OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Ramon Florensa i Candàlia

Ramon Florensa i Candàlia (Tàrrega, 1 de març de 1875-Barcelona, 9 de novembre de 1912), fill del també músic Miquel Florensa i Artigues i de Calamanda Candàlia i Gomà, va ser sacerdot, compositor i organista de l'església parroquial de Santa Maria de l'Alba, de Tàrrega.
Quan comptava divuit amb anys, Florensa va començar a rebre una paga de l'Ajuntament per l'ensenyament gratuït que impartia als alumnes pobres de la vila; poc després, durant el bienni 1894-1895, fou nomenat director de música. Va ser també director de l'Orquestra Parroquial, tocava l'harmònium de la Societat Lírica Carnicer i feia de pianista al local de la Lliga Catalanista d'Urgell i Segarra.
Tingué tres germans: Carme, nascuda a Tàrrega el 13 d'abril del 1869, la qual romangué soltera –el 1900 feia les «labores correspondientes a su sexo»–, i va morir, als 68 anys, el març de 1935; Antònia, nascuda el 13 d'abril de 1871, casada amb el pintor bellpugenc Antoni Martí i Riera; i Josep Antoni, nascut a Tàrrega el 2 de maig de 1873, el qual estudià al seminari de la Catedral de Solsona amb el seu germà Ramon des de la fi del 1899.
Ramon Florensa que la seva família anomenava «mossèn Florensa», vivia amb la seva germana soltera Carme a la casa del carrer Urgell. Abans de rebre els ordes sagrats va estudiar a l'Escola Pia de Tàrrega.

## El Fons musical Ramon Florensa

Josep Maria Martí i Sanfeliu, descendent de la família Florensa, feu donació de tot el material musical de Ramon Florensa que conservava la familia a l'Arxiu Comarcal de l'Urgell (ACU). El fons Fons Ramon Florensa (codi: TagF), catalogat per Olga Niubó i Sala, es conserva en 25 capses d'arxivador i conté 378 obres manuscrites i 29 partitures impreses. El repertori musical del fons conté majoritàriament música eclesiàstica i repertori instrumental per a tecla i orquestra.

## Referències

* 1 2 Llibre XV de baptismes 1868 a 1885.
* ↑ Ejercicio económico de 1893 a 1894 (en castellà), 1895.
* 1 2 Niubó i Sala, 2011, p. 415.
* ↑ Expediente de Órdenes de D. Ramon Florensa y Candalia (en castellà), 1900.
* ↑ «Obra d'Enric Sans». Inventari dels Fons Musicals de Catalunya (IFMuC). UAB.
* ↑ Niubó i Sala, Olga. Inventaris dels fons musicals de Catalunya. Volum 5: Fons Ramon Florensa de l'Arxiu Comarcal de l'Urgell. Generalitat de Catalunya - Universitat Autònoma de Barcelona, 2010. ISBN 9788449026621.
* ↑ Niubó i Sala, Olga «El fons musical Ramon Florensa a l'arxiu comarcal de l'Urgell» (pdf). Urtx: revista cultural de l'Urgell, 2011, pàg. 407-421.

## Enllaços externs

* «Obra d'Enric Sans». Inventari dels Fons Musicals de Catalunya (IFMuC). UAB.
# Manuel Isidro de Orozco Manrique de Lara

