OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Pic Long

El Pic Long és una muntanya de 3.192 m d'altitud, amb una prominència de 726 m, que es troba al massís de Nhèuvièlha, al departament dels Alts Pirineus (França). És el punt culminant del massís.
La primera ascensió la va realitzar el duc de Nemours i Marc Sesqué l'agost de l'any 1846. Henri Brulle, Célestin Passet i François Bernat-Salles també el van ascendir el 13 d'agost de 1890.

## Referències

* ↑ Buyse, Juan. Los Tresmiles del Pirineo, un estudio enciclopédico (en castellà). 3a. ed.. Barcelona: Martínez Roca, 1993 (Muntanyisme). ISBN 8427017340.
* ↑ «Pic Long : Climbing, Hiking & Mountaineering : SummitPost». [Consulta: 8 maig 2023].
# Can Moix

Can Moix és una casa de Sant Esteve de Palautordera (Vallès Oriental) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici de planta rectangular amb una façana arrenglerada al carrer, al costat de l'església. Consta de planta baixa i dos pisos. La coberta és a dues vessants i està limitada per un gran ràfec. La façana és de composició bastant simètrica, encara que està desequilibrada en un costat del segon pis degut als buits d'una galeria d'arcs rebaixats.

## Història

Aquesta casa abans es deia Can bou o Mas Bou, ara es diu Can Moix.
Es desconeix la seva antiguitat, la data de 1515 és la més antiga que es coneix.
La forma externa que té la casa no és la mateixa que tenia abans, ja que ha canviat durant el segle xix. A dins conserva un pou de glaç en forma de tina, fet d'obra.

## Referències

* 1 2 3 4 «Can Moix». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 27 octubre 2017].
# Podhorany

«Podhorany» té aquests significats:
* Podhorany (Nitra), poble de la regió de Nitra, a Eslovàquia
* Podhorany (Kežmarok), poble del districte de Kežmarok, a la regió de Prešov, Eslovàquia
* Podhorany (Prešov), poble del districte de Prešov, a la regió de Prešov, Eslovàquia
# Universitat d'Estiu de Gandia

La Universitat d'Estiu de Gandia (UEG), va ser creada l'any 1984 per l'Ajuntament de Gandia amb l'objectiu de fer nàixer un centre obert de cultura i debat, així com connectar la ciutat amb el món universitari.
La primera edició es celebrar del 27 d'agost a l'1 de setembre en el col·legi Joan XXIII del Grau de Gandia amb uns 150 alumnes. La segona i tercera edició van suposar la seua projecció i consolidació i a partir de la quarta (1987) el seu disseny es va fonamentar en un tema central que constitueix el denominador comú de totes les activitats, de caràcter interdisciplinari: el futur, Europa, les revolucions, ciutadans del món o el territori n'han estat alguns d'ells. Des de la cinquena edició la Universitat de València (UV) n'és entitat coorganitzadora. Des de l'any 2004 es va reconvertir en UIG o Universitat Internacional de Gandia, de la UVEG (Universitat de València, Estudi General) i en el 2008 es va constituir el Centre Internacional de Gandia, amb la intenció de començar a impartir ensenyament reglat. Aquestes darreres entitats han continuat organitzant la UEG durant dues setmanes del mes de juliol, amb tallers, cursos, seminaris i activitats de nit.
L'any 2013 celebrà els seus 30 anys i al 2024 va arribar a a la 41ª edició. En el 2023-2024 es va realitzar una exposició commemorativa i es va publicar un llibre arran de les 40 edicions.
A les quatre primeres edicions municipals, del 1984 al 1987, el coordinador general va ser Jesús Eduard Alonso López i, a partir de la cinquena els directors, nomenats per la Universitat de València, van ser Josep Vicent Marqués (1988), Amando García Rodríguez (1989-93), Isabel Morant Deusa (1995-2000), Josep Lluís Barona i Vilar (2001), Rafael Gil Salinas (2002), Joan del Alcàzar Garrido (2003-2011), Josep Montesinos i Martínez (2012-2015), Emili Aura Tortosa (2016-2019), y des de 2020 Carme Melo Escrihuela. L’any 1994 hi va haver un equip de direcció conformat per Pedro Ruiz Torres, Joan B. Llinares, Antoni Furió, Isabel Martínez Benlloch, Alfons Cervera, Neus Campillo, Àngel Sanmartín (UV), Antonio Arjona, Eudald Gonzàlez i Alícia Pastor (Ajuntament de Gandia).

