OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Estadi Galgenwaard

L'Estadi Galgenwaard és un estadi de futbol a Utrecht, Països Baixos. És la seu del FC Utrecht des de 1970. L'estadi, que va ser renovat a principis del segle XXI, té una capacitat per a 23.750 espectadors.
L'estadi es va reobrir el 1982 després d'un ampli rentat de cara. En aquell moment era un dels estadis més moderns del món, sobretot pel fossat que hi havia al voltant del terreny de joc. Després de vint anys, el FC Utrecht va sentir la necessitat d'expansió i renovació. La tribuna principal es va traslladar al costat nord i es va obrir per a l'inici de la temporada 2001-2002.
L'antiga tribuna principal es va reconstruir després d'això i un any més tard el FC Utrecht disposava de dues noves grades als laterals del terreny de joc. Posteriorment es van substituir les grades de porteria, i actualment l'estadi ja té 23.750 seients.
A l'estadi s'hi han jugat set partits internacionals de la selecció neerlandesa de futbol. El primer va ser un amistós el 27 d'abril de 1983 contra Suècia que va acabar 3-0 per als visitants. El més recent, jugat el 3 de setembre de 2004, també va ser un amistós: una victòria per 3-0 contra Liechtenstein.
L'estadi també va ser la seu de dues finals de la Copa del Món. El 1998, l'equip d'hoquei herba dels Països Baixos es va convertir en campió del món, en guanyar Espanya a la final per 3–2. L'any 2005 es va jugar la final del Campionat del Món de Futbol Juvenil al Galgenwaard. L'Argentina va guanyar, en derrotar Nigèria per 2-1.
Durant l'Eurocopa Femenina de la UEFA 2017, l'estadi va acollir 4 partits de la fase de grups.

## Galeria

* Estadi Galgenwaard
* L'interior de l'estadi Galgenwaard
* Una altra vista de l'interior de l'estadi Galgenwaard
* Stadion Galgenwaard durant un partit a casa del FC Utrecht
* L'exterior de l'Stadion Galgenwaard
* Vista aèria de l'estadi Galgenwaard
* Una altra vista aèria de l'Stadion Galgenwaard

## Referències

* ↑ «Plattegrond - Stadion - Club - FC Utrecht». Arxivat de l'original el 2016-05-15. [Consulta: 31 maig 2016].

## Enllaços externs

* VoetbalStats (en neerlandès)
* Stadion Galgenwaard (arxivat el 27 març 2012) (en rus)
# Zhang Guangyu

Zhang Guangyu (xinès simplificat: 張光宇, pinyin: Zhāng Guāngyǔ) (Wuxi, 25 d'agost de 1900 - 4 de maig de 1965) és un dibuixant i artista xinés, pioner de l'art comercial i publicitari, i creador del primer grup dedicat al còmic al país. El seu estil va ser definit com la suma de Picasso i el Chenghuangmiao, així com El Walt Disney de la Xina.

## Biografia

Tot i nàixer a Jiangsu, més al nord, viurà la joventut a Xangai, on comença a destacar com artista. Fou deixeble de Zhang Yuguang, i juntament amb el seu company Xie Zhiguang, va publicar a revistes on col·laborava el seu mentor, com Shijie Huabao i Huaji Huabao. En el camp publicitari, va treballar per a companyies tabaqueres.
Juntament amb Ding Song, se'l considerava com un dels líders de la publicació Shanghai Manhua, que no tenia estructura formal. Quan la revista tanca, va crear Shidai Manhua, un referent de la premsa de Xangai i la Xina durant la dècada del 1930. Per al final de la Segona guerra sinojaponesa, Zhang treballa en la seua versió manhua de viatge a l'oest, que no es publicaria en llibre fins al 1958. Eixos dissenys serien utilitzats a la versió cinematogràfica del 1962, Danao Tiangong.
Va morir a Beijing el 1965, a causa d'una malaltia. La seua contribució a la història de l'art xinés va ser poc coneguda fins a la dècada del 1990, quan comença a ser valorada pel públic xinés i la comunitat artística gràcies a gent com Zhangye i Ding Song, sent considerat com un dels artistes i dissenyadors més importants del segle xx. Les seues obres s'han exposat a Chongqing, Chengdu, Hong Kong i Suzhou.