Manuel Isidro de Orozco y Manrique de Lara (Madrid, 15 de maig de 1681-1 de febrer de 1745) o també conegut com Manuel Isidro Manrique de Lara, va ser un religiós espanyol.
D'ascendència noble, era fill de Juan Orozco y Manrique de Lara, natural de Barcelona, i de Micaela Zapata y Chacón, marquesos d'Olías i Mortara. Durant la seva infància va servir a la reina Maria Anna de Neuburg, segona esposa de Carles II. Va rebre una bona educació i es va llicenciar en cànons, a la Universitat d'Alcalà. Va ser degà i canonge de la catedral de Toledo i després bisbe de Jaén, prenent possessió d'aquest càrrec el 17 de setembre de 1732 i el 1738 promogut a arquebisbe de Santiago. També va ser inquisidor general, confirmat pel papa el 24 de gener de 1742, conseller d'estat, capellà i almoiner del rei. Durant el seu mandat com a inquisidor va autoritzar i aixecar la prohibició de llibres i documentació continguda a l'abadia de Sacromonte de Granada, després de la tasca per ordenar l'arxiu per part de Luis Francisco de Viana. A la seva mort va encarregar 8.000 misses i es va fer enterrar a l'església de Santo Domingo el Real de Madrid.

## Referències

* 1 2 AADD, 1987, p. 1517.
* ↑ Gómez del Val, Fernando. «Manuel Isidro Orozco Manrique de Lara» (en castellà). Diccionario Biográfico Español. Reial Acadèmia de la Història. [Consulta: 13 setembre 2018].
* ↑ Martínez Mazas, 1794, p. 477.
* ↑ Llorente, 1822, p. 229.
* 1 2 Fernández García, 2004, p. 371.
* ↑ Barrios Aguilera, 2011, p. 489.

## Bibliografia

* AADD. Homenaje al profesor Juan Torres Fontes (en castellà). Múrcia: Universitat de Múrcia i Acadèmia Alfonso X el Sabio, 1987.
* Barrios Aguilera, Manuel; García-Arenal, Mercedes (eds.). Los plomos del Sacromonte (en castellà). Universitats de València, Granada i Saragossa, 2006.
* Fernández García, Matías. Parroquias madrileás de San Martín y San Pedro el Real (en castellà). Madrid: Caparrós Editores, 2004.
* Llorente, Juan Antonio. Historia crítica de la Inquisición de España (en castellà). Tom IX. Madrid: Imprenta del Censor, 1822.
* Martínez Mazas, José. Retrato al natural de la ciudad y termino de Jaen (en castellà). Jaén: Imprenta de D. Pedro de Doblas, 1794.
# Pauli (cràter)

Pauli és un cràter d'impacte a la cara oculta de la Lluna. Es troba a mig camí entre l'equador lunar i el pol sud, i travessa la vora sud de la plana del cràter Roche, més gran.
Aquest cràter té una vora exterior ben definida, només lleument desgastada per l'erosió d'impactes successius. Té un petit cràter al costat interior del sector sud, i un altre més s'insereix a la cara oposada del cràter al nord. Presenta un lleu aterrassament a la paret interior sud-est, però la resta mostra preferentment una aparença ranurada radialment. La paret interior és més estreta a la banda nord, on es troba Roche.
El sòl interior ha estat inundat de lava, i hi ha deixat una superfície de baix albedo més fosca que el terreny circumdant. En això se sembla al cràter Jules Verne, situat a uns quatre diàmetres al nord-est. Presenta una cresta de baixa alçada prop del punt mig, amb les restes d'un cràter palimpsest a la banda sud-est del sòl interior.

## Cràters satèl·lit

Per convenció aquests elements són identificats en els mapes lunars posant la lletra al costat del punt mitjà del cràter que és més proper a Pauli.
| Cràters satèl·lit | Pauli Coordenades Diàmetre 44° 06′ S, 141° 24′ E﻿ / ﻿44.1°S,141.4°E﻿ / -44.1; 141.4﻿ (Pauli E) 24 km |

## Vegeu també

* Annex: cràters de la Lluna.
* Selenografia.

