per part de la Federació Catalana de Basquetbol)

## Enllaços externs

* Club Bàsquet Cerdanyola - Lloc web oficial
# Chamois

Chamois (arpità Tsamoué) és un municipi italià, situat a la regió de Vall d'Aosta. L'any 2007 tenia 96 habitants. Limita amb els municipis d'Antey-Saint-André, Ayas, La Magdeleine i Valtournenche. És un dels pocs municipis italians on s'ha d'arribar en telefèric o en avioneta, ja que no s'hi pot arribar per carretera.

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2005- | Remo Ducly | Llista cívica |

## Galeria d'imatges

* Llac de Lod
* L'altiplà de Chamois vis des de l'estació de Buisson
* El telefèric des de Buisson
* El telefèric arribant a Chamois
* El telefèric de Chamois a Buisson
* El telefèric
# Expedició 54

L'Expedició 54 va ser la 54a estada de llarga durada a l'Estació Espacial Internacional, que va començar a partir de la sortida de la Soiuz MS-05 el 17 de desembre de 2017 i va concloure a partir de la sortida de la Soiuz MS-06 el 27 de febrer de 2018. Aleksandr Missurkin, Mark Vande Hei i Joseph Acaba van ser transferits de l'Expedició 53, amb Aleksandr Missurkin prenent el paper del comandant. La transferència de comandament de l'Expedició 54 a l'Expedició 55 es va fer el 26 de febrer de 2018. L'Expedició 54 va finalitzar oficialment el 27 de febrer de 2018 23:08 UTC, amb el desacoblament de la Soiuz MS-06.

## Tripulació

| Posició | Primera Part (desembre de 2017) | Segona Part (Desembre de 2017 a febrer de 2018) |
| Comandant | Aleksandr Missurkin, RSA Segon vol espacial | Aleksandr Missurkin, RSA Segon vol espacial |
| Enginyer del vol 1 | Mark T. Vande Hei, NASA Primer vol espacial | Mark T. Vande Hei, NASA Primer vol espacial |
| Enginyer del vol 2 | Joseph M. Acaba, NASA Tercer vol espacial | Joseph M. Acaba, NASA Tercer vol espacial |
| Enginyer del vol 3 | | Anton Xkaplerov, RSA Tercer vol espacial |
| Enginyer del vol 4 | | Scott D. Tingle, NASA Primer vol espacial |
| Enginyer del vol 5 | | Norishige Kanai, JAXA Primer vol espacial |

### Font

    NASA

## Referències

* ↑ «Expedition 54 Trio Undocks from Station, Begins Ride Home». NASA. Arxivat de l'original el 25 de març 2018. [Consulta: 1r març 2018].
* ↑ «Expedition 54» (en anglès). NASA. Arxivat 2019-01-22 a Wayback Machine.

## Enllaços externs

* Pàgina de la NASA sobre les Expedicions a l'Estació Espacial
# Tongmenghui

Tongmenghui (xinès simplificat: 同盟会; xinès tradicional: 同盟會; pinyin: Tóngménghuì), va ser una societat secreta republicana que va tenir un paper decisíu en el final de la dinastia Qing. També coneguda com a Aliança Unida i Aliança Revolucionària de la Xina. Fundada a Tòquio el 1905 com a resultat de la unió de diversos grups antimanxús i, a diferència d'aquests nuclis previs, va ser una organització amb objectius molt clars (nacionalisme, democràcia i la concepció d'un govern socialitzant) i ben estructurada.
Comptava amb una publicació oficial (“Minbao“). Entre els seus principals líders figuraven Sun Yat-sen i Song Jiaoren. Els seus membres quan van retornar a la Xina van propagar les seves idees i van iniciar les seves tasques subversives. Els seus partidaris a l'estranger van aconseguir finançament per a les seves activitats. La seva influència va arribar a molts oficials de l'exèrcit. Amb el triomf de la denominada Revolució Xinhai, Xina esdevé una república. L'agost de 1912, juntament amb altres grups nacionalistes es va fundar el Kuomintang.