## Referències

* 1 2 3 4 «Remembering Zhang Guangyu». Modern Chinese Literature and Culture Resource Center, 15-12-2015. [Consulta: 3 març 2020].
* ↑ Laing, Ellen Johnston. Selling Happiness: Calendar Posters and Visual Culture in Early-Twentieth-Century Shanghai. University of Hawaii Press, 2004, p. 141. ISBN 978-0-8248-2764-9.
* ↑ Johnston Laing, Ellen. «Shanghai Manhua, the Neo-Sensationist School of Literature, and Scenes of Urban Life». Modern Chinese Literature and Culture Resource Center, 12-08-2014. [Consulta: 3 març 2020].
* ↑ «Còpia arxivada» (en chinese). Phoenix TV, 25-12-2010. Arxivat de l'original el 3 de març 2020. [Consulta: 13 novembre 2013].
* ↑ Ye Qianyu. «《上海漫画》的最后命运». A: 叶浅予自传: 细叙沧桑记流年 (en chinese). China Social Science Publishing House, 2006. ISBN 9787500453109 [Consulta: 27 febrer 2014]. Arxivat 4 de novembre 2016 a Wayback Machine.
* ↑ Lent, John A.; Ying, Xu. Comics Art in China. Univ. Press of Mississippi, 2017-07-20, p. 36-37. ISBN 978-1-4968-1177-6.
* ↑ Crespi, John A. «China's Modern Sketch-1: The Golden Era of Cartoon Art 1934–1937». MIT Visualizing Cultures. [Consulta: 15 febrer 2020].
* ↑ «Zhang Guangyu's Manhua Journey to the West (1945) - Part 1 of 6». Nick Stember, 26-01-2015. [Consulta: 3 març 2020].
* ↑ «Havoc in Heaven and the Golden Age of Chinese Animation». Critical Seminar - MFA Illustration Practice.
* ↑ «西游漫记——张光宇艺术作品展». 蘇州博物館, 20-12-2012. Arxivat de l'original el 2015-05-18. [Consulta: 14 maig 2015].
# Peix mandarí

El peix mandarí (Synchiropus splendidus) és una espècie de peix de la família dels cal·lionímids i de l'ordre dels perciformes. que es troba des de les Illes Ryukyu fins a Austràlia.
Els mascles poden assolir 6 cm de longitud total.
És un peix marí, de clima tropical (24 °C-26 °C) i associat als esculls de corall que viu entre 1-18 m de fondària.
És inofensiu per als humans i ha estat criat en captivitat, ja que és una espècie popular en aquariofília.

## Referències

* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ Randall, J.E., G.R. Allen i R.C. Steene, 1990. Fishes of the Great Barrier Reef and Coral Sea. University of Hawaii Press, Honolulu, Hawaii. 506 p.
* ↑ Baensch, H.A. i H. Debelius, 1997. Meerwasser atlas. Mergus Verlag GmbH, Postfach 86, 49302, Melle, Alemanya. 1216 p. 3a edició.
* ↑ Lieske, E. i R. Myers, 1994. Collins Pocket Guide. Coral reef fishes. Indo-Pacific & Caribbean including the Red Sea. Harper Collins Publishers, 400 p.
* ↑ Gardner, T.R., 1997. Commercial breeding of the dottybacks. Seascope 14:1-2.
* ↑ Myers, R.F., 1999. Micronesian reef fishes: a comprehensive guide to the coral reef fishes of Micronesia. Coral Graphics, Barrigada, Guam. 330 p.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Coloració de dominis

En l'anàlisi complexa, la coloració de dominis o un gràfic de la roda de colors és una tècnica per visualitzar funcions complexes assignant un color a cada punt del pla complex. Mitjançant l'assignació de punts del pla complex a diferents colors i brillantor, la coloració del domini permet que una funció des del pla complex fins a si mateix, el gràfic de la qual normalment requeriria quatre dimensions espacials, es representi i s'entengui fàcilment. Això proporciona una visió de la fluïdesa de les funcions complexes i mostra extensions geomètriques naturals de funcions reals.
Un gràfic d'una funció real es pot dibuixar en dues dimensions perquè hi ha dues variables representades, $x$ i $y$. Tanmateix, els nombres complexos estan representats per dues variables i, per tant, dues dimensions; això significa que representar una funció complexa (més precisament, una funció de valor complex d'una variable complexa $f:\mathbb {C} \to \mathbb {C}$) requereix la visualització de quatre dimensions. Una manera d'aconseguir-ho és amb una superfície de Riemann, però un altre mètode és mitjançant la coloració del domini.
No és desitjable representar un mapa complex de quatre dimensions amb només dues variables, ja que mètodes com les projeccions poden provocar una pèrdua d'informació. Tanmateix, és possible afegir variables que mantenen el procés de quatre dimensions sense requerir una visualització de quatre dimensions. En aquest cas, les dues variables afegides són entrades visuals com ara el color i la brillantor perquè són naturalment dues variables que es poden processar i distingir fàcilment per l'ull humà. Aquesta tasca s'anomena "funció de color". S'utilitzen moltes funcions de color diferents. Una pràctica habitual és representar l'argument complex (també conegut com a "fase" o "angle") amb una tonalitat que segueix la roda de colors i la magnitud per altres mitjans, com ara la brillantor o la saturació.

