OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Alejandro Brand

Alejandro Brand (Medellín, 15 de maig de 1950) fou un futbolista colombià de la dècada de 1970.
Fou internacional amb la selecció de Colòmbia.
Pel que fa a clubs, defensà els colors de Millonarios on jugà durant tota la seva carrera.

## Referències

* ↑ Perfil a transfermarkt.es
* ↑ Perfil a 11v11.com
* ↑ Perfil a ALEJANDRO BRAND: TALENTO AZUL Arxivat 2019-01-15 a Wayback Machine. a zonamixtabogota.com
# Alcorcón

Alcorcón és una ciutat de l'àrea metropolitana de Madrid, situada a 13 km de Madrid en direcció sud-oest. La seva població actual és de 164.633 habitants (cens oficial a 1 de gener de 2006) i, en continu creixement, la formen sobretot emigrants d'altres regions d'Espanya. El poble afronta un enorme desenvolupament urbà en la iniciativa denominada Eixample Sud d'Alcorcón. Recentment ha obtingut el títol de "Gran Ciutat de la Comunitat de Madrid", títol que es concedeix als municipis de més de 150.000 habitants amb uns mínims de “ciudadibilitat”.

## Demografia

Evolució demogràfica a Alcorcón 1842-2006 :
| 1842 | 1877 | 1887 | 1897 | 1900 | 1910 | 1920 | 1930 | 1940 | 1950 |
| 626 | 623 | 587 | 604 | 621 | 649 | 813 | 809 | 659 | 759 |
| 1960 | 1970 | 1981 | 1991 | 2001 | 2002 | 2003 | 2004 | 2005 | 2006 |
| 2.114 | 46.073 | 140.957 | 139.641 | 147.787 | 149.594 | 154.441 | 156.592 | 162.524 | 176.245 |

## Veïns il·lustres

* Mariano Mariano, humorista
* Javier Basilio, periodista
* Inma del Moral, presentadora
* Maribel Verdú, actriu
* Sôber, grup de rock
* Meswy, cantant de hip-hop
* Zénit, cantant de hip-hop
* Arturo Fernandez, actor
* Lucía Asue, reportera

## Vegeu també

* Agrupación Deportiva Alcorcón, el club de futbol local, de 2a divisió.

## Enllaços externs

* Pàgina web de l'Ajuntament d'Alcorcón (castellà)
* Portal Digital Independent d'Alcorcón Arxivat 2018-08-08 a Wayback Machine. (castellà)
* Alcorcon.net (castellà)
* Predicció meteorològica a Alcorcón Arxivat 2008-02-13 a Wayback Machine. (castellà)
# Allumiere

Allumiere és un municipi italià, situat a la regió del Laci i a la Ciutat metropolitana de Roma Capital. L'any 2001 tenia 4.275 habitants. El poble es va desenvolupar a l'entorn de mines d'alum descobertes el 1462. Són aquestes mines que van donar-li el nom. El papa Lleó X les va donar en concessió a Agostino Chigi, senyor de la Tolfa.

## Referències

* 1 2 «Allumieri» (en italià). Treccani Enciclopedia on line. Treccani.
* ↑ Dizionario di toponomastica : storia e significato dei nomi geografici italiani. (en italià). Milano: Garzanti, 1996, p. 21. ISBN 88-11-30500-4.
# Allumwandlung