## Referències

* (WGPSN), IAU Working Group for Planetary System Nomenclature. «Gazetteer of Planetary Nomenclature. 1:1 Million-Scale Maps of the Moon» (en anglès). UAI / USGS, 13-02-2013. [Consulta: 6 abril 2016].
* Andersson, L. E.; Whitaker, E. A.,. NASA Catalogue of Lunar Nomenclature (en anglès). NASA RP-1097, 1982.
* Blue, Jennifer. «Gazetteer of Planetary Nomenclature» (en anglès). USGS, 25-07-2007. [Consulta: 2 gener 2012].
* Bussey, B.; Spudis, P.. The Clementine Atlas of the Moon (en anglès). Nueva York: Cambridge University Press, 2004. ISBN 0-521-81528-2.
* Cocks, Elijah E.; Cocks, Josiah C.. Who's Who on the Moon: A Biographical Dictionary of Lunar Nomenclature (en anglès). Tudor Publishers, 1995. ISBN 0-936389-27-3.
* McDowell, Jonathan. «Lunar Nomenclature» (en anglès). Jonathan's Space Report, 15-07-2007. [Consulta: 2 gener 2012].
* Menzel, D. H.; Minnaert, M.; Levin, B.; Dollfus, A.; Bell, B. «Report on Lunar Nomenclature by The Working Group of Commission 17 of the IAU» (en anglès). Space Science Reviews, 12, 1971, pàg. 136.
* Moore, Patrick. On the Moon (en anglès). Sterling Publishing Co, 2001. ISBN 0-304-35469-4.
* Price, Fred W. The Moon Observer's Handbook (en anglès). Cambridge University Press, 1988. ISBN 0521335000.
* Rükl, Antonín. Atlas of the Moon (en anglès). Kalmbach Books, 1990. ISBN 0-913135-17-8.
* Webb, Rev. T. W.. Celestial Objects for Common Telescopes, 6ª edición revisada (en anglès). Dover, 1962. ISBN 0-486-20917-2.
* Whitaker, Ewen A. Mapping and Naming the Moon (en anglès). Cambridge University Press, 2003. 978-0-521-54414-6.
* Wlasuk, Peter T. Observing the Moon (en anglès). Springer, 2000. ISBN 1-85233-193-3.
# Paolo Lunardon

Paolo Lunardon (Bassano del Grappa, 17 de gener de 1992) és un ciclista italià, professional des del 2014 i actualment a l'equip RTS-Monton Racing Team.

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
* Fitxa a procyclingstats.com
# Makli

Makli Hill és una plana al nord-oest de Thatta al Sind (Pakistan). Fou la necròpolis de les dinasties del Sind dels sammes, arghuns i tarkhans. La tomba més antiga és d'una germana de Fath Khan (1492). El mausoleu de Jam Nizam al-Din Nindo (1509) és la més destacada de les tombes dels rajputs sammes. La tomba del sultà Ibrahim (1558) fill d'Isa Khan Tarkhan I és octagonal i té a l'interior un cenotafi datat del 1545 i a l'exterior el d'Amir Sultan Muhammad. La tomba d'Isa Khan Tarkhan I (1565) i cinc membres de la seva família es troba al centre d'un pati rodejat de murs. Mirza Djani Beg, el darrer Tarkhan, va morir durant la seva submissió a la cort d'Akbar però va ser portat a enterrar a Makli. La tomba de Djahan Baba (1608) i altres a partir de 1557 són de construcció més simple. El mausoleu d'Isa Khan Tarkhan II (1644) i la tomba de Diwan Shurfa Khan (1638) són també de destacar.

## Referències

* ↑ http://www.bookrags.com/history/makli-hill-ema-03/ Arxivat 2011-06-04 a Wayback Machine.

## Bibliografia

* Henri Cousens, The Antiquities of Sind, with Historical Outline. Calcuta, India: Government of India, 1929
* Lari, Yasmeen, i Suhail Zaheer Lari, The Jewel of Sindh: Samma Monuments on Makli Hill. Karachi, Pakistan: Heritage Foundation, Oxford University Press, 1997
* Mir Ali Sher Qani Thattavi Sindhi Adabi Board, Hyderabad 1872, reimpressió a Karachi 1967
* Annemaria Schimmel, Makli Hill: A Center of Islamic Culture in Sindh. Karachi, Pakistan, University of Karachi, 1983.