## Referències

* ↑ Campuzano, Juan Carlos Ponce. «Domain Coloring» (en anglès). https://jcponce.github.io,+01-07-2018.+[Consulta: 8 gener 2023].
* ↑ «Domain Coloring · Arcane Algorithm Archive» (en anglès). https://www.algorithm-archive.org.+[Consulta: 8 gener 2023].
* ↑ Campuzano, Juan Carlos Ponce. «Complex Analysis» (en anglès). https://complex-analysis.com,+26-01-2019.+[Consulta: 8 gener 2023].
* ↑ «plotting - How can I generate this "domain coloring" plot?» (en anglès). https://mathematica.stackexchange.com.+[Consulta: 8 gener 2023].
# Vida i opinions de Tristram Shandy

Vida i opinions de Tristram Shandy, home de llinatge o més breument Tristram Shandy és una novel·la escrita per Laurence Sterne al segle xviii. Consta de nou volums o llibres en els quals es narra la vida del protagonista homònim. S'ha adaptat al còmic i al cinema.
El protagonista no neix fins al tercer volum de l'obra. L'acció no pot avançar perquè el narrador és incapaç de centrar-se en el que explica i la novel·la està plena d'excursos paròdics i reflexions intercalades plenes d'humor. Tristram, de fet, apareix només de forma fugaç al llibre, la primera meitat prepara el seu naixement i la segona acaba amb la seva infantesa. No hi ha, doncs, una trama clara sinó que la novel·la és l'acumulació de digressions i pensaments.
Es considera la primera novel·la experimental de la història, avançant-se en segles a les avantguardes o les obres de la desconstrucció. L'autor cita o parodia els grans autors del barroc i la seva època, entre els quals sobresurten Cervantes i els pares de l'empirisme. La família Shandy hi apareix com un grup de persones obsedides: el pare vol experimentar amb en Tristram nous mètodes educatius i l'oncle està ocupat fortificant el jardí per a guerres imaginàries. També hi destaca l'ingenu capellà de la zona. Els temes que toca són molt variats, des de la influència del nom i del pas del temps fins a assumptes domèstics.
Fou traduïda al català per Joaquim Mallafré el 1993 i publicada per Proa.
# Escarabat rinoceront

Els escarabats rinoceront són diverses espècies de coleòpters de la superfamília dels escarabeoïdeus que tenen una banya al front, especialment desenvolupada en els mascles, que l'usen per a lluites territorials i d'aparellament.
Tal és el cas de nombroses espècie de dinàstids (subfamília Dynastinae), dues de les quals viuen a Catalunya: Oryctes nasicornis i Phyllognatus excavatus, totes dues de mida gran, de color marronós i èlitres llisos, la segona un xic més petita; s'alimenten de fusta podrida i detrits vegetals en descomposició.
Unes altres espècies del nostre país amb una prominent banya al front són Copris lunaris i Copris hispanus, que són de color negre i èlitres estriats, i s'alimenten d'excrements (coprofàgia); pertanyen a la subfamília Scarabaeinae i, per tant, no guarden relació amb les anteriors.
* Copris hispanus
* Copris lunaris
* Oryctes nasicornis
* Phyllognathus excavatus
* Enema pan, un espectacular escarabat rinoceront tropical

## Referències

* ↑ Ramon Folch i Guillén (Direcció General). Història Natural dels Països Catalans vol. 10, Artròpodes (II). Enciclopèdia Catalana S.A., Barcelona 1987, ISBN 84-7739-000-2
# Blephilia

Blephilia és un gènere compost per tres espècies de plantes amb flors de la família Lamiaceae. Són totes plantes herbàcies natives de l'est d'Amèrica del Nord. Les espècies que es troben més freqüentment en els boscos molt dispersos i en els sòls de granit i pedra pedra calcària. Blephilia hirsuta i Blephilia ciliata són considerades com amenaçades o en perill d'extinció en alguns estats.