| | a | b | c | d | e | f | g | h | |
| 8 | | | | | | | | | 8 |
| 7 | | | | | | | | | 7 |
| 6 | | | | | | | | | 6 |
| 5 | | | | | | | | | 5 |
| 4 | | | | | | | | | 4 |
| 3 | | | | | | | | | 3 |
| 2 | | | | | | | | | 2 |
| 1 | | | | | | | | | 1 |
| | a | b | c | d | e | f | g | h | |
Un allumwandlung (mot alemany per "promoció completa") és un problema d'escacs en què, en algun moment de la solució, un peó (o, de vegades, peons), és promocionat diversament a cavall, alfil, torre i dama.
A la dreta hi ha un problema compost per Niels Høeg i publicat per primer cop el 1905. Les blanques juguen i fan mat en tres. La jugada clau (la primera jugada de les blanques) és 1.f7, i depenent de com es defensin les negres, les blanques promocionen ja sigui a dama, a torre, a alfil, o a cavall, en la jugada dos. Les variants són:
    1... e4 2. f8D qualsevol 3. De7 mat (o Df6 mat)
    1... Rd6 2. f8D Rc6 3. Dc5 mat
    1... exf4 2. f8T Rd6 3. Tf6 mat
    1... exd4 2. f8A Rf6 3. Ta6 mat
    1... Rf6 2. f8C exd4 3. Tf7 mat
La importància de les promocions menors queda palesa si es considera què passa en cas que les blanques promocionin a dama: després de 1... exf4 o 1... exd4 2. f8D és ofegat, mentre que seguir 1... Rf6 2. f8D Rxg6 no condueix al mat.

## Vegeu també

* Babson task
# Aldohexosa

Una aldohexosa és una hexosa amb un grup aldehid en un extrem. Les aldohexoses tenen quatre centres quirals amb un total de 16 estereoisòmers possibles. D'aquests, només 3 ocorren de manera natural: D-glucosa, D-galactosa, i D-mannosa. Hi ha 8 aldohexoses-D:
* D-Al·losa
* D-Altrosa
* D-Glucosa
* D-Mannosa
* D-Gulosa
* D-Idosa
* D-Galactosa
* D-Talosa

## Deoxialdohexoses

Les aldohexoses poden tenir un o més dels seus grups hidroxil substituïts per hidrogens per formar deoxialdohexoses. A continuació se'n llisten algunes de ben conegudes:
* L-Fucosa (6-deoxi-L-galactosa)
* L-Ramnosa (6-deoxi-L-mannosa)
* D-Quinovosa (6-deoxi-D-glucosa) - forma part del sulfolípid SQDG.
* L-Pneumosa (6-deoxi-L-talosa)

## Referències

* ↑ Thisbe K. Lindhorst. Essentials of Carbohydrate Chemistry and Biochemistry. 1 ed. Wiley-VCH, 2007. ISBN 3527315284.
* ↑ John F. Robyt. Essentials of Carbohydrate Chemistry. 1 ed. Springer, 1997. ISBN 0387949518.
# Algyroides

Algyroides és un gènere de sauròpsids (rèptils) escatosos pertanyents a la família Lacertidae.

## Referències

* ↑ Johnston, George. Magazine of Zoology and Botany. W.H. Lizars, 1838, p. 354.
# Algámitas

Algámitas és una localitat de la província de Sevilla, Andalusia, Espanya. L'any 2005 tenia 1.337 habitants. La seva extensió superficial és de 21 km² i té una densitat de 63,7 hab/km². Les seves coordenades geogràfiques són 37° 01′ N, 5° 09′ O. Està situada a una altitud de 447 metres i a 110 kilòmetres de la capital de la província, Sevilla.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1996 | 1998 | 1999 | 2000 | 2001 | 2002 | 2003 | 2004 | 2005 | 2006 |
| 1.412 | 1.377 | 1.382 | 1.373 | 1.378 | 1.371 | 1.360 | 1.347 | 1.337 | 1330 |

## Enllaços externs

* Algámitas - Sistema d'Informació Multiterritorial d'Andalusia
* Informació d'Algámitas Arxivat 2007-01-05 a Wayback Machine.
* Portal d'Algámitas Arxivat 2008-06-02 a Wayback Machine.
# Algímia

