OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Serra d'arc

Una serra d’arc moderna és una serra de tall transversal emmarcada amb metall en forma d’arc amb una fulla ampla i gruixuda. Aquest tipus de serra també es coneix com serra sueca o serra Finn

## Descripció

És una eina amb dents amples que es pot utilitzar per tallar branques o troncs de llenya de fins a 6 polzades (150 mm) de diàmetre. El nom de "serra sueca" deriva de la versió de marc tubular de metall ovalat, inventada als anys vint per la companyia sueca Sandvikens Jernverk, i de patents addicionals per als dos immigrants suecs als EUA. Totes les versions modernes comparteixen aquestes característiques comunes.

## Serra d'arc clàssica

Tradicionalment, una serra d’arc era una eina per serrar fusta que s’utilitzava per a talls rectes o corbats. La serra d’arc clàssica és el tipus de serra de marc que apareix a documents antics. La seva fina fulla es manté en tensió mitjançant un marc. En el vocabulari clàssic denota una fulla dentada suspesa entre dues llargues nanses estretes que estan recolzades i separades per una barra longitudinal al centre de les nanses, formant una forma de H ampla (les nanses formen els muntants de la H, la barra la part travessera de la H). La fulla es manté en tensió amb un cordó trenat (tensor) que corre paral·lel a la fulla entre les dues nanses però al costat oposat del marc. El cordó (o cable) s’utilitza per torçar-lo amb una palanca fixada a un bucle del mateix fent que augmenti la tensió a cada gir sobre el cordó. La palanca topa contra la barra longitudinal impedint que el cordó es destensi. Una versió més fina de la serra, que és més gran que una serra de marqueteria, utilitza una fulla estreta de $^1$⁄$_4$ polzada (6 mm) o menys, amb nanses que permeten a l'usuari subjectar la serra i girar la fulla.
La serra d’arc clàssica es va utilitzar tant a l'antiga Xina com al període hel·lenístic i es va desenvolupar a partir de serres anteriors.
El terme serra d'arquet es fa servir per a modells més petits, per tallar metalls o ossos.

## Vegeu també

* Serra de vogir
* Intàrsia
* Trepat artesà

## Referències

* ↑ Sorden, L. G.. Lumberjack lingo,. 1st ed. Spring Green, Wis.: Wisconsin House, 1969. 14.
* ↑ Serra d'arc a l'USPTO (anglès), Bow Saw
* ↑ Wood, Harry Einsley, and James Henry Smith. Prevocational and industrial arts,. Chicago: Atkinson, Mentzer & company, 1919. 9. Print.
* ↑ Article sobre el disseny de la serra d’arc
* ↑ Joseph Needham. Science and Civilisation in China: Volume 4, Physics and Physical Technology, Part 2, Mechanical Engineering. Cambridge University Press, 2 gener 1965, p. 54. ISBN 978-0-521-05803-2.

## Enllaços externs

* DIY bow saw design
* A 1920s bow saw design Arxivat 2018-09-18 a Wayback Machine.
* A bushcraft bow saw tutorial
* American Bucksaws Reference Publications
# Marc Terenci Varró Gibba

Marc Terenci Varró Gibba (en llatí Marcus Terentius Varro Gibba) va ser un militar romà del segle I aC. Formava part de la gens Terència.
Apareix per primera vegada l'any 52 aC quan va participar en l'afer judicial de Marc Saufeu (Marcus Saufeius), acusat d'assassinar Publi Clodi Pulcre i jutjat per la Lex Pompeia de vi. Varró Gibba era un home jove i havia estat entrenat en oratòria per Ciceró. Va ser partidari de Juli Cèsar i era a Brundusium l'any 48 aC. Després va ser qüestor de Marc Juni Brut a la Gàl·lia Cisalpina l'any 46 aC, i va morir en aquest any o al començament de l'any següent.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Volum III. Londres: John Murray, 1876, p. 1223.
# Margrit Schiller

Margrit Schiller (Bonn, 1948) és una psicòloga i activista d'esquerres alemanya que va militar al Sozialistisches Patientenkollektiv (SPK) fins a la seva dissolució, i després a la Fracció de l'Exèrcit Roig (RAF), una guerrilla urbana amb sensibilitat internacionalista que actuava contra l'imperialisme i el colonialisme econòmic i tenia com a objectius les empreses que estaven espoliant Àfrica o que armaven els EUA a la Guerra del Vietnam.