## Referències

* ↑ «La XXXIII Universitat d´Estiu analizará el reto de la organización territorial» (en castellà). Levante-EMV, 12-02-2016. [Consulta: 16 febrer 2016].
* 1 2 Camacho, Josep. «Un libro para 40 años de Universitat d’Estiu de Gandia» (en castellà), 18-07-2024. [Consulta: 10 setembre 2024].
* ↑ «La Universitat d'Estiu de Gandia obri la matrícula». El Punt Avui, 13-05-2010. [Consulta: 16 febrer 2016].
* ↑ Hermosilla, J - Montesinos, J. Universitat d'Estiu de Gandia. Més de tres dècades de coneixement, ciutadania i territori. Publicacions Universitat de València., 2015.
* 1 2 «La 41 edició de la Universitat d’Estiu de Gandia conclou amb èxit». [Consulta: 10 setembre 2024].
* ↑ 40 cites amb la Cultura.1984-2023.València-Gandia: Universitat de València (en català). Gandia: Ajuntament de Gandia, 2024.
# Denison (Texas)

Denison és una població dels Estats Units a l'estat de Texas. Segons el cens del 2009 tenia 24.127 habitants.

## Fills il·lustres

* Booker Ervin (930-1970) músic de jazz.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Denison tenia 22.773 habitants, 9.185 habitatges, i 6.135 famílies. La densitat de població era de 389,2 habitants/km².
Dels 9.185 habitatges en un 29,8% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 48,1% hi vivien parelles casades, en un 14,4% dones solteres, i en un 33,2% no eren unitats familiars. En el 29,1% dels habitatges hi vivien persones soles el 14,4% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,43 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,97.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 24,6% tenia menys de 18 anys, un 8,8% entre 18 i 24, un 26,7% entre 25 i 44, un 22,4% de 45 a 60 i un 17,4% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 38 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 83,7 homes.
Cap de les famílies estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Denison». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 12 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Denison». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2011-06-06. [Consulta: 12 agost 2010].
# Frédéric Godefroy

Fréderic Godefroy (París, 13 de febrer de 1826 - L'Estela e Bètharram, 30 de setembre de 1897) va ser un filòleg, lexicògraf, periodista i historiador de la literatura del romanticisme francès.
Va ser l'autor d'un Dictionnaire de l'ancienne langue française et de tous ses dialectes du IX e au XV e siècle (en 10 volums: 1880-1902), amb una estructuració força deficient però amb una gran abundor de documentació. Escriví també una extensa història de la literatura francesa: Histoire de la littérature française (1859-67) i diversos tractats de caràcter religiós.
Entre 1914 i 1918, després de la seva mort, els col·laboradors de Godefroy van fer donació del seu fons a l'Institut Catholique de Paris (ICP). El fons conté repertoris sobre la llengua francesa, escrita i parlada, el patuès i la llengua del segle xvi, a més de notes d'un suplement inèdit del seu Diccionari de l'Antiga Llengua Francesa del segle IX a XV.