«Algímia» té aquests significats:
# Al·lat

Al·lat o Al-Lat (àrab: اللات, al-Lāt) va ser una deessa de l'Aràbia preislàmica i una de les tres divinitats principals de la Meca, juntament amb al-Uzza i Manat, amb les que constituïa una Trinitat divina.
Era una divinitat considerada de les més importants. Els devots li atribuïen (com feien també a altres divinitats d'alt nivell) un poder superior sobre les coses terrenals.
La deessa Al·lat (a qui també anomenaven Alilat) se la representava com una pedra blanca quadrada. Els àrabs i altres pobles semites de Síria i Mesopotàmia l'adoraven. Era la Deessa mare de Palmira (al nort de Síria), i tenia com a símbol un lleó. Els nabateus del sur de Jordània i Palestina, la consideraven la deessa del Sol, font de tota vida. La ciutat de La Meca tenia un haram (santuari) dedicat a Al·lat, i una hima o camp sagrat on s'hi feien sacrificis propiciatoris i oracions per atreure els seus favors.
És mencionada a l'Alcorà (sura 53:19), on es precisa que els àrabs preislàmics consideraven aquestes tres deesses com les filles del déu principal (Al·là). Tenia dedicat un important temple a Taïf que va ser destruït pels musulmans en els primers anys de l'adveniment de l'islam.
Heròdot la considerava erròniament equivalent a Afrodita.

## Referències

* ↑ Healey, John F. The religion of the Nabataeans: a conspectus. Leiden: Brill, 2000, p. 107-109. ISBN 9789004107540.
* ↑ Heròdot. Històries, I, 131

## Enllaços externs

* "Lat, al-" a Oxford Islamic Studies Online Arxivat 2013-02-21 a Wayback Machine.
* Localització del temple d'Al·lat
# Al·lanita-(Nd)

L'al·lanita-(Nd) és un mineral de la classe dels silicats, que pertany al grup de l'al·lanita. Va rebre el seu nom l'any 2012 per Radek Škoda1, Jan Cempírek, Jan Filip, Milan Novák1, František Veselovský i Radim Čtvrtlík per la seva relació amb el grup de l'al·lanita i per tenir el neodimi com a element dominant.

## Característiques

L'al·lanita-(Nd) és un element químic de fórmula química {CaNd}{Al₂Fe$^{2+}$}(Si₂O₇)(SiO₄)O(OH). Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 2011. Cristal·litza en el sistema monoclínic.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, l'al·lanita-(Nd) pertany a «09.B - Estructures de sorosilicats amb grups barrejats de SiO₄ i Si₂O₇; cations en coordinació octaèdrica [6] i major coordinació» juntament amb els següents minerals: al·lanita-(Ce), al·lanita-(La), al·lanita-(Y), clinozoisita, dissakisita-(Ce), dol·laseïta-(Ce), epidota, epidota-(Pb), khristovita-(Ce), mukhinita, piemontita, piemontita-(Sr), manganiandrosita-(La), tawmawita, manganipiemontita-(Sr), ferrial·lanita-(Ce), clinozoisita-(Sr), manganiandrosita-(Ce), dissakisita-(La), vanadoandrosita-(Ce), uedaïta-(Ce), epidota-(Sr), ferrial·lanita-(La), åskagenita-(Nd), zoisita, macfal·lita, sursassita, julgoldita-(Fe$^{2+}$), okhotskita, pumpel·lyïta-(Fe$^{2+}$), pumpel·lyïta-(Fe$^{3+}$), pumpel·lyïta-(Mg), pumpel·lyïta-(Mn$^{2+}$), shuiskita, julgoldita-(Fe$^{3+}$), pumpel·lyïta-(Al), poppiïta, julgoldita-(Mg), ganomalita, rustumita, vesuvianita, wiluïta, manganovesuvianita, fluorvesuvianita, vyuntspakhkita-(Y), del·laïta, gatelita-(Ce) i västmanlandita-(Ce).

## Formació i jaciments

Es troba en pegmatites enriquides amb elements de terres rares lleugeres (Sc, La, Ce, Pr, Nd, Pm, Sm, Eu i Gd) de manera inusualment extrema i amb esgotament dels elements de terres rares pesants (Y, Tb, Dy, Ho, Er, Tm, Yb i Lu). Va ser descoberta a la pedrera Åskagen, al districte de Persberg, a Filipstad (Värmland, Suècia). També ha estat descrita a les pegmatites del mont Ulyn Khuren (Khovd, Mongòlia), a La Cabrera pluton (Madrid, Espanya) i a la mina de feldespat Kingman (Arizona, Estats Units).