## Descripció

El gènere inclou només espècies perennes, es reprodueixen tant per llavors com amb esqueixos de la planta mare. Les flors són xicotetes i púrpures, apareixent en grups, en la part superior de les aixelles de les fulles, sovint formant diverses capes circulars. Les fulles són d'un color verd brillant, amb coloració blanquinosa per baix, lanceolades, agudes i com tots els membres de la família de les Lamiàcies es presenten en parells oposats. Tota la planta està recoberta per pèls blanquinosos, especialment les tiges. Les espècies d'aquest gènere varien en grandària, però generalment creixen d'uns 30 a 60 centímetres i formant grups.

## Taxonomia

* Blephilia ciliata
* Blephilia hirsuta
* Blephilia subnuda

## Referències

* ↑ USDA plant profile. Retrieved on July 16 2007
* ↑ Lady Bird Johnson Wildlife Center Web site. Retrieved on July 16 2007
# Crioll de Maio

El Crioll de Maio és un dialecte del crioll capverdià, que pertany al grup dels criolls de Sotavento, parlat principalment a l'illa de Maio.
S'estima que és parlat per l'1,36% de la població de Cap Verd, però aquest número podria ser lleugerament més gran a causa de l'emigració interna a les illes, i encara més si hi afegim els parlants a comunitats d'emigrants a l'estranger.

## Característiques

Més enllà de les característiques generals dels criolls de Sotavento el crioll de Maio té les següents característiques:
* L'aspecte progressiu del present és format col·locant stâ abans dels verbs: stâ + V.
* Les vocals àtones finals /i/ i /u/ desapareixen freqüentement. Ex.: cumádr’ en comptes de cumádri «comadre», vilúd’ en comptes de vilúdu «veludo», bunít’ en comptes de bunítu «bonito», cantád’ en comptes de cantádu «cantado».
* El so /ʤ/ (derivat del portuguès antic escrit j a l'inici de paraulra) està parcialment representat per /ʒ/. Ex. jantâ en comptes de djantâ «jantar», jôg’ en comptes de djôgu «jogo», però djâ «já», Djõ «João» manté el so /ʤ/.

## Referències

* ↑ Valor estimat a partir de la població resident en 2005: Instituto Nacional de Estatística: Arxivat 2008-01-26 a Wayback Machine.
# Percepció extrasensorial

La percepció extrasensorial (PES) és la capacitat d'obtenir dades de l'entorn sense usar els cinc sentits tradicionals. No hi ha proves amb consistència científica d'aquestes. Les capacitats PES són: la telepatia, la precognició i la clarividència. És considerada una creença sense fonament per la ciència acadèmica, tot i que els estudiosos de la parapsicologia la defensen i intenten demostrar-ne la validesa (James Randi ofereix 1 milió de dòlars a qui ho aconsegueixi). El terme va ser emprat per primer cop per Joseph Banks Rhine als anys 50.

## Referències

* ↑ Day, 1994, p. 112.
* ↑ Noel Sheehy. Biographical Dictionary of Psychology. Taylor & Francis, 2002, p. 409–. ISBN 978-0-415-28561-2.
* ↑ Cordón, Luis A.. Popular psychology: an encyclopedia. Westport, Conn: Greenwood Press, 2005, p. 182. ISBN 0-313-32457-3.

## Bibliografia

* Day, Trevor. El llibre de les 1001 preguntes i resostes sobre el cos humà. Madrid: Susaeta, 1994. ISBN 84-305-8849-3.

## Vegeu també

* Cartes Zener
# Jaume Cabrer Lliteras

Mossén Jaume Cabrer Lliteras fou canonge de la catedral de Mallorca.

