OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Edifici Martí Cortina

L'edifici Martí Cortina es construí l'any 1943 a la cantonada entre l'avinguda de l'Oest i el carrer d'En Sanç, a la ciutat de València. Està situat en un xamfrà que forma un angle agut, el creuament d'aquests dos carrers és resultat de l'obertura de l'avinguda de l'Oest, que va projectar i executar el mateix autor del projecte de l'edifici, Javier Goerlich.
L'adreça oficial és av. de l'Oest 35, cantonada als carrers d'En Sanç 9 acc. i del Músic Peydró 50 acc.

## Descripció

La tipologia de l'edifici és residencial, té tres grans habitatges per planta respecte a una caixa d'escales situada a la part més interior del solar i de manera centrada. Les peces principals estan disposades a la part que recau a l'avinguda i al carrer d'En Sanç, desenvolupant la resta del programa cap al pati de l'illa.
Aquest exemple d'arquitectura racionalista valenciana dels quaranta es relaciona amb l'expressionisme europeu. La intel·ligent organització de la planta, seguint un esquema de subdivisió paral·lela que recau al carrer, i obrint aquesta partició en ventall en la part més interior del xamfrà, això dota a la mateixa d'una gran rendibilitat i articulació. És un dels últims edificis racionalistes construïts a València després de la guerra.
La seua façana té una composició regular de tipus racionalista, que combina detalls Art déco, i consisteix en un gran pla que configura el cos central de l'edifici sobre la línia de la façana, on es disposen els buits de finestres regularment. L'edifici es corona amb una planta reculada sobre la qual sobresurt un cos en forma de torre escalonada.
Dels elements característics del moviment Déco, Goerlich n'utilitza alguns com els ranurats als brancals de les finestres o els alerons volats de poca aresta. Aquesta tendència també es manifesta en les particions de les fenestracions i a la proporció del buits, on la verticalitat sempre domina.

## Referències

* VV.AA. (Juan Cano Forrat) Registro de Arquitectura del Siglo XX en la Comunidad Valenciana ISBN 84-87233-38-4

## Enllaços externs

* L'edifici al web del docomomo
# El columpio

El columpio és un curtmetratge d'uns 9 minuts de 1992 dirigit per Álvaro Fernández Armero, qui també és autor del guió, i protagonitzat per Coque Malla i Ariadna Gil. Va ser una preqüela del seu llargmetratge Todo es mentira.

## Argument

Un noi i una noia esperen que passi el metro a l'andana d'una estació, que en aquell moment està deserta. Estan sols i cap dels dos es decideix a trencar el gel. Tot i així s'envien mirades, i encara que no es parla en cap moment se senten els seus monòlegs on pensen el que senten i fan el que no pensen.

## Repartiment

* Ariadna Gil
* Coque Malla

## Premis

Als VII Premis Goya va guanyar el Goya al millor curtmetratge de ficció (1992). també va guanyar tres guardons (pel·lícula, direcció i guió) al Festival de Cine de L'Alfàs del Pi de 1993 i un al Festival de Curtmetratges de Brest de 1993.

## Referències

* ↑ El columpio, al web dels Premis Goya
* ↑ Awards a Internet Movie Database

## Enllaços externs

* El columpio a losmejorescortos.com
* El Columpio a ecured.cu
# Elsa Fräulein SS

Elsa: Fraulein SS, també coneguda com Fräulein Devil, Captive Women 4, i Fraulein Kitty, és una pel·lícula francesa de nazisploitation del 1977 dirigida per Patrice Rhomm (acreditat com Mike Starr).

## Argument

La protagonista Malisa Longo és la cruel nazi Elsa, una antiga prostituta amb una inclinació pel sadomasoquisme, per les botes de cuir i la nuesa, i un odi a la Resistència francesa. Està ambientada durant els darrers dies de la Segona Guerra Mundial. El Tercer Reich té previst recompensar els bons oficials nazis i eliminar els traïdors enviant un "Tren del plaer" per Europa. El tren està poblat per belles prostitutes que donaran servei als soldats mentre obtenen informació sobre els que havien traït el Reich.