## Biografia

Schiller va estudiar Psicologia a la Universitat de Bonn i a la Universitat Ruprecht Karl de Heidelberg.
El 25 de setembre de 1971, dos policies es van acostar a un vehicle mal aparcat a l'autopista Friburg de Brisgòvia-Basilea. Abans d'arribar al vehicle, però, dues persones van sortir-ne i van començar a disparar-los. Un dels dos policies va resultar greument ferit. Més endavant, els policies van identificar Schiller i Holger Meins com els seus agressors. El 22 d'octubre del mateix any Schiller va baixar l'estació de tren d'Hamburg al voltant de les 10 de la nit i en adonar-se que la policia l'estava seguint es va amagar en un aparcament. Més tard, es va trobar amb els seus camarades Irmgard Möller i Gerhard Müller, i quan la policia va intentar acostar-s'hi van córrer. Un dels policies va atrapar Schiller però hi va haver una baralla, li van disparar sis vegades i el van matar. L'altre policia va ser ferit al peu. Aquella nit al voltant de les 2 h, La policia es va acostar a una sospitosa en una cabina telefònica que va resultar ser Schiller. Va ser arrestada i sentenciada a 27 mesos de presó.
Schiller va ser alliberada el 1973 i va passar a la clandestinitat immediatament. Va estar involucrada en la reorganització de la RAF després de les detencions dels membres principals Ulrike Meinhof i Andreas Baader. Durant aquell temps va participar en atracaments a bancs. No obstant això, el 1974 va ser arrestada de nou després que la policia dugués a terme batudes a Hamburg i Frankfurt. Mentre va estar a la presó, Schiller va participar en vagues de fam.
El 1979 Schiller va ser alliberada de la presó. El 1985 es va traslladar a l'Havana i el 1993 es va establir a Montevideo. Després de deu anys a l'Uruguai, va tornar a Berlín. Va descriure la seva experiència a l'exili a les seves memòries titulades So siehst du gar nicht aus! (2011).

## Referències

* ↑ Ruai, Berta. «Unides per desarmar el silenci». Directa, 18-07-2022. [Consulta: 9 setembre 2022].
* ↑ «Assoziation A - Margrit Schiller». Assoziation-a.de.
* ↑ Sansaor, Ann. «La construcció d'Alemanya després de 1945 es va basar en oblidar que el 90% de la població va mirar cap a un altre costat». Directa, 10-05-2021. [Consulta: 9 setembre 2022].
# Martial (cràter)

Martial és un cràter d'impacte en el planeta Mercuri de 51 km de diàmetre. Porta el nom del poeta de l'antigua Roma Marc Valeri Marcial (c. 40-c. 103), i el seu nom va ser aprovat per la Unió Astronòmica Internacional el 1979.

## Referències

* ↑ «Martial». Gazetteer of Planetary Nomenclature. United States Geological Survey, 11-10-2016. [Consulta: 14 juny 2017].

## Vegeu també

* Llista de cràters de Mercuri
# Mas de Can Roure de Raset

El Mas de Can Roure de Raset és una obra de Cervià de Ter (Gironès) protegida com a bé cultural d'interès local.
Es tracta d'una masia de grans dimensions, aproximadament 400m² per planta, construïda amb l'estructura clàssica de tres cossos i sala central al pis. La planta baixa és coberta amb voltes de canó, alguna de les quals formada per encanyissat i la resta amb rajola ceràmica doblada. Originàriament devia tenir únicament dues plantes. Cap al segle xvii o XVIII possiblement es va ampliar una planta més. Es pot veure una diferència entre les obertures de pedra de Girona de les dues plantes originals i les obertures que es van fer a posteriori.
Al centre de la façana hi trobem la porta original adovellada, parcialment oculta per un balcó de factura posterior. Hi ha també una porta de grans dimensions feta amb brancals i llinda. La masia presenta un cos adossat cobert amb terrat. El conjunt presenta diversos coberts d'una i dues plantes, en destaca el paller de grans dimensions presidit per un pilar central de pedra picada que sostenia la coberta. A pocs metres es conserva l'era pavimentada amb caironets de ceràmica. Cal fer esment dels murs de pedra que delimitaven la finca pel costat de ponent, així com el safareig de pedra situat a pocs metres de l'entrada.
Tot i el deficient esta de conservació cal ressaltar que l'edifici no ha estat transformat al llarg del temps i que es conserva tal com era en el moment que estava funcionant. Segons la documentació de què disposa l'Ajuntament de Cervià de Ter, se sap que aquest immoble va tenir sempre la funció d'habitatge. La casa es troba deshabitada des de 1965. Des d'aleshores l'edifici ha estat tancat i ha patit un deteriorament progressiu de tots els seus elements constructius fins al punt que actualment es troba en estat ruïnós. Gran part de la teulada i sostres interior estan enrunats.