## Referències

* ↑ «Allanite-(Nd)» (en anglès). Mindat. [Consulta: 28 juliol 2016].
# Ambloy

Ambloy és un municipi francès del departament del Loir i Cher i la regió del Centre - Vall del Loira.
# Amy Farrah Fowler

Amy Farrah Fowler és un personatge de la sèrie còmica de televisió estatunidenca The Big Bang Theory, interpretada per l'actriu Mayim Bialik. Amy és una neurocientífica que manté una relació amorosa amb el personatge de Sheldon Cooper (interpretat per Jim Parsons). S'hi dona la circumstància que Bialik té el doctorat en Neurociències, mentre que Amy és doctora en Neurobiologia. Amb la seua entrada, gairebé paral·lela a la de Bernadette, la sèrie es va apartar del concepte inicial de colla masculina de científics freaks i geeks, i va tombar cap a trames de relació de parella, amb un major protagonisme femení.
Apareix per primera vegada en el capítol final de la tercera temporada i comença a sortir amb Sheldon a la cinquena. Fins a la sisena temporada, viuen en apartaments separats. Quan Leonard, el company de pis de Sheldon, marxa per un temps, ella es trasllada per conviure junts, sense fortuna. Burxat pel colega i rival Barry Kripke, Sheldon menteix a l'afirmar que té relacions sexuals amb Amy, si bé admet a Penny que està obert a tindre'n. Ho admet de nou davant d'Amy, en el curs d'una partida del joc de rol Dungeons & Dragons. A la darrera temporada, Sheldon i Amy guanyen junts el Premi Nobel de Física pel seu treball en la teoria de cordes super-asimètriques.
D'altra banda, Amy havia mantingut una visió ambivalent i sovint condescendent cap a les altres dues dones de la colla, Penny i Bernadette (parelles de Leonard i Howard, respectivament). Tanmateix, a mesura que progressa la sèrie, cada vegada passa més temps amb elles, juntes o per separat. En certs moments considera Penny com la seua millor amiga; fins i tot, s'insinua un cert enamorament i atracció física. Penny, per la seua banda, la té en bona estima però no acaba de comprendre que siga extremadament sincera o que no entenga les "converses de xiques". Cap a Bernadette, manté un lligam d'amiga pròxima.

## Referències

* ↑ Rosado, Ricardo: "'The Big Bang Theory': Mayim Bialik habla de su entrada en la serie en busca de un seguro médico", a Fotogramas, 11 de gener de 2021
* ↑ "'The Roommate Transmogrification': Trading places", en Uproxx, 20 de maig de 2011
* ↑ Reich-Shackelford, Vanessa: "Depictions of Women in STEM: Amy Farrah Fowler". Blog del Westcoast Women in Engineering, Science and Technology de la Universitat Simon Fraser, 25 de maig de 2017
* ↑ Ausiello, Michael; Ausiello, Michael. «The Big Bang Theory Finale: EPs Talk Elevator Twist, Sheldon's Speech, Howard and Bernadette's [Spoilers]» (en anglès americà), 17-05-2019. [Consulta: 15 juny 2021].
* ↑ Ivie, Devon: "The Big Bang Theory’s Mayim Bialik on Amy and Sheldon Finally Sleeping Together and the Biggest Misconception About the Show". Vulture, 17 de desembre de 2015
# 'Ohonua

'Ohonua és un poble de Tonga, localitzat a l'illa d''Eua, al grup d'illes de Tongatapu. El 2011 tenia 1.528 habitants.

## Referències

* ↑ «Tonga 2011 Census of Population and Housing» (en anglès). Departament d'Estadística de Tonga, 2011. [Consulta: 23 agost 2017].
# Aules

Aules: publicació dels alumnes de l'Institut de Reus va ser una publicació dels estudiants de l'Institut de Reus que sortí durant dos cursos, el 1934-1935 i el 1935-1936.