## Enllaços externs

* http://www.ignca.nic.in/asp/showbig.asp?projid=rar10
* http://www.ayaz.com/photography/albumthumbview.asp?albumid=69&c=8&cn=pakistan Arxivat 2006-02-14 a Wayback Machine.
* http://archnet.org/library/images/thumbnails.tcl?location_id=10027 Arxivat 2005-08-19 a Wayback Machine.
* https://web.archive.org/web/20081022105338/http://geocities.com/ziadnumis3/makli
# Pacheco

«Pacheco» té aquests significats:
* Pacheco (Califòrnia), concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Califòrnia
* Torre Pacheco, municipi de la Regió de Múrcia
* Biografies:
** Alex Pacheco (Joliet, 1958), activista dels drets dels animals nord-americà
** Antonio Pacheco D'Agosti (Montevideo, 1976), futbolista uruguaià que ocupa la posició de davanter
** Duarte Pacheco Pereira (Lisboa, 1460? - 1533), navegant, militar i cosmògraf portuguès
** Francisco Pacheco (Sanlúcar de Barrameda, 1564 - Sevilla, 1654), pintor i retratista manierista
** Francisco de Asís Pacheco Montoro (Lucena, 1852 - Madrid, 1897), advocat, periodista i polític andalús
** Jesús Pacheco (Gualba, 1964), escriptor
** Jorge Pacheco Areco (Montevideo, 1920 - 1998), president de la República Oriental de l'Uruguai (1967 -1972)
** José Pacheco (Mondoñedo, província de Lugo, 1784 - 1865), professor i organista gallec
** Juan Manuel Fernández Pacheco-Cabrera de Bobadilla y de Zúñiga (Marcilla, Navarra, 1650- 1725), Gran d'Espanya, Marquès de Villena i Duc d'Escalona
** Luis Eduardo Delgado Pacheco (Saragossa, 1984), futbolista espanyol
** Miquel Pacheco Font (Sabadell, 1931), ciclista català
** Pedro Pacheco Herrera (Jerez de la Frontera, 1949), advocat i polític andalús, d'ideologia nacionalista andalusa
** Vitorino Gabriel Pacheco Antunes (1987, Freamunde), futbolista portuguès
# Malotenguínskaia

Malotenguínskaia - Малотенгинская (rus) - és una stanitsa del krai de Krasnodar, a Rússia. Es troba a la zona dels vessants septentrionals del Caucas Nord, a la vora del riu Mali Teguín (afluent de l'Urup). És a 12 km al sud d'Otràdnaia i a 219 km al sud-est de Krasnodar.
Pertanyen a aquesta stanitsa els khútors de Lénina, Sankov, Udobno-Pokrovski i Khloponin.
# Malouetieae

Malouetieae és una tribu de plantes amb flors que pertany a la família de les Apocynaceae (ordre Gentianales). Aquesta tribu inclou 11 gèneres.
* Alafia
* Allowoodsonia
* Carruthersia
* Farquharia
* Funtumia
* Holarrhena
* Kibatalia
* Malouetia
* Mascarenhasia
* Pachypodium
* Spirolobium

## Referències

* ↑ USDA, ARS, National Genetic Resources Program. Germplasm Resources Information Network - (GRIN) [Online Database]. National Germplasm Resources Laboratory, Beltsville, Maryland. URL: http://www.ars-grin.gov/cgi-bin/npgs/html/gnlist.pl?1689 (01 August 2013)

## Enllaços externs

* http://132.236.163.181/index.html Arxivat 2006-04-28 a Wayback Machine. Plant Systematics
# Mare de Déu de la Candelera d'Enviny