## Biografia

Va néixer a Manacor dia 9 de juliol de 1925.
Va esser ordenat prevere amb dispensa d'edat el 20 de desembre de 1947. Començà l'exercici del ministeri com a vicari de Valldemosa.
De 1948 a 1953 va ser Vicari d'Artà, d'on es desplaçà a Melilla el 1949-1950, com a capellà castrense.
De 1953 a 1955 va ser ecònom d'Andratx.
De 1955 a 1960 va ser ecònom de Montuïri. L'any 1960 va participar en la Gran Missió que aquell any es feu a Buenos Aires (Argentina).
De 1961 a 1968 va ser Director Espiritual de la secció de Filosofia del Seminari Diocesá. Acabat el seu servici al Seminari fou Rector de la parròquia de Sant Nicolau de Ciutat de 1968 a 1986, any que va ser nomenat canonge de la Catedral de Mallorca Arxivat 2021-04-10 a Wayback Machine.. En aquest moment va ser nomenat també Delegat Diocesá de Patrimoni.
Va publicar (1984) "Visita a la Reíal Parroquia de Nostra. Sra. dels Dolors" de la qual l'any 1996 se'n feu una segona edició. Deixeble coral de Mossèn Pere Sureda Rosselló (1910-1984), prevere vínculat a Manacor, va tenir cura de publicar la seva obra titulada "Alegría de vivir", en el proleg de la qual, Mn. Jaume ens va deixar una nota biográfica del seu mestre. Visitador de les serventes del Monestir Santa Família, va ajudar la comunitat a fer el pas de la congregació manacorina a les Benedictines; va esser la peça clau per fer aquest canvi. Home de gran humanitat i prevere d'una peça, va ser un gran afeccionat a la historia i deixà el testimoni d'una vida plena i reeixida.
Va morir dilluns 31 d'agost de 2020, a l'edat de 95 anys.

## Referències

* ↑ «Fallece el canónigo de la Seu Jaume Cabrer i Lliteras» (en castellà). Última hora, 01-09-2020. [Consulta: 16 març 2021].

## Bibliografia

* Article de Mossèn Francesc Munar Servera a la revista Manacor Comarcal. In Memoriam

## Enllaços externs

* A la memòria de mossèn Jaume Cabrer i Lliteras per Cecili Buele
* Visita guiada a la seu catedral de Mallorca, amb mossèn Jaume Cabrer, canonge emèrit
* https://manacor.org/sites/cilma_manacor/files/files_cilma/232550.pdf
# Vyšná Hutka

Vyšná Hutka és un poble i municipi d'Eslovàquia. Es troba a la regió de Košice, a l'est del país.

## Història

La primera referència escrita de la vila data del 1293.
# Blepharocarya

Blepharocarya 's un gènere d'arbres del nord d'Austràlia, dins la família de les anacardiàcies.
Les espècies inclouen:
* Blepharocarya depauperata Specht
* Blepharocarya involucrigera F.Muell.

## Referències

* 1 2 «Blepharocarya F.Muell.». Australian Plant Name Index (APNI), IBIS database. Centre for Plant Biodiversity Research, Australian Government, Canberra. [Consulta: 26 agost 2013].
* ↑ «Blepharocarya». The Plant List. [Consulta: 26 agost 2013].
# Panical

Els panicals (Eryngium), també coneguts com a cards corredors o cards panicals, formen un gènere de plantes amb flor dins la família de les apiàcies. El gènere té una distribució cosmopolita amb un centre de diversitat a Amèrica del Sud i es compon d'unes 230 espècies. Són plantes herbàcies anuals o perennes. Normalment tenen les fulles espinoses i formen les flors en umbel·les. L'arrel és similar a les pastanagues i molt llarga. Poden viure a l'alta muntanya, a la terra baixa i a zones litorals. N'hi ha unes 230 espècies, algunes són d'ús ornamental. Altres espècies, com les d'alta muntanya, forneixen nèctar per a fer mel a les abelles que s'hi traslladen a l'estiu en l'apicultura transhumant.

## Taxonomia

* Eryngium agavifolium
* Eryngium alpinum o card gros
* Eryngium amethystinum o eringi ametistí
* Eryngium aquaticum
* Eryngium billardieri
* Eryngium bourgatii o espinacal, panical blau, card blau
* Eryngium bromelifolium
* Eryngium campestre o card girgoler
* Eryngium carlinae
* Eryngium caucasicum
* Eryngium corniculatum
* Eryngium creticum
* Eryngium cuneifolium
* Eryngium dichotomum
* Eryngium depressum
* Eryngium ebracteatum
* Eryngium eburneum
* Eryngium elegans
* Eryngium foetidum
* Eryngium giganteum
* Eryngium glaciale
* Eryngium humile
* Eryngium ilicifolium o panical de fulla de grèvol
* Eryngium inaccessum
* Eryngium leavenworthii
* Eryngium maritimum o card marí, card d'arenal
* Eryngium monocephalum
* Eryngium palmatum
* Eryngium pandanifolium
* Eryngium paniculatum
* Eryngium planum o card menut, card petit
* Eryngium prostratum
* Eryngium proteiflorum
* Eryngium rostratum
* Eryngium serbicum
* Eryngium serra
* Eryngium spinalba
* Eryngium tricuspidatum
* Eryngium triquetrum
* Eryngium variifolium
* Eryngium viviparum
* Eryngium yuccifolium