## Història

La seva finalitat era donar a conèixer les inquietuds dels estudiants de l'Institut i el moviment cultural en què actuaven. Volien també ser un portaveu dels estudiants que intentaven obrir-se camí en el camp de les lletres. Al número 1 (15 d'octubre de 1934) deien: "Ens hem decidit a publicar aquest periòdic, perquè estem fortament convençuts que tots teniu dintre vostre unes idees en estat més o menys embrionari i que no us atreviu a plasmar damunt del paper [...] voldríem que tinguéssiu plena confiança amb Aules...".
Els redactors eren els alumnes dels últims cursos de batxillerat. Del número 1 al 15-16 (1934-35): Carles Giró, Ramon Guardans, Wenceslau Amigó, Francesc Rodon, Eudald Mercadé, Juan-Amado Albouy, Maria Cabré… Del número 17 al 24 (1935-36): Francesc Baró, Benet Oriol, Josep Alsina, Joan Teixell, Xavier Amorós… Hi van publicar articles Salvador Vilaseca, Alexandre Frías, Josep Caixés, Josep Maria Guix Sugranyes, Antoni Correig, Pere Cavallé, Joan Gilabert i altres. Els temes més tractats eren referits al món de la cultura: cinema, música, poesia, literatura... però també tractaven temes històric, geogràfics i científics. A l'Institut de Reus, i amb un abast més comarcal, s'editava també Batxiller.

## Aspectes tècnics

El primer número va sortir el 15 d'octubre de 1934 i el darrer el maig de 1936. El curs 1934-1935 (núms. 1-15/16) era quinzenal. Del número 17 al número 24 (1935-36) mensual. La majoria de números tenien 12 pàgines i vuit pàgines més de publicitat, normalment de comerços, laboratoris i petites indústries locals. El format era de 20x21 cm. L'imprimia la Impremta Ferrando, al raval de Francesc Macià número 35 de Reus. Els mesos de maig, al final del curs acadèmic, publicaven números extraordinaris. La redacció era a l'Institut de Reus. Es podia fer una subscripció a partir el butlletí de subscripció que apareixia en alguns números. Es venia a 25 cèntims el número. Es van publicar un total de 24 números, repartits en dos cursos acadèmics.

## Localització

* Col·lecció completa a la Biblioteca Central Xavier Amorós de Reus
* Col·lecció a la Biblioteca del Centre de Lectura de Reus

## Referències

* ↑ La premsa a la provincia de Tarragona durant la Segona República: 1931-1936. Tarragona: Diputació de Tarragona, 1996, p. 64-66. ISBN 848861828X.
* ↑ «Aules». [Consulta: 27-I-2014].
* ↑ «Aules». [Consulta: 27-I-2014].

## Vegeu també

* La Premsa a Reus 1813 - 1939
Viccionari
# Saliotita

La saliotita és un mineral de la classe dels silicats, que pertany al grup de l'esmectita. Rep el nom en honor de Pierre Saliot, professor de geologia del laboratori de geologia de l'Ecole Normale Superieure de França.