## Referències

* 1 2 3 4 «Mas de Can Roure de Raset». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 8 novembre 2016].
# Mas de Cantó

Mas de Cantó és una obra del municipi de Vilallonga del Camp (Tarragonès) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Es tracta d'una antiga masia formada per diversos edificis annexos on hi destaquen els arcs de pedra de mig punt a l'exterior i apuntats a l'interior. L'edifici principal, orientat a l'est, consta d'una escala que li fa d'accés al primer pis i una torratxa, molt estilitzada i d'airoses proporcions, que s'enlaire a la seva part més punxeguda mitjançant arcs parabòlics. Al costat d'aquest edifici trobem altres magatzems que tenen una estructura molt semblant, tot i que la decoració és força més senzilla.
En conjunt, el mas és de regust eclèctic, amb murs emblanquinats i finestres cobertes amb pintures de color vermell. Tot ell es troba força malmès.

## Història

La masia ha sofert nombroses modificacions i reformes, fonamentalment als segles XVIII, XIX i XX, encara que el seu origen cal cercar-lo a l'edat mitjana.

## Referències

* 1 2 3 «Mas de Cantó». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 18 febrer 2016].

## Enllaços externs

* «Mas de Cantó». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
# Marina di Gioiosa Ionica

Marina di Gioiosa Ionica és un comune (municipi) de la Ciutat metropolitana de Reggio de Calàbria, a la regió italiana de Calàbria, situat a uns 80 km al sud-oest de Catanzaro i a uns 120 km al nord-est de Reggio de Calàbria. A 1 de gener de 2019 la seva població era de 6.541 habitants.
Marina di Gioiosa Ionica limita amb els municipis de Gioiosa Ionica, Grotteria i Roccella Ionica.

## Referències

* ↑ «Resident population on 1st january» (en anglès). ISTAT. [Consulta: 6 febrer 2020].
# Masoud Kimiai

Masoud Kimiai -مسعود کیمیایی en persa (Teheran, 1941) és un director, guionista i productor iranià nominat a l'Os d'Or el 1991 per Dandan-e-mar.

## Filmografia

* Come Stranger (1968)
* Qeysar (1969)
* Reza (the Motorcyclist (1970)
* Dash Akol (1971)
* Baluch (1972)
* Soil (1973)
* Gavaznha (1974)
* The Horse (curtmetratge)
* The Oriental Boy (curtmetratge, 1974)
* Ghazal (1976)
* The Journey of the Stone (1978)
* The Red Line (1982)
* Blade and Silk (1986)
* The Lead (1988)
* The Sergeant (1990)
* Snake Fang (1990)
* The Wolf's Trail (1992)
* Trade (1993)
* The Feast (1995)
* Sultan (1996)
* Mercedes (1997)
* Cry (1998)
* Protest (1999)
* Friday Soldiers (2002)
* Hokm (2004)
* The Boss (2006)
* Mohakeme dar Khiaban (2009)
* Crime (2011)
* Qeysar 40 saal baad (documental, 2011)
* Metropole (2014)

## Referències

* ↑ «Annual Archives - 1991 - Prize Winners» (en anglès). Berlinale, 15-10-2013. Arxivat de l'original el 2013-10-15. [Consulta: 10 desembre 2022].
* ↑ The Routledge encyclopedia of films (en anglès), 2015, p. 241-242. ISBN 978-1-317-68261-5.
# Mara Soldi Maretti

Mara Soldi Maretti (Casalbuttano, 1931 - 1988) va ser una mestra i poetessa llombarda.
Va treballar tota la vida de mestra a la seva població natal, Casalbuttano, i va tenir cinc fills. És coneguda per la seva obra poètica escrita en llombard i italià, amb la qual presta especial atenció a les tradicions, la cultura i la seva transmissió a la mainada.