## Repartiment

* Malisa Longo: Elsa Ackermann
* Olivier Mathot: Franz Holbach
* Patrizia Gori: Liselotte Richter
* Pamela Stanford: Gundrun la cantant
* Claudine Beccarie
* Erik Muller
* Rudy Lenoir: general von Glück
* Jean Le Boulbar: Werner
* René Gaillard: Mheim
* Thierry Dufour: un déserteur
* Nadine Pascal (acreditada com Lynn Monteil)
* Roger Darton: Heim
* Daniel White: l'oficial al piano
* Danielle Chennevière (acreditada com Dany Chennevieres)

## Producció

Malisa Longo havia interpretat anteriorment un petit paper a Saló Kitty, que li va aconseguir els papers principals en dues pel·lícules franceses d'imitació, Elsa Fräulein SS i Helga, la louve de Stilberg, totes dues rodades l'any 1977; la primera es va rodar als mateixos platós que Train spécial pour Hitler, una pel·lícula gairebé idèntica sense la implicació de Longo d'uns mesos abans. Les tres pel·lícules van utilitzar el mateix director, equip i repartiment secundari.
El trio de pel·lícules franceses segueix la fórmula de l'èxit de 1974 Ilsa, She Wolf of the SS que va protagonitzar Dyanne Thorne com a brutal comandant del camp de presoners, però, Elsa Fräulein SS També va agafar en préstec alguns elements argumentals i estilístics de Saló Kitty, la qual cosa va permetre que la pel·lícula es publicités amb èxit tant als mercats nord-americans com europeus amb èmfasi a part; L'estil "històries d'aventures bèl·liques" de la sèrie Ilsa a la primera i el truc del prostíbul nazi a la segona.

## Referències

* ↑ Captive Women 4 a radiotimes.com
* ↑ Captive Women 4, famousfix.com
* ↑ «El Tercer Reich en profundidad | Enciclopedia del Holocausto». [Consulta: 10 desembre 2023].

## Enllaços externs

* Fragment de la pel·lícula a Dailymotion
# Eleccions legislatives daneses de 1935

Les eleccions legislatives daneses de 1935 se celebraren el 22 d'octubre de 1935 (l'11 de novembre a les illes Fèroe). Guanyaren els socialdemòcrates novament i formaria novament govern Thorvald Stauning.
| Partit | Líder | Vots | % | Escons | +/- |
| Socialdemokratiet | | 759,102 | 46,1% | 68 | +6 |
| Venstre | | 292,247 | 17,8% | 28 | -10 |
| Det Konservative Folkeparti | | 293,393 | 17,8% | 26 | -1 |
| Det Radikale Venstre | | 151,507 | 9,2% | 14 | +0 |
| Det Frie Folkeparti | | 52,793 | 3,2% | 5 | +5 |
| Danmarks Retsforbund (E) | | 41,199 | 2,5% | 4 | +0 |
| Danmarks Kommunistiske Parti | | 27,135 | 1,6% | 2 | +0 |
| Schleswigsche Partei (S) | | 12,617 | 0,8% | 1 | +0 |
| DNSAP | | 16,257 | 1,0% | 0 | +0 |
| Samfundspartiet | | 188 | 0,0% | 0 | +0 |
| Sambandsflokkurin | | 2.732 | | 1 | 0 |
| Javnaðarflokkurin | | 1.717 | | 0 | +0 |
| Altres partits (Illes Fèroe) | | 2,179 | | 0 | +0 |
| Total | Total | | | 149 | |
| Participació | Participació | 80,7% | 80,7% | 80,7% | 80,7% | 80,7% |
| Font | Font | Folketinget.dk | Folketinget.dk | Folketinget.dk | Folketinget.dk | Folketinget.dk |
# Eleccions legislatives letones de 2002