## Característiques

La saliotita és un silicat de fórmula química (Li,Na)Al₃(AlSi₃O$_{10}$)(OH)₅. Cristal·litza en el sistema monoclínic. La seva duresa a l'escala de Mohs es troba entre 2 i 3. És una interstratificació ordenada 1:1 regular de cookeïta i paragonita.
Segons la classificació de Nickel-Strunz pertany a «09.EC - Fil·losilicats amb plans de mica, compostos per xarxes tetraèdriques i octaèdriques» juntament amb els següents minerals: minnesotaïta, talc, wil·lemseïta, ferripirofil·lita, pirofil·lita, boromoscovita, celadonita, txernikhita, montdorita, moscovita, nanpingita, paragonita, roscoelita, tobelita, aluminoceladonita, cromofil·lita, ferroaluminoceladonita, ferroceladonita, cromoceladonita, tainiolita, ganterita, annita, efesita, hendricksita, masutomilita, norrishita, flogopita, polilitionita, preiswerkita, siderofil·lita, tetraferriflogopita, fluorotetraferriflogopita, wonesita, eastonita, tetraferriannita, trilitionita, fluorannita, xirokxinita, shirozulita, sokolovaïta, aspidolita, fluoroflogopita, suhailita, yangzhumingita, orlovita, oxiflogopita, brammal·lita, margarita, anandita, bityita, clintonita, kinoshitalita, ferrokinoshitalita, oxikinoshitalita, fluorokinoshitalita, beidel·lita, kurumsakita, montmoril·lonita, nontronita, volkonskoïta, yakhontovita, hectorita, saponita, sauconita, spadaïta, stevensita, swinefordita, zincsilita, ferrosaponita, vermiculita, baileyclor, chamosita, clinoclor, cookeïta, franklinfurnaceïta, gonyerita, nimita, ortochamosita, pennantita, sudoïta, donbassita, glagolevita, borocookeïta, aliettita, corrensita, dozyïta, hidrobiotita, karpinskita, kulkeïta, lunijianlaïta, rectorita, tosudita, brinrobertsita, macaulayita, burckhardtita, ferrisurita, surita, niksergievita i kegelita.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta als afloraments d'esquists propers a la localitat de Tabernas, a la província d'Almeria (Andalusia, Espanya). També ha estat descrita als afloraments de metapelita de Salobreña, a la província de Granada, també a Andalusia. Aquests dos indrets són els únics de tot el planeta on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Saliotite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 1r febrer 2020].
# Salisano

Salisano és un comune (municipi) de la Província de Rieti, a la regió italiana del Laci, situat a uns 45 km al nord-est de Roma i a uns 20 km al sud-oest de Rieti. A 1 de gener de 2019 la seva població era de 549 habitants.

## Referències

* ↑ «Resident population on 1st january» (en anglès). ISTAT. [Consulta: 28 gener 2020].
# Rosa Doz y Gordon

Rosa Doz y Gordon (Madrid, 26 de desembre de 1812 – Panticosa, 14 d'agost de 1875), coneguda habitualment pel títol nobiliari de marquesa vídua de Monreal i de Santiago, va ser una noble, filantropa i benefactora espanyola.
Filla de Fermín Doz y Aguirre i de Margarita Gordon y Archimbaud, d'origen escocès, va néixer a Madrid el 26 de desembre de 1812. Va ser educada al convent d'ursulines de Birmingham, al Regne Unit. Es casà el 1838 amb Pedro Bernaldo de Quirós, militar i noble, marquès de Monreal, Cimada i Santiago. La parella va tenir quatre fills, però tots van morir prematurament i, finalment, Doz enviudà del seu marit el 1861.
El 1854 va ser nomenada dama personal de la reina Isabel II.
A causa de la mort de tots els seus familiars, Doz va decidir dedicar la resta de la seva vida a la beneficència i les obres pietoses. Cal destacar el finançament de les Escuelas Dominicales el 1865, una institució fundada originalment per la comtessa d'Humanes i en decadència en aquell moment, de les quals es van obrir més centres. El 1870 fundà a Madrid les Escuelas Católicas, una escola per a nens pobres al barri de San Andrés, l'Associació de la Vela dedicada al Santíssim Sagrament i a la Mare de Déu dels Àngels, així com una capella pública a Cuatro Caminos, que fins llavors no disposava de centre religiós. En algun moment fundà també la congregació de les Germanes Pobres. Val a dir que la seva influència també va ser important en la fundació del convent de caputxins d'Arenys de Mar i de carmelites a Marquina.
La marquesa va morir el 14 d'agost de 1875 mentre s'estava als Banys de Panticosa (Osca) per recomanació del seu metge.