## Referències

* 1 2 «.xml Frédéric Godefroy». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Duval, Frédéric. «Fréderic Godefroy: parcours bio-biblioraphique». A: Frédéric Godefroy: actes du Xe Colloque international sur le moyen français organisé à Metz du 12 au 14 juin 2002 par le centre "Michel Baude, littérature et spiritualité" et par l'ATILF (UMR 7118). École nationale des chartes, 2003, p. 25–42. ISBN 978-2-900791-63-9 [Consulta: 29 setembre 2018].
* ↑ Stadtler, T. «Frederic Godefroy, Dictionnaire de l'ancienne langue francaise et de tous ses dialectes du IX^e au XV^e siecle (1880-1902), Edition electronique publiee par Claude Blum, presentee par Jean Dufournet». Vox romanica, Núm. 64, 2005, pàg. 322-323. ISSN: 0042-899X.
* ↑ Hériché-Pradeau, Sandrine. «Fréderic Godefroy, historien de la littérature». A: Frédéric Godefroy: actes du Xe Colloque international sur le moyen français organisé à Metz du 12 au 14 juin 2002 par le centre "Michel Baude, littérature et spiritualité" et par l'ATILF (UMR 7118). École nationale des chartes, 2003, p. 25–42. ISBN 978-2-900791-63-9 [Consulta: 29 setembre 2018].
* ↑ «Fonds Frédéric Godefroy: Histoire et description du fonds». Institut Catholique de Paris. Arxivat de l'original el 30 de setembre 2018. [Consulta: 29 setembre 2018].
# Segundo Luna

Segundo Nepomuceno Gómez, més conegut com a Segundo Luna (Santiago del Estero, 20 d'abril de 1902 - valor desconegut), fou un futbolista argentí, que jugava com a davanter. Competí durant les dècades de 1920 i 1930.
A nivell de clubs jugà al Club Atlético Mitre (1925-1928), Newell's Old Boys (1929-1930) i Rosario Central (1931). El 1928 va ser seleccionat per disputar els Jocs Olímpics d'Amsterdam, on l'equip argentí guanyà la medalla de plata en la competició de futbol. També guanyà el Campionat Sud-americà de futbol de 1927. En total disputà dos partits amb la selecció argentina de futbol, en què marcà tres gols.

## Referències

* ↑ «Historia en Azul y Amarillo». Diario La Capital de Rosario, 2010, pàg. 3, 139.
* ↑ «Luna Gómez». Olympedia. [Consulta: 19 setembre 2024].
* ↑ «Campeonato Sudamericano 1927» (en inglés). The Rec. Sport Soccer Statistics Foundation, 21-02-2007.
* ↑ «Ficha internacional de Segundo Luna» (en inglés). Soccer Data Base.
# Pic Meirinyo

El Pic Meirinyo (en portuguès, Pico Meirinho) és una muntanya portuguesa localitzada a l'interior de la illa de Sant Miquel (Sǎo Miguel), en l'arxipèlag de les Açores.
Aquest accident geològic té el seu punt més alt a 659 metres d'altitud sobre el nivell del mar i se situa prop del Pic del Rei i de l'Estany de Sǎo Bras. Al costat del pic hi passa la Ribera de Cafua, que drena part dels seus pendents.

## Referències

* 1 2 «Turinta mapas. Açores, escala 1:75.000, mapa de estradas, informação turística, trilhos : série regional : c/ curvas de nível e cotas = Turinta maps. Azores, scale 1:75.000, road map, tourist information, walking trails : regional series : with contour lines = Açores, escala 1:75.000, mapa de carreteras, información turística, senderos = Açores, carte routière, information touristique, chemins balisés = Açores, Strassenkarte, Touristeninformation, Wanderwege.», [2009?]. [Consulta: 21 agost 2020].
# Doña Perfecta

Doña Perfecta és una de les obres més importants de l'escriptor espanyol Benito Pérez Galdós. Fou escrita l'any 1876 i pertany al corrent literari del Realisme.

## Argument

La història té lloc al fictici poble d'Orbajosa, on els seus habitants encara s'aferren a les seues tradicions i s'oposen als principis del liberalisme.
Pepe Rey, un jove amb una excel·lent formació acadèmica i idees liberals, arriba a aquest poble per casar-se amb la seua cosina Rosario. Rosario és filla de Doña Perfecta, una dona molt influent i estimada per tots. Malgrat haver de casar-se per voluntat dels seus respectius pares, els dos jóvens no tardaran a estar profundament enamorats l'un de l'altre. No obstant això, aquest amor es veurà enterbolit per les maquinacions de Don Inocencio, el penitenciari, el qual tractarà d'enfrontar a Pepe Rey amb la seua tia per obligar-lo a marxar-se'n i deixar via lliure a que el seu nebot Jacinto es case amb Rosario.
Finalment, aquesta conspiració, unida al menyspreu i l'odi dels orbajonencs cap a les idees de Pepe Rey, acabarà amb el tràgic assassinat del jove a mans de Doña Perfecta.