## Referències

* ↑ Ramon Folch i Guillèn. Història Natural dels Països Catalans. Vol. 6 Plantes superiors. Enciclopèdia Catalana, 1992, p. 249. ISBN 84-7739-015-0 [Consulta: 29 setembre 2012].

## Enllaços externs

* ITIS report for Eryngium Arxivat 2006-09-30 a Wayback Machine.
* Medicinal Eryngiums Arxivat 2008-07-05 a Wayback Machine.
* Pictures of E. depressum, E. inaccessum, E. paniculatum and E. rostratum
Viccionari
# Paul Breitner

Paul Breitner (Kolbermoor, 5 de setembre de 1951) és un exfutbolista internacional alemany. Va desenvolupar la seva carrera al Bayern de Múnic, el Reial Madrid CF, l'Eintracht Braunschweiger i a la selecció alemanya.

## Trajectòria

El 1970 va encetar la seva carrera com a professional al Bayern de Múnic, on va ser fonamental per a l'equip en les tres victòries seguides a la lliga alemanya entre 1972 i 1974. També va aconseguir la primera Copa d'Europa de l'equip bavarès el 1974.
L'estiu de 1974 va aconseguir també la Copa del Món, disputada a Alemanya, sent traspassat posteriorment al Reial Madrid CF on va guanyar dues lligues espanyoles i una Copa del Rei.
El 1977 va tornar a Alemanya, jugant una temporada al modest Eintracht Braunschweig, tornat el 1978 al Bayern de Múnic on va guanyar dues lligues més i el premi al millor futbolista alemany i la Pilota de Plata europea el 1981. El 1983 va deixar el futbol professional.

## Palmarès

| Bayern de Múnic Bundesliga Campió: 1972, 1973, 1974, 1980, 1981 DFB-Pokal Campió: 1971, 1982 Copa d'Europa Campió: 1974 Subcampió: 1982 Reial Madrid Primera divisió Campió: 1975, 1976 Copa del Rei Campió: 1975 | Alemanya Federal Campionat d'Europa Campió: 1972 Copa del Món Campió: 1974 Subcampió: 1982 Individual Futbolista alemany de l'any: 1981 Futbolistes europeu de l'any: 1981 (Pilota de Plata) |

## Referències

* 1 2 «Paul Breitner | Web Oficial | Real Madrid CF» (en castellà). [Consulta: 15 juliol 2021].

## Enllaços externs

* «Paul Breitner, toda una leyenda del fútbol alemán» (en castellà). Jugadors de Llegenda. Web oficial del Real Madrid CF. [Consulta: 9 març 2011].
Paul Breitner amb la selecció alemanya - Plantilles de navegació :
Selecció de futbol d'Alemanya Federal – Copa del Món de Futbol 1974
1 Maier •
2 Vogts •
3 Breitner •
4 Schwarzenbeck •
5 Beckenbauer (c) •
6 Höttges •
7 Wimmer •
8 Cullmann •
9 Grabowski •
10 Netzer •
11 Heynckes •
12 Overath •
13 Müller •
14 Hoeneß •
15 Flohe •
16 Bonhof •
17 Hölzenbein •
18 Herzog •
19 Kapellmann •
20 H. Kremers •
21 Nigbur •
22 Kleff •
Entrenador: Schön
Selecció de futbol d'Alemanya Federal – Copa del Món de Futbol 1982
1 Schumacher •
2 Briegel •
3 Breitner •
4 K. Förster •
5 B. Förster •
6 Dremmler •
7 Littbarski •
8 Fischer •
9 Hrubesch •
10 Müller •
11 Rummenigge •
12 Hannes •
13 Reinders •
14 Magath •
15 Stielike •
16 T. Allofs •
17 Engels •
18 Matthäus •
19 Hieronymus •
20 Kaltz •
21 Franke •
22 Immel •
Entrenador: Derwall :