## Referències

* ↑ Nieto Cortadellas, Rafael. Los descendientes de Cristóbal Colón: obra genealógica (en castellà). La Havana: Sociedad Colombista Panamericana, 1952, p. 314.
* ↑ Bulloch, John; Henderson, John Alexander. Scottish Notes and Queries (en anglès). Aberdeen: D, Wyllie and Son, 1923, p. 7.
* 1 2 3 4 5 Ballesteros Robles, Luis. Diccionario biográfico matritense (en castellà). Madrid: Ajuntament de Madrid, 1912, p. 456-457.
* 1 2 3 «Excma. Sra. Marquesa Viuda de Monreal y de Santiago». La Ilustración Española y Americana, 08-09-1875, pàg. 138.
* ↑ Soler Salcedo, Juan Miguel. Nobleza española. Grandezas inmemoriales (en castellà). Madrid: Visión Libros, 2020, p. 65.
* ↑ Ocerin, Enrique de. Índice de los expedientes matrimoniales de militares y marinos que se conservan en el Archivo General Militar (1761-1865) (en castellà). Madrid: CSIC i Instituto Jerónimo Zurita, 1959, p. 170.
* ↑ Valle de Juan, María Ángeles. «Pedro Bernaldo de Quirós Colón de Larreategui y Toledo» (en castellà). Reial Acadèmia de la Història. [Consulta: 14 juny 2021].
* ↑ «Boletín de las leyes». Boletín Especial del Notariado de España y Ultramar, 12-03-1854.
* 1 2 Serrano, Nicolás María. Apéndice al Diccionario Universal de la Lengua Castellana, Ciencias y Artes (en castellà). Madrid: Astort Hermanos, Editores, 1881, p. 1849.
# Santa Magdalena de Sanaüja

Santa Magdalena de Sanaüja és una església del municipi de Sanaüja (Segarra) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És una capella situada a un dels extrems del Cementiri de Sanaüja, a l'entrada del poble, de planta rectangular i una sola nau, coberta a dues aigües, absis semicircular i realitzada amb carreus regulars rejuntats amb argamassa.
A la façana principal hi trobem la portalada principal de grans dimensions formada per un arc de mig punt adovellat, sobre la qual anteriorment hi havia una fornícula per albergar la figura d'un sant. A la part inferior de la façana est destaca una obertura rectangular emmarcada amb carreus i tapiada posteriorment. Originàriament aquesta capella tenia un petit campanar d'espadanya d'un sol ull i a acabat en forma triangular al capdamunt de la façana principal.

## Història

La primera referència documental que tenim d'aquesta capella, data de l'any 1758 a causa d'una visita pastoral del bisbe d'Urgell. Tot i això, sembla que els seus orígens cal buscar-los al segle xii, època en què les capelles sota aquesta advocació solien ser un lloc de refugi per persones que patien malalties contagioses.

## Referències

* 1 2 3 4 «Santa Magdalena de Sanaüja». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 4 febrer 2015].
# Santa-Reparata-di-Moriani

Santa-Reparata-di-Moriani (en cors Santa Riparata di Moriani) és un municipi francès, situat a la regió de Còrsega, al departament d'Alta Còrsega. L'any 1999 tenia 43 habitants.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 117 | 130 | 83 | 51 | 37 | 43 |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit | Qualitat |
| 2001-2008 | René Dominique Silvagnoli | | |
| 2008- | Camille Dominici | | |
# Peix pelicà

El peix pelicà (Eurypharynx pelecanoides) és un peix abissal rarament vist pels humans encara que aquestes criatures s'enganxen de tant en tant a les xarxes dels pescadors. És un peix amb la forma d'una anguila, és l'única espècie del gènere Eurypharynx i de la família Eurypharyngidae. Pertany a l'ordre Saccopharyngiformes, els quals estan estretament relacionats amb les veritables anguiles.
El tret més distintiu del peix pelicà és la seva enorme boca, molt més gran que el seu cos. La boca està sense estrènyer mitjançant una articulació i pot obrir-se bastant per engolir a un peix de major grandària que ell mateix. La mandíbula inferior, semblant a una bossa, recorda a la mandíbula d'un pelicà, d'aquí el seu nom. L'estómac pot estirar-se i expandir-se per allotjar menjars grans. El peix pelicà utilitza una llarga cua amb forma de fuet per moure's. Al final de la mateixa posseeix un òrgan lluminós la finalitat del qual és atreure a les preses.
El peix pelicà s'alimenta principalment de peixos, gambetes i plàncton. Pot aconseguir una grandària que va des dels 61 cm fins al metre de longitud i se li pot trobar en mars tropicals i subtropicals en profunditats de 900 a 8000 metres.