## Anàlisi

Doña Perfecta és una novel·la realista que tracta de reflectir la situació social i política en Espanya durant la segona meitat del segle XIX. Descriu dues visions del món oposades: una visió liberal, europeïtzada, amb esperit igualitari i centrada en la metròpoli, encarnada pel jove Pepe Rey, i una visió tradicionalista, regional, provinciana, aferrada a les costums religioses i, a vegades, fanàtica, encarnada per Doña Perfecta i els habitants d'Orbajosa. Aquestes dues visions entraran en conflicte i seran l'origen de molts odis i intoleràncies.

## Referències

* ↑ Cardona, 2008, p. 24.

## Bibliografia

* Cardona, Rodolfo. Doña Perfecta (en castellà). Ediciones Cátedra, 2008. ISBN 978-84-376-0372-8.

## Enllaços externs

* Doña Perfecta, edició online (castellà)
# Linwood (Nebraska)

Linwood és una població dels Estats Units a l'estat de Nebraska. Segons el cens del 2000 tenia 118 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Linwood tenia 118 habitants, 45 habitatges, i 26 famílies. La densitat de població era de 126,6 habitants per km².
Dels 45 habitatges en un 35,6% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 48,9% hi vivien parelles casades, en un 6,7% dones solteres, i en un 42,2% no eren unitats familiars. En el 31,1% dels habitatges hi vivien persones soles el 13,3% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,62 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,31.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 33,1% tenia menys de 18 anys, un 5,1% entre 18 i 24, un 30,5% entre 25 i 44, un 21,2% de 45 a 60 i un 10,2% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 34 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 119,4 homes.
La renda mediana per habitatge era de 31.250 $ i la renda mediana per família de 40.833 $. Els homes tenien una renda mediana de 31.528 $ mentre que les dones 21.250 $. La renda per capita de la població era de 13.654 $. Aproximadament el 10,7% de les famílies i el 9% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Linwood». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 8 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Linwood». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Josep Ramon de Camps i Avinyó

Josep Ramon de Camps i d'Avinyó (Peralada, segle xviii - 1858) fou un terratinent altempordanès amb possessions a Peralada i Espolla, entre altres llocs. Era fill de Francesc de Paula de Camps i Font natural de Girona i Marianna d'Avinyó i Desprat natural de Peralada. Va tenir un paper destacat en el setge de Girona de 1808.
Es va casar amb Joaquima de Matas i d'Albert, de Figueres i va tenir els fills següents: Pelagi de Camps i de Matas, l'hereu, Ferran, Carlota, Joaquima i Pilar, aquesta última casada amb Antoni de Suelves i Ustariz, marquès de Tamarit. Fou elegit diputat per Girona a les Corts de 1836, 1840 i 1841. En 1836 apareix en el primer lloc de la relació dels majors contribuents de la província de Girona.

## Referències

* ↑ Carles Rahola, a cura de Rosa Maria Oliveras i Castanyer. Contra l'invasor. Recull d'articles a L'Autonomista (1900-1938). Cossetània Edicions, 2007, p.92.
* ↑ «expedient del senador Pelayo de Camps y de Matas, partida de baptisme». Senado de España. [Consulta: 16 setembre 2020].
* ↑ Fitxa del Congrés dels Diputats
* ↑ Blog de Joan Corominas
# Dean Starkman