Les eleccions legislatives letones de 2002 se celebraren el 5 d'octubre de 2002 per a renovar els 100 membres del Saeima. La participació fou del 71,52%, amb 997.754 dels 1.395.287 possibles votants. El partit més votat fou el Partit de la Nova Era, però continuà com a primer ministre de Letònia Andris Bērziņš (Via Letona) fins que dimití el desembre i fou substituït per dos governs de coalició d'Einars Repše i Indulis Emsis, fins que el desembre de 2004 fou nomenat el popular Aigars Kalvītis fins a les següents eleccions.
Resultats de les eleccions de 5 d'octubre de 2002 per a renovar el Parlament de Letònia (Saeima)
| Partits i coalicions | Partits i coalicions | Vots | % | Escons | Canvi |
| | Nova Era (Jaunais Laiks) | 237,452 | 23.9 | 26 | +26 |
| | Pels Drets Humans en una Letònia Unida (Par Cilvēka Tiesībām Vienotā Latvijā) Partit de l'Harmonia Nacional (Tautas Saskaņas Partija) Partit Socialista Letó (Latvijas Sociālistiskā Partija) Igualtat de Drets (Līdztiesība) | 189,088 | 19.0 | 25 | +9 |
| | Partit Popular (Tautas partija) | 165,246 | 16.6 | 20 | -4 |
| | Unió de Verds i Agricultors (Zaļo un Zemnieku savienība) Unió d'Agricultors Letons (Latvijas Zemnieku savienība) Partit Verd de Letònia (Latvijas Zaļā partija) | 93,759 | 9.4 | 12 | +12 |
| | Partit Letònia Primer (Latvijas Pirmā partija) | 94,752 | 9.5 | 10 | +10 |
| | Per la Pàtria i la Llibertat/LNNK (Tēvzemei un Brīvībai/LNNK) | 53,396 | 5.4 | 7 | -10 |
| | Via Letona (Latvijas Ceļš) | 48,430 | 4.9 | 0 | -17 |
| | Partit Socialdemòcrata Obrer Letó (Latvijas Sociāldemokrātiskā strādnieku partija) | 39,837 | 4.0 | 0 | -14 |
| | Llum de Latgale (Latgales Gaisma) | 15,948 | 1.6 | 0 |
| | Unió Socialdemòcrata (Sociāldemokrātu Savienība) | 15,162 | 1.5 | 0 |
| | Partit Socialdemòcrata del Benestar (Sociāldemokrātiska Labklājības Partija) | 13,234 | 1.4 | 0 |
| Total | Total | 997,754 | 100.0 | 100 | |

## Referències

* 1 2 Dieter Nohlen & Philip Stöver (2010) Elections in Europe: A data handbook, p1122 ISBN 978-3-8329-5609-7

## Enllaços externs

* Web oficial de les eleccions al 8è Saeimas Arxivat 2012-04-17 a Wayback Machine.
# Iglésia de la Misericòrdia

La Iglésia de la Misericòrdia és una església de L'Alguer catalogada entre els Béns Culturals per la Regió Autònoma de Sardenya.

## Descripció

És un edifici simple, amb característiques arquitectòniques corresponents al final del Renaixement, en la variant de la contrarreforma. A l'entrada hi ha una sola nau amb dues capelles a cada costat. La nau central és de creu de volta i les quatre capelles laterals tenen volta de canó. La volta de l'absis és de maons i la resta de l'església té voltes de pedra.
La façana és senzilla, a dues aigües i amb dues torres als laterals. Al centre hi ha un portal emmarcat per pilastres amb un timpà a la part superior, que mostra un fris del segle xvii de la Mare de Déu amb el seu fill Jesús i dos frares menors en oració. A sota del timpà hi ha escrit l'any 1814 i les paraules "Ave Maria Mater Misericordiae Ora Pro Nobis".
Conserva un crucifix del segle xvi que va arribar el 1606 en un vaixell espanyol que va naufragar a causa d'una tempesta a la badia de Port Comte. A finals de la dècada de 2010 hi ha devoció i es porta en processó pels carrers de l'Alguer durant la Setmana Santa. A la dècada de 1960 Joan Armangué va documentar aquesta tradició.