La Mare de Déu de la Candelera d'Enviny, actualment dedicada a la Purificació, és l'església parroquial del poble d'Enviny, en el terme municipal de Sort, a la comarca del Pallars Sobirà. Pertanyia a l'antic terme d'Enviny. Està situada a l'extrem de migdia del poble. El 2012 és seu d'una agrupació de parròquies que inclou les de Sant Pere de l'Hostal, Santa Coloma de Llarvén, Sant Andreu de Malmercat, Santa Cecília de Montardit de Dalt, Santa Cecília de Puiforniu i Santa Coloma de Tornafort. També en depenien les capelles i ermites de Sant Miquel d'Enviny, Sant Roc d'Enviny i la capella particular de Santa Llúcia de Casa Aytés. Antigament també n'havia depès la sufragània de Sant Miquel de Bressui. És una obra inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Església de planta rectangular amb absis semicircular al nord-est que mesura, per dins, 4,20m. de diàmetre. Exteriorment no presenta cap decoració. La base de l'absis, situada al costat mateix del petit torrent que separa l'església del recinte del cementiri, es troba a un nivell considerablement més baix que el del paviment de l'església.
Les dimensions de la nau són de 9,30 m. de llargada per 4,20 m. d'ample. Està dividida en tres trams, cadascun dels quals està cobert amb volta d'aresta. Als dos primers s'obren, als costats, dues capelles. Les dues més allunyades de l'absis són amb volta de canó i arc de mig punt, i tenen una amplada de 3,20 m. De les dues més properes a la capçalera, la de la dreta és de volta de canó i arc de mig punt lleugerament apuntat i té una amplada de 2,70 m.; la capella de l'esquerra, d'iguals dimensions, presenta arc i volta apuntats.
El darrer tram de la nau, el més proper a la porta, que no té capelles laterals, té, en canvi, aquests espais ocupats: a la dreta per la pica baptismal i una escala de cargol que dona accés al campanar i al cor.
El campanar és de secció quadrada i està coronat per una coberta poligonal de llicorella. A la façana sud-oest s'obren una porta amb arc de mig punt i una petita rosassa.
A l'església s'hi pot veure una reproducció del Retaule d'Enviny, retaule gòtic creat el 1490 per Pere Espallargues.

## Referències

* 1 2 3 4 «Mare de Déu de la Candelera d'Enviny». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 27 setembre 2017].

## Bibliografia

* Gavín, Josep M. Pallars Jussà. Barcelona: Arxiu Gavín, 1981 (Inventari d'esglésies, 8). ISBN 84-85180-25-9.
* Lloret, Teresa; Castilló, Arcadi. «Sort - Enviny». A: El Pallars, la Ribagorça i la Llitera. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1984 (Gran geografia comarcal de Catalunya, 12). ISBN 84-85194-47-0.

## Vegeu també

* Sant Clem d'Enviny
* Santa Teresa de Casa Joan Martí

## Enllaços externs

* La Mare de Déu de la Candelera d'Enviny en el seu entorn, a l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Manar

«Manar» té aquests significats:
* Manar o Mannar, ciutat tàmil de Sri Lanka a la província del Nord.
* Districte de Manar o Mannar, divisió administrativa de la província del Nord a Sri Lanka
* Illa de Manar o Mannar, illa de la costa occidental de Sri Lanka
* Golf de Manar o Mannar, golf de l'oceà Índic, a Sri Lanka
Viccionari
# Orestias minimus

Orestias minimus és una espècie de peix de la família dels ciprinodòntids i de l'ordre dels ciprinodontiformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 3,5 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: Perú.