## Bibliografia

* Foundations of The Chinese Revolution, 1905-1912: An Historical Record of T'ung-Meng Hui. de Lee, Ta-Ling, New York: St. Johns's University Press, 1970.

## Vegeu també

* Sun Yat-sen
* Kuomintang
* Revolució Xinhai

## Referències

* ↑ «The Manchu Qing Dynasty (1644-1911), Internal Threats». Countries Quest. Arxivat de l'original el 4 d’abril 2022. [Consulta: 6 juliol 2015].
* ↑ 計秋楓; 朱慶葆 中國近代史. Volume 1. Chinese University Press., 2001, p. 468. ISBN 9789622019874.
* ↑ Paulès, Xavier (1973-....).. La République de Chine : 1912-1949. ISBN 978-2-251-44945-6.

## Enllaços externs

* GW Libraries. China 1911 Revolution Arxivat 2015-12-13 a Wayback Machine.
# Plèiades de Berlín

Plèiades de Berlín és el nom amb què es conegué un grup de set destacats mestres d'escacs alemanys (en alemany: Die Berliner Schule o bé Das Berliner Siebengestirn (die Plejaden)) constituït a mitjans del segle xix.
La formació del grup va coincidir amb un extraordinari auge dels escacs i amb la fundació de molts clubs d'escacs al Regne de Prússia. Els membres del grup varen crear escola, i tenien com a objectiu enriquir l'art dels escacs mitjançant el disseny d'un mètode d'anàlisi científica del joc, i el desenvolupament d'una nova obertura, la defensa berlinesa. Fou gràcies a l'activitat del grup (i en particular a la de von Bilguer i von der Lasa) que es publicà el 1843 el Handbuch, considerat durant molts anys la biblia dels escacs, i el 1846 la primera revista alemanya d'escacs, la Schachzeitung der Berliner Schachgesellschaft, que posteriorment canvià el nom per Deutsche Schachzeitung.
Els membres del grup Plèiades de Berlín foren:
* Paul Rudolf von Bilguer, Tinent de l'armada i autor del Handbuch des Schachspiels, el llibre d'escacs més influent a Europa durant almenys 90 anys;
* Dr. Ludwig Bledow, professor de matemàtica, i cofundador del grup; era l'editor de la revista, Schachzeitung der Berliner Schachgesellschaft, càrrec el qual a la seva mort passà a Adolf Anderssen
* Wilhelm Hanstein, funcionari;
* Bernhard Horwitz, pintor, i jugador d'escacs professional;
* Baró Tassilo von Heydebrand und der Lasa, historiador dels escacs;
* Karl Mayet, jutge i procurador dels tribunals;
* Karl Schorn, pintor.
* Paul von Bilguer
* Ludwig Bledow
* Carl Mayet
* Bernhard Horwitz
* Von der Lasa
* Wilhelm Hanstein
* Carl Schorn

## Referències

* ↑ Spinrad, J.P.. "Ludwig Erdmann Bledow" (PDF). (anglès)
* ↑ Diggle,G.H. «The Baron» (PDF). chesscafe.com. [Consulta: 17 juny 2008]. (anglès)

## Enllaços externs

* Referència a les Plèiades de Berlín Arxivat 2008-05-09 a Wayback Machine. a logicalchess.com (anglès)
# Pilar Mateo Herrero