## Obra

* Ma pudaròo màai dìite.
* Prosit (1964).

## Referències

* ↑ «Mara Soldi Maretti» (en italià). Zecchino d'Oro. [Consulta: 25 gener 2021].
# Maurolicus amethystinopunctatus

Maurolicus amethystinopunctatus és una espècie de peix pertanyent a la família dels esternoptíquids.

## Hàbitat

És un peix marí, d'aigües fondes i batipelàgic.

## Distribució geogràfica

Es troba a l'Atlàntic nord-oriental: les illes Açores.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Cocco A., 1838. Su di alcuni salmonidi del mare di Messina. Nuovi Ann. Sci. Nat. Bologna Anno 1 Tomo 2 (fasc. 9). 161-194.
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Cocco, A., 1838. Su di alcuni salmonidi del mare di Messina. Nuovi annali delle scienze naturali e rendiconto dei lavori dell'Accademia della Scienze dell'Instituto di Bologna con appendice agraria. Bologna Anno 1 Tomo 2 (fasc. 9): 161-194, Pls. 5-8.
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Santos, R.S., F.M. Porteiro i J.P. Barreiros, 1997. Marine fishes of the Azores: annotated checklist and bibliography. Bulletin of the University of Azores. Supplement 1. 244 p.

## Bibliografia

* Museu Suec d'Història Natural. Base de dades de la col·lecció d'ictiologia. Secció d'Ictiologia, Departament de Zoologia de Vertebrats. Estocolm, Suècia, 1999.

## Enllaços externs

* Catalogue of Life Arxivat 2016-03-06 a Wayback Machine. (anglès)
* AQUATAB
# Shreeram Abhyankar

Shreeram Abhyankar (Mara: श्रीराम शंकर अभ्यंकर) (Ujjain, 22 de juliol de 1930 - West Lafayette, 2 de novembre de 2012), conegut informalment com Ram Abhyankar, va ser un matemàtic indi, nacionalitzat estatunidenc.

## Vida i Obra

Tot i haver nascut a Ujjain, Abhyankar va passar la seva infància i adolescència a Gwalior on el seu pare era professor de matemàtiques d'un col·legi de la ciutat del qual, més endavant, en va ser director. Va cursar estudis superiors a la universitat de Bombai amb algunes classes addicionals a l'Institut Tata. El 1950 va ser conscient que, si volia aprofundir en les matemàtiques, havia d'estudiar als Estats Units. El 1951, quan va haver aconseguit les beques necessàries per a la seva manutenció, va començar els seus estudis a la universitat Harvard. El 1956 va obtenir el doctorat sota la direcció d'Oscar Zariski amb una tesi en la qual resolia un problema sobre la resolubilitat de les singularitats de les superfícies de característica P.
Després de ser professor a diferents universitats (Colúmbia, Cornell, Princeton i Johns Hopkins), el 1963 va ser nomenat professor de la universitat Purdue, en la qual va romandre fins a la seva mort el 2012.
El camp de treball més important d'Abhyankar va ser la geometria algebraica, tema sobre el qual va publicar la majoria dels seus més de cent-setanta articles científics. Des de l'inici de la seva recerca, va tenir una especial inclinació per la resolució de les singularitats.
Sempre va estar molt vinculat a la seva cultura índia, i la seva família, incluida la seva esposa nord-americana, parlaven marathi. El 1976, va ser el fundador de l'Institut Bhaskaracharia, a Poona, honrant la memòria de l'antic matemàtic indi Bhaskara II.

## Referències

* ↑ Christensen et al., 2004, p. 50.
* ↑ Mullay i Shataye, 2014, p. 1197.
* ↑ Christensen et al., 2004, p. 60.
* ↑ Mullay i Shataye, 2014, p. 1196.
* ↑ Mullay i Shataye, 2014, p. 1199.
* ↑ Christensen et al., 2004, p. 3-12.
* ↑ Mullay i Shataye, 2014, p. 1201.
* ↑ Mullay i Shataye, 2014, p. 1198.
* ↑ Alladi, 2019, p. 45.