## Referències

* ↑ BioLib (anglès) i (txec)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)
# Luis Cicuéndez Muñoz

Luis Cicuéndez Muñoz (La Villa de Don Fadrique, Toledo, 1898 – San Martín de Valdeiglesias, Madrid, 193?) fou el primer alcalde espanyol del Partit Comunista d'Espanya.
Va ser nomenat alcalde de la seva localitat després de la segona volta de les eleccions municipals de 1931. Va ocupar l'alcaldia entre abril i setembre de 1931 i fou destituït pel nou governador civil de Toledo, Fernández Valderrama, acusat de fer propaganda extremista al municipi. Quan es produïren els fets de La Villa de Don Fadrique del 8 de juliol de 1932 hagué de fugir per no ser-ne acusat d'instigador. Aleshores marxà a Moscou, on passà per l'Escola Leninista de Moscou.
A les eleccions generals espanyoles de 1933 i 1936 fou candidat del PCE (el 1936 integrat en la candidatura del Front Popular) per la província de Toledo, però no fou escollit.
Va morir al capdavant dels voluntaris de La Villa de Don Fadrique al sector de San Martín de Valdeiglesias (Madrid).

## Referències

* ↑ GUERRI MARTÍN, Carmen: La pequeña Rusia: antecedentes de una insurreción. I Congreso de Història de Castella-La Manxa, vol. 10. 1985. ISBN 84-7788-010-7
* ↑ FERNÁNDEZ GUTIERREZ, P.: Revueltas campesinas en 1932: el caso de La Villa de Don Fadrique; en La Guerra Civil en Castilla-La Mancha 70 años después: actas del Congreso Internacional. ISBN 978-84-8427-555-8
# Luis Chiappara

Luis Chiappara (Montevideo, c. 1890 - Després de 1929) va ser un futbolista uruguaià que va competir a començaments del segle xx.
A nivells de clubs jugà al River Plate Football Club. Amb la selecció de futbol de l'Uruguai fou seleccionat per disputar la competició de futbol dels Jocs Olímpics de París, on l'equip guanyà la medalla d'or, però ell no disputà cap partit.

## Referències

* ↑ OLYMPIC GAMES 1924 a rsssf.com
* ↑ (anglès) Uruguayan Squads in the World Cup, RSSSF
* ↑ L. Chiappara a olympic.org
# Manchild

Manchild és una sèrie de televisió de comèdia produïda per la BBC guionitzada per Nick Fisher i dirigida per David Evans. Va ser emesa a BBC 2. Ha sigut comparada amb Sex and the City.
Tracta sobre cinc hòmens amb cinquanta-i-escaig anys amb problemes com la frustració en el sexe, en l'amor, el divorci i el matrimoni.

## Repartiment

* Nigel Havers com a Terry, el narrador
* Christine Kavanaugh com a Christine, ex-dona de Terry
* Anthony Stewart Head com a James
* Don Warrington com a Patrick
* Ray Burdis com a Gary
* Lindsey Coulson com a Cheryl, muller possessiva i gelosa de Gary

## Rebuda

A The New York Times es va escriure una ressenya negativa sobre la sèrie on la considerà una sèrie que tal com és una sèrie amb classe i intel·ligent, el seu sadisme el fa difícil de ser agradable de vore.
En una ressenya escrita en The Times es criticà negativament la sèrie considerant-la que no és gens graciosa.

## Nova versió

El guionista Nick Fisher va vendre la sèrie a la productor Touchstone Television. Finalment Showtime va portar endavant la creació de la nova versió. El 2006 es va emetre l'episodi pilot.

## Referències

* 1 2 3 4 Wertheimer, Ron «TELEVISION REVIEW; Pity the Middle-Aged Male. Just Watch Him Squirm!». The New York Times, 02-08-2002 [Consulta: 22 juny 2017].
* 1 2 Midgley, Carol «TV Review». The Times i The Sunday Times, 26-02-2006 [Consulta: 22 juny 2017].
* ↑ Adalian, Josef «‘Manchild' matures». Variety, 02-01-2006 [Consulta: 22 juny 2017].
* ↑ Deans, Jason «America snaps up BBC's Manchild». The Guardian, 21-11-2002 [Consulta: 22 juny 2017].
* ↑ Andreeva, Nellie «Showtime inks Corbett as 'Manchild'». Hollywood Reporter, 03-11-2006 [Consulta: 22 juny 2017].
# Marcel A. Farinelli

Marcel A. Farinelli (l'Alguer, 1978) és un historiador alguerès que resideix a Barcelona. És especialista en la història contemporània de les illes de Sardenya i Còrsega i ha estudiat a fons les relacions entre aquests territoris.