Pilar Mateo Herrero (València) és una química valenciana. Doctora en Ciències Químiques pel Consell Superior d'Investigacions Científiques i per la Universitat de València, la seua activitat científica s'ha centrat en productes d'alta tecnologia vinculats amb la pintura. És doctora honoris causa per la Universitat Anáhuac a Mèxic.
Va viure amb comunitats indígenes a Amèrica Llatina per conèixer les malalties que els afectaven i buscar la manera de solucionar-les. La seua investigació ha permés desenvolupar solucions al servei dels més necessitats. Ha patentat tecnologies amb polímers microencapsulats i pintures eficaces per controlar la Malaltia de Chagas que afecta uns 25 milions de persones al món. Ha portat la gestió de l'empresa familiar i de la seua pròpia empresa, i ha ocupat càrrecs a l'administració com a directora general de Cooperació al Desenvolupament de la Generalitat Valenciana entre 1999 i 2003 i com a directora de l'Agència Valenciana per a la Cooperació per al Desenvolupament en 2003. És Ambaixadora d'Honor de la Nació Guaraní, Presidenta del MOMIM (Moviment dones indígenes del Món) i Presidenta de la Fundació Ciència i Coneixement en Acció (CyCA).
Ha rebut diversos premis per les seues investigacions en el control de malalties endèmiques en concret del mal de Chagas: Premi Extraordinari del Ministeri de Defensa, Prix de l'Innovation de Tunísia, Medalla d'Or Gascó Oliag del Col·legi de Químics, Premi Unicef en Biologia i Medi Ambient, Premi a la Investigació i Diversificació Industrial, València Innovació de l'IMPIVA, entre d'altres. Per la tasca humanitària en defensa de les dones de les comunitats indígenes ha rebut el Premi Yo Dona, Premi 1r de Maig de la UGT, el Dona de l'Any de les Corts Valencianes, la Medalla d'Or al Mèrit Civil de Bolívia. L'any 2012 rebia la Distinció de la Generalitat Valenciana.

## Referències

* 1 2 Provincias, Las. «La científica valenciana Pilar Mateo, Mujer Profesional del Año». www.lasprovincias.es. [Consulta: 10 gener 2017].
* 1 2 3 «Pilar Mateo Herrero | Huellas De Mujeres Geniales». www.huellasdemujeresgeniales.com. [Consulta: 11 gener 2017].
* ↑ Tigres, Tres Tristes. «Pilar Mateo». La esfera de los libros. [Consulta: 10 gener 2017].
* ↑ «El president Fabra posa el País Valencià com a exemple autonòmic». El Punt Avui.
# Podgórnoie (Voskressénskoie)

* Per a altres significats, vegeu «Podgórnoie».
Podgórnoie (en rus: Подгорное) és un poble de l'óblast de Saràtov, a Rússia, segons el cens del 2015 tenia 57 habitants. Pertany al districte municipal de Voskressénskoie.

## Referències

* ↑ И. Козловский. «Березняки – село в Воскресенском районе». Большая Саратовская Энциклопедия, 2020. Arxivat de l'original el 2020-10-26. [Consulta: 21 octubre 2020].
* ↑ Коряков Ю.Б.. «База данных "Этно-языковой состав населённых пунктов России"». Arxivat de l'original el 2017-11-16. [Consulta: 21 octubre 2020].
# Podgórnoie (Vorónej)

* Per a altres significats, vegeu «Podgórnoie».
Podgórnoie (en rus: Подгорное) és un poble de l'óblast de Vorónej, a Rússia, segons el cens del 2010 tenia 2.740 habitants.

## Referències

* ↑ Расстояние от Херсонского до Россоши
* 1 2 Херсонский хутор на карте
* ↑ Всероссийская перепись населения 2010 года. Численность населения городских округов, муниципальных районов, городских и сельских поселений, городских и сельских населённых пунктов Воронежской области
# Ordint la Trama

Ordint la Trama va ser una revista mensual alternativa de Sabadell, publicada entre 2001 i 2009 en paper per un col·lectiu de joves amb inquietuds culturals i polítiques. Hi tenia cabuda el lliure pensament, la literatura, els moviments socials i les entitats locals. Hi col·laboraven autors com Roc Casagran, Oleguer Presas i Òscar Rocabert Ribera –que feia articles de divulgació sobre poetes–. Van organitzar el Certamen Literari Clara Alzina –amb una categoria de prosa i una de poesia– i una festa anual d'aniversari al Marquet de les Roques.
El primer número va veure la llum l'abril de 2001, i el darrer número, el 71, el maig de 2009, quan la capçalera de paper es va acabar en ser deficitària. Entremig, hi va haver una renovació de disseny, eɭ 2007. Fou un mitjà de comunicació crítica vinculat als col·lectius socials i culturals de la ciutat, que passà el relleu a altres mitjans alternatius com Ràdio Trama i La Directa. Molt crítics amb la gestió de l'alcalde Manuel Bustos –a qui va dedicar el monogràfic Quatre anys de disbustos–, l'Ajuntament de Sabadell va ordenar retirar tots els exemplars de la revista de les biblioteques i els centres cívics de la ciutat.
Per al cinquè aniversari feu una festa amb la col·laboració de Martxelo Otamendi, Eduard Voltas, Feliu Ventura, Pau Riba i De Mortimers. Uns dels números més reeixits fou l'edició especial dedicada a Lluís Maria Xirinacs –que es repartí a cadascun dels assistents a l'homenatge que se li feu el 14 d'octubre de 2008 al Palau de la Música Catalana de Barcelona– i l'especial gratuït Desordint la Trama, en format diari de dotze pàgines després de les detencions del Bar Bemba el 2013.