## Bibliografia

* Alladi, Krishnaswami. «Reflections on Shreeram Abhyankar». A: George E. Andrews, Christian Krattenthaler, Alan Krinik (eds.). Lattice Path Combinatorics and Applications (en anglès). Springer, 2019, p. 43-46. ISBN 978-3-030-11101-4.
* Christensen, Chris; Sundaram, Ganesh; Sathaye, Avinash; Bajaj, Chandrajit. Algebra, Arithmetic and Geometry with Apllications (en anglès). Springer, 2004. ISBN 978-3-540-00475-2.
* Mullay, Shashikant; Shataye, Avinash «Shreeram Abhyankar (July 22, 1930–November 2, 2012)» (en anglès). Notices of the American Mathematical Society, Vol. 61, Num. 10, 2014, pàg. 1196-1216. ISSN: 0002-9920.

## Enllaços externs

* O'Connor, John J.; Robertson, Edmund F. «Shreeram Abhyankar» (en anglès). MacTutor History of Mathematics archive. School of Mathematics and Statistics, University of St Andrews, Scotland.
* «Professor Shreeram Shankar Abhyankar» (en anglès). Indian National Science Academy. [Consulta: 1r desembre 2023].
# Perizoni

El perizoni (del llatí perizonium) o drap de la puresa designa el tros de tela que, en les imatges religioses, serveix per amagar la nuesa de Jesús de Natzaret a la creu.
La forma del perizoni és important per datar la representació del Crist i permet també simbolitzar certes idees del subjecte (cintura, longitud, etc.).
La relíquia del perizoni (vertader, segons la tradició) es conserva a la catedral d'Aquisgrà, a Alemanya.

## Enllaços externs

* "Perizoni" a la Gran Enciclopèdia Catalana
# Aceguá

Aceguá és una localitat de l'Uruguai, ubicada al nord-est del departament de Cerro Largo, sobre la franja fronterera amb el Brasil. Es troba a 234 metres sobre el nivell del mar. Té una població aproximada de 1.511 habitants al cens de 2011. Es bessona d'una població a l'altre costat de la frontera, que porta el mateix nom.
El nom deriva del Tupi-Guaraní yace-guab que vol dir "Lloc de descans etern". Com a data de fundació es va adoptar el 24 d'abril de 1863 que fou quan es va intentar establir la població al costat de la duana que hi havia al lloc.
El 1897 va tenir lloc a la rodalia la batalla d'Aceguá entre els exèrcits de Aparicio Saravia i el general Justino Muniz.
La localitat fou declarada poble oficialment per llei 10.101 de 23 de desembre de 1941 i elevada a la categoria de vila per llei 15.810 de 14 d'abril de 1986.
La ciutat està a les faldilles de la Serra d'Aceguá i a la carretera de Melo. La població gran més propera és Bagé al Brasil, a 59 km.

## Demografia

Evolució demogràfica (Font: Instituto Nacional de Estadística pàgina web) :
| 1963 | 1975 | 1985 | 1996 | 2004 |
| 464 | 929 | 1.302 | 1.432 | 1493 |

## Referències

* ↑ (anglès) Mapa, localització, clima i altres dades

## Enllaços externs

* Informació sobre Aceguá (anglès)
# Ronselarebeek

El Ronselarebeek és un curs d'aigua que desguassa els pòlders de Koolkerke, Dudzele i Oosterke. Neix a Koolkerke i desemboca al Leopoldkanaal en passar primer per un sifò sota l'Schipdonkkanaal, a la frontera entre Bruges (Dudzele) i Oostkerke (Damme).
Es tracta d'un antic priel (una rasa natural, fet per la marea) que des del segle x es va canalitzar quan es van assecar els pòlders per guanyar terra fèrtil al mar. Fins al 2003 només desguassava al canal mitjançant una resclosa de desguàs, obert a baixamar. Tot i les multiples intervencions humanes al llarg de la seva història, es considera com un curs d'aigua natural.
L'expansió del port de Zeebrugge va trencar molts cursos d'aigua seminaturals, i va caldre construir una estació de bombatge d'emergència cap a l'Schipdonkkanaal que completa el desguàs per gravetat cap al Leopoldkanaal. S'hi va afegir un pas de peix particularment adaptat a l'anguilla. Aquesta estació a més permet mantenir un nivell d'aigua que fa un equilibri entre les necessitats de l'agricultura i les de la protecció de la natura. A costat de l'estació es va excavar una «bassa d'espera». Es va aprofitar la reforma per crear llocs de fresa per als peixos.