Dean Starkman és un periodista i escriptor, guanyador d'un Premi Pulitzer l'any 1994.
És editor en cap de la Columbia Journalism Review. És el responsable de la Comissió d'Auditoria, un projecte en línia de periodisme financer. Un reporter de dues dècades, Starkman recentment va ser Katrina Mitjans Fellow a l'Institut de la Societat Oberta, que cobreix la resposta de la indústria d'assegurances per l'huracà Katrina, i va passar un any cobrint els delictes de coll blanc contractat pel diari The Washington Post. Com a mèrits més destacables cal mencionar els vuit anys en els quals va ser escriptor al Wall Street Journal, així com el fet d'haver estat cap de la unitat d'investigació de The Providence Journal on va guanyar nombrosos premis nacionals i regionals i va ajudar a dirigir l'equip que va guanyar el Premi Pulitzer 1994 per a investigacions. És graduat a la Universitat McGill i a l'Escola de Periodisme de la Universitat de Colúmbia.
L'any 1994, el diari Providence Journal va ser guardonat amb el Premi Pulitzer d'investigació periodística. Starkman liderava l'equip de periodistes que va destapar la corrupció de la Cort Judicial de Rhode Island.

## Obra

* Starkman, Dean. The watchdog that didn't bark : the financial crisis and the disappearance of investigative reporting, 2014. ISBN 978-0-231-53628-8.

## Referències

* ↑ «Columbia Journalism Review - The voice of journalism». [Consulta: 26 març 2021].
* ↑ «The Watchdog That Didn’t Bark» (en anglès). Columbia University Press. [Consulta: 4 gener 2022].
* ↑ «Pulitzer Prize-winning writer Dean Starkman to talk about media coverage of financial sector» (en anglès). Yale News, 03-12-2015. [Consulta: 4 gener 2022].
* ↑ «Staff of Providence Journal-Bulletin» (en anglès). The Pulitzer Prizes. [Consulta: 4 gener 2022].

## Enllaços externs

* http://www.cjr.org/author/dean-starkman-2/
* http://www.cupblog.org/?p=12472
* http://www.golocalprov.com/news/dean-starkman-march-of-the-undead-newspapers/
* http://www.golocalworcester.com/business/qa-author-dean-starkman-on-the-watchdog-that-didnt-bark/
# Galàxies satèl·lits de la Via Làctia

La Via Làctia té diverses galàxies unides gravitacionalment, com a part del subcúmul de la Via Làctia. Aquest subgrup és part del Grup Local.
| Nom | Nom | Diàmetre (al) | Radi orbital (al) | Tipus | Descobert |
| I | Ca Major | - | 25,000 | Irr | 2003 |
| II | Nana de Sagitari | - | 81,000 | Irr | 1994 |
| III | LMC | - | 160,000 | Irr | 1519 |
| IV | SMC | - | 190,000 | Irr | 1519 |
| V | Ossa Major II | - | 200,000 | - | 2006 |
| VI | Ossa Menor | - | 205,500 | dE4 | 1954 |
| VII | Drac | - | 248,000 | dE0 | 1954 |
| VIII | Escultor | - | 254,000 | dE3 | 1937 |
| IX | Sextant | - | 257,500 | dE3 | 1990 |
| X | Quilla | - | 283,500 | dE3 | 1977 |
| XI | Ossa Major I | - | 330,000 | - | 2005 |
| XII | Forn | - | 427,000 | dE2 | 1938 |
| XIII | Lleó II | - | 701,000 | dE0 | 1950 |
| XIV | Lleó I | - | 890,000 | dE3 | 1950 |

## Referències

* ↑ David G. Turner «An Eclectic View of our Milky Way Galaxy». Canadian Journal of Physics, 92, 9, 15-08-2013, pàg. 959–963. arXiv: 1310.0014. Bibcode: 2014CaJPh..92..959T. DOI: 10.1139/cjp-2013-0429.

## Vegeu també

* Galàxies satèl·lits d'Andròmeda
* Llista de galàxies més properes
# Pic Mitre (Pakistan)

El Pic Mitre (en urdu: مائٹر چوٹی) és una muntanya que s'alça fins als 6.010 msnm. Es troba a la serralada Masherbrum. una secció de gran serralada del Karakoram, al costat de Concòrdia a Gilgit-Baltistan, Pakistan.
El Pic Mitre marca la confluència de les glaceres de Baltoro, la glacera del Gasherbrum que arriba del sud-est, i la glacera de Godwin-Austen que arriba del nord-est. Es troba just davant del Broad Peak, la dotzena muntanya més alta de la Terra.
La primera ascensió d'aquest cim va tenir lloc el 2 de juny de 1980 per part del francès Ivan Ghirardini, que la va fer en solitari.