## Referències

* ↑ Ruiz-Trillo, Daniel. «"M'apassiona la divulgació de la poesia"». Versos, 15-03-2012. [Consulta: 1r novembre 2021].
* ↑ «Ordint la trama». Ajuntament de Sabadell. [Consulta: 1r gener 2019].
* ↑ «Ordint la Trama presenta la seva nova etapa». Racó Català, 13-01-2007. [Consulta: 5 juliol 2021].
* ↑ «Especial tornada revista Ordint la Trama». Llibertat.cat, 12-01-2007. Arxivat de l'original el 2019-01-02. [Consulta: 29 gener 2019].
* ↑ «Ordint la Trama s'acomiada». VilaWeb, 20-11-2009 [Consulta: 1r gener 2019].
* ↑ «Especial tornada revista Ordint la Trama». Info Sabadell, 09-01-2007. [Consulta: 5 juliol 2021].
* ↑ «La revista sabadellenca Ordint la Trama s'acomiada». VilaWeb, 22-11-2009.
* 1 2 Mullor, Ivan «El teler d’‘Ordint’ s’atura». La Directa, 162, 25-11-2009, pàg. 26 [Consulta: 1r novembre 2021].
* ↑ «5è aniversari d'Ordint la Trama». Racó Català, 15-05-2006. [Consulta: 1r novembre 2021].
* ↑ «Emotiu homenatge a Xirinacs al Palau de la Música (www.llibertat.cat)». Xirinacs.org, 14-10-2008. Arxivat de l'original el 29 de gener 2019. [Consulta: 29 gener 2019].

## Enllaços externs

* Blog d'Ordint la Trama
# Torre d'aigua de Bergedorf

La Torre d'aigua de Bergedorf (en baix alemany Bärdörper Watertoorn) és una torre d'aigua al barri de Bergedorf a l'estat i ciutat d'Hamburg a Alemanya, dissenyada per l'arquitecte Carl Friedrich Dusi. Va inaugurar-se el 1903 i va funcionar fins al 1973. És un edifici rotund de 31 m d'altitud. Està construït de maons amb un portal en estil neoclàssic amb l'escut de Bergedorf a l'arquitrau.
El 1983 una persona va adquirir l'edifici i transformar-lo en habitació. La cisterna va ser mantingut i transformada en dues habitacions semicirculars. Des del 1986 és un monument llistat.
* Cim
* Maçoneria decorativa sota la cisterna

## Bibliografia

* Jens U. Schmidt, Wassertürme in Hamburg, Delmenhorst, Editorial Aschenbeck & Holstein, 2003, 208 pàgines ISBN 3-932292-44-8 (traducció: Torres d'aigua d'Hamburg)

## Referències

* ↑ Claus Christian Brettschneider, «Wasserturm Bergedorf», Hamburgs Stadtteile, [consulta el 4 d'octubre de 2012]
* ↑ «Geschichte der Trinkwasserversorgung und Abwasserbeseitigung in Hamburg» Arxivat 2011-02-05 a Wayback Machine., Hamburg Wasser
* ↑ «L-R», Verzeichnis der erkannten Denkmäler nach § 7a Hamburgisches Denkmalschutzgesetz, Ajuntament d'Hamburg, 7 de novembre de 2011 (en català: Llista dels monuments reconeguts segons §7a de la llei hamburguesa sobre la protecció dels monuments)