## El nom

L'esment mes antic Rondsaertader («vena de Rondsaert», nom del qual la primera part Rondsaert és probablement un antròponim) data del 1259, un canal seminatural que desguassava a l'Zwin, l'estuari del Reie. El nomenclator actual utilitza l'ortografia Ronselarestraat per al carrer, el servei del patrimoni del govern de Flandes utilitza l'ortografia Ronselarebeek. Altres fonts i plafons al curs del riuet utilitzen l'ortografia antiguitzant Ronselaerebeek. També li han dedicat al barri de Sint-Jozef de Bruges un carrer amb encara una altra ortografia: Rontsaardbekestraat.

## Afluent

A més d'un sèrie de recs de desguàs sense nom, és alimentat per l'Eivoordebeek.

## Referències

* ↑ «Ronselarestraat (Dudzele)». Inventaris Onroerend Erfgoed. [Consulta: 17 novembre 2019].
* ↑ Stroomgebiedbeheerplan voor de Schelde 2016-2021 - Bekkenspecifiek deel Bekken van de Brugse Polders (pdf) (en neerlandès). Oostende: Bekkensecretariaat Bekken van de Brugse Polders, 2014, p. 30.
* ↑ Het bekkenbeheerplan van het bekken van de Brugse Polders (pdf) (en neelrandès). Sint-Andries: Secretariaat van het bekken van de Brugse Polders, 2009, p. 34.
* 1 2 «Project Ronselaerebeek beschermt regio Damme tegen wateroverlast» (en neerlandès). De Standaard, 03-11-2004 [Consulta: 17 novembre 2019].
* ↑ Wijns, Kristof (coordenador). Windturbineproject te Zeebrugge op de terreinen van ICO (pdf) (en neerlandès). Brussel·les & Anvers: Electrabel & Sweco, 2018, p. 218.
# Aseraggodes borehami

Aseraggodes borehami és un peix teleosti de la família dels soleids i de l'ordre dels pleuronectiformes que es troba a les costes de les Illes Hawaii.

## Referències

* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* ↑ FishBase (anglès)
# Serralada d'Ajanta

La serralada d'Ajanta (també d'Indhyari, Satmala i Chandor) és una cadena muntanyosa de l'estat de Maharashtra a l'Índia. Hi neixen entre d'altres, els rius Godavari i Tapti. La serra de Satmala és de fet la seva continuació.
El lloc principal és Ajanta amb els famosos temples d'Ajanta excavats a la roca amb 24 monestir (viharas) i 5 temples (chatiyas), notables a la religió budista, que inclouen diverses pintures.
# 321
## Esdeveniments

* 7 de març: l'emperador romà Constantí declara el diumenge («venerable dia del Sol») com a setè dia de la setmana, en lloc del dissabte.
* Calcidi tradueix la primera part del Timeu de Plató al llatí
* A Antioquia (Turquia), un sínode de bisbes condemna l'arrianisme.

## Naixements

* Valentinià I, emperador romà.
* Wáng Xīzhī (王羲之), cal·lígraf xinès.

## Referències

* ↑ Bible Readings for the Home - Sabbath Legislation
# Hachiman

Hachiman (八幡神, Hachiman-shin / Yawata no kami) és el déu de la guerra i protector del poble japonès en la mitologia japonesa. El seu nom significa 'el déu de les vuit banderes celestials'. El seu animal simbòlic i missatger és el colom.
Des de l'antiguitat, Hachiman va ser beneït pels camperols com el deu de l'agricultura. En la religió xinto, va esdevenir llegenda com a símbol de l'emperador Ōjin, fill de l'emperadriu Jingū.
El déu Hachiman també se'l senyalava com a guardià del Minamoto un clan dels samurais. No Minamoto Yoshiie, després de l'arribada d'edat al Santuari Iwashimizu a Kyoto, va passar al nom de Hachiman Taro Yoshiie i a través de les seves proeses militar i la seva virtut com a líder, va ser considerat com un samurai ideal a través dels anys. El seu fill Minamoto no Yoritomo va esdevenir shōgun i va establir el shogunat Kamakura, va construir el Santuari Tsurugaoka Hachiman a Kamakura i va començar la veneració de Hachiman com a guardià del seu clan.