## Obra publicada

* El feixisme a l'Alguer. Barcelona: Angle, 2010. ISBN 978-84-92758-78-4.
* Història de l'Alguer. Barcelona: Llibres de l'Índex, 2014. ISBN 978-84-942334-0-1.
* Antoni Simon Mossa, l’Alguer i Sardenya durant el franquisme. Rafael Dalmau, Editor, 2023. ISBN 9788423208944.

## Referències

* ↑ Tedó, Xavi. «El tuitaire més famós de l'Alguer que els algueresos diuen que no existeix». Diari Ara, 22-09-2023. [Consulta: 26 setembre 2023].
* ↑ Forniès, David. «Els nacionalistes sards admiren Catalunya, però aquest interès no hi és a l'inrevés. Sardenya no és tan mediàtica com el procés!». Nationalia, 04-02-2016. [Consulta: 15 novembre 2022].
* ↑ Felipó, Ramon. «El feixisme a l'Alguer», 17-10-2012. [Consulta: 15 novembre 2022].
* ↑ Felipó, Ramon. «"Història de l'Alguer", de Marcel A. Farinelli», 07-07-2014. [Consulta: 15 novembre 2022].
# Panionios FC

El Panionios GSS FC (grec: Πανιώνιος) és la secció de futbol de la societat poliesportiva grega Panionios GSS, que té la seua seu a Nea Smirni (Atenes). Participa a la Super Lliga Grega, la primera divisió grega.
El Panionios va ser fundat el 1890 a Esmirna cosa que el fa el club de futbol grec més antic. Arran de la guerra greco-turca de 1919-1922 i de l'intercanvi de població entre Grècia i Turquia, el club poliesportiu Panionios GSS va ser traslladat a Atenes.
Han guanyat dues copes gregues (el 1979 i el 1998), mentre que van quedar subcampions del campionat grec durant les temporades 1950–51 i 1970–71. També han guanyat la Copa dels Balcans de 1971 i han aconseguit els quarts de final de la Recopa d'Europa de futbol la temporada 1998–99.

### Palmarès

* 1 Copa Balcànica de clubs: 1971
* 2 Copa grega de futbol: 1979, 1998

### Jugadors destacats

| Nikos Anastópulos Takis Fissas Antonis Manikas Thomàs Mavros Kostas Nestoridis Dimitris Saravakos Nikos Tsiantakis Aléxandros Tziolis | Vanguelos Mantzios Foto Strakosha Stéphane Demol Luciano de Souza Jaroslav Drobný Thomas Christiansen Marcel Coras Tamadani Nsaliwa | Terry Curran Marco Gabbiadini Mark Robins Gary Owen Keith Gumbs Milinko Pantić Erol Bulut |

### Evolució de l'uniforme

| 1908 | 1924 | 1930 | 2012 | 2013–14 (A) | 2014–15 (A) | 2016–17 |

## Referències

* ↑ «Panionios GSS». uefa.com. [Consulta: 21 novembre 2020].

## Enllaços externs

* Web oficial secció de futbol Arxivat 2018-06-20 a Wayback Machine.
# MIU

MIU té els següents significats:
* Moviment Islàmic de l'Uzbekistan, grup extremista islamista de l'Uzbekistan
* Universitat Internacional d'Egipte (del seu nom en anglès Misr International University), universitat privada amb seu al Caire (Egipte)
* Miu Miu, marca de roba de l'empresa de moda Prada