## Referències

* 1 2 «Mitre Peak : Climbing, Hiking & Mountaineering : SummitPost». [Consulta: 10 abril 2020].
* ↑ Ivan Ghirardini. «Asia, Pakistan, Mitre Peak». American Alpine Journal, 1981, vol. 23.

## Enllaços externs

* Pic Mitre a SummitPost
# Josep Ramoneda i Nonés

Josep Ramoneda i Nonés fou un advocat, propietari i polític català. Fou elegit diputat del Partit Liberal Fusionista pel districte de Sant Feliu de Llobregat a les eleccions generals espanyoles de 1881 i 1886. Com a diputat va tenir un paper poc destacat i fou molt poc actiu.

## Enllaços externs

* Fitxa del Congrés dels Diputats (castellà)
* Joan Palomas i Moncholi, El rerefons econòmic de l'activitat dels parlamentaris catalans 1875-1885 Arxivat 2014-01-03 a Wayback Machine., p. 505
# Daganzo de Arriba

Daganzo de Arriba és un municipi de la Comunitat de Madrid.

## Història

En 1580, segons consta en les pàgines referents a aquesta vila en les Relacions Topogràfiques de Felip II, el nom era simplement Daganzo. En aquestes mateixes pàgines llegim, que la població més propera cap al sud, era la vila de Daganzuelo. Així mateix, en les pàgines corresponents a Daganzuelo, es corrobora que aquesta vila avui desapareguda, en 1576 tenia el nom de Daganzuelo, i que el seu veí del nord tenia el nom de Daganzo. En 1586 Juan Vaca de Herrera va comprar la vila de Daganzuelo i la va canviar el nom pel de Daganzo de Abajo. L'antic nom no obstant això no va caure en desús, havent fins i tot algun document de 1598, posterior al canvi de nom oficial, que continua referint-se a Juan Vaca de Herrera com "senyor de la vila de Daganzuelo". Des de llavors fins a l'actualitat, s'ha fet referència a l'avui extinta població, indistintament amb els noms de Daganzuelo o Daganzo de Abajo, sent aquest últim el seu nom oficial i el primer el d'ús més col·loquial i quotidià.

## Enllaços externs

* Ajuntament de Daganzo
* Daganzo.org
* Daganzo.eu DPZ
* Fòrum de Daganzo Arxivat 2015-02-05 a Wayback Machine.
* Daganzo de Arriba, foro Daganzo, fotos Arxivat 2011-07-18 a Wayback Machine.
# Françoise Kucheida

Françoise Kucheida (Marles-les-Mines, 27 de maig de 1946 - Lilla, 17 de juliol de 2023) fou una cantant francesa que va arribar al món professional de la cançó a l'edat de 50 anys. El 1995 enregistrà i edità el seu primer disc De la Sparpe à la Seine. L'àlbum guanyà el Gran Premi Internacional de l'Académie Charles-Cros.
Abans de dedicar-se professionalment a la cançó, Françoise Kucheida havia fer de mestre d'escola primària al Pas-de-Calais. És en aquesta escola que es va inscriure al cor i el seu director, en sentir-li la veu, li va començar a donar classes de cant. Posteriorment va començar a escriure texts i lletres de cançons. Al Festival de Montauban el 1993, Pierre Barouh la va sentir cantar i van decidir editar el seu primer disc.
Françoise Kucheida ha fet també de directora artística d'una petita sala de concerts a Liévin.

## Discografia

* 1995. De la Sparpe à la Seine
* 1998. Cris du coeur
* 2003. Chante Liévin sur Seine
* 2005. La mémoire sépia

## Referències

* ↑ «Liévin et la chanson française pleurent Françoise Kucheida» (en francès), 18-07-2023. [Consulta: 28 juliol 2023].
* ↑ «Faire-part de décès». [Consulta: 19 juliol 2023].

## Enllaços externs

* Vídeo de Françoise Kucheida