## Història

Construïda el 1662 per la Germandat de la Mercè, a partir del 1738 se'n van ocupar els frares Menors Observants, que el 1718 havien patit la destrucció de la seva església de Santa Maria de la Pietat. El campanar es va construir a mitjans del segle xviii. Durant una mica més d'un segle es van fer càrrec tant de l'església com del convent que hi ha al costat. A la segona meitat del segle xix van haver d'abandonar l'espai per les lleis de supressió de les ordes religioses.
Va patir greus danys als bombardejos de la Segona Guerra Mundial i fou reconstruïda parcialment. A finals de la dècada de 2010 les religioses "Filles de l'Església" s'ocupen del temple i el monestir és una pensió per la gent gran.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Alghero, Chiesa della Misericordia». Patrimoni. Regione Autonoma della Sardegna. Arxivat de l'original el 22 de setembre 2018. [Consulta: 22 setembre 2018].
* ↑ «Iglésia de la Misericòrdia». Tot Alguer. TotAlguer. Arxivat de l'original el 22 de setembre 2018. [Consulta: 22 setembre 2018].
* 1 2 «Iglésia de la Misericòrdia». Els Llocs de Esperit. ciutatdelalguer. Arxivat de l'original el 22 de setembre 2018. [Consulta: 22 setembre 2018].
* ↑ Joan Armangué i Herrero. Arxiu de tradicions de l'Alguer. L'Abadia de Montserrat, 2001, p. 71–. ISBN 978-84-8415-322-1.

## Bibliografia complementària

* P. Nonis, "Chiese e santuari del territorio di Alghero", in Alghero: cara de roses, Cagliari, Editrice sarda F.lli Fossataro, 1951, pp. 360-365;
* S. Colomo, Guida ad Alghero e dintorni, Sassari, 1984;
* E. Valsecchi, Monumenti del centro storico di Alghero, Sassari, Nuova Comunità, 1995;
* A. Ingegno, Il centro storico di Alghero: appunti per una ricerca, Oristano, S'alvure, 1996;
* L. Deriu, Alghero: la città antica, Sassari, Carlo Delfino, 2000.
# Polypedates puerensis

Polypedates puerensis és una espècie d'amfibi que viu a la Xina.
Està amenaçada d'extinció per la pèrdua del seu hàbitat natural.

## Referències

* Feng, X. 2004. Polypedates puerensis. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 8 d'abril del 2008.
# Huanzalaïta

La huanzalaïta és un mineral de la classe dels òxids, que pertany al grup de la wolframita. Rep el nom del lloc on va ser descoberta: la mina Huanzala, al Perú.

## Característiques

La huanzalaïta és un òxid de fórmula química MgWO₄. Cristal·litza en el sistema monoclínic. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 2009, i la primera publicació data del 2010.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la huanzalaïta pertany a «04.DB - Metall:Oxigen = 1:2 i similars, amb cations de mida mitjana; cadenes que comparteixen costats d'octàedres» juntament amb els següents minerals: argutita, cassiterita, plattnerita, pirolusita, rútil, tripuhyita, tugarinovita, varlamoffita, byströmita, tapiolita-(Fe), tapiolita-(Mn), ordoñezita, akhtenskita, nsutita, paramontroseïta, ramsdel·lita, scrutinyita, ishikawaïta, ixiolita, samarskita-(Y), srilankita, itriocolumbita-(Y), calciosamarskita, samarskita-(Yb), ferberita, hübnerita, sanmartinita, krasnoselskita, heftetjernita, columbita-(Fe), tantalita-(Fe), columbita-(Mn), tantalita-(Mn), columbita-(Mg), qitianlingita, magnocolumbita, tantalita-(Mg), ferrowodginita, litiotantita, litiowodginita, titanowodginita, wodginita, ferrotitanowodginita, wolframowodginita, tivanita, carmichaelita, alumotantita i biehlita.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a la mina Huanzala, situada al districte de Huallanca, a la província Dos de Mayo (Departament de Huánuco, Perú). També ha estat descrita a dos indrets de la localitat eslovaca d'Ochtiná, a la regió de Košice: a Zlatá baňa i a la troballa de molibdè i tungstè.

## Referències

* ↑ «Huanzalaite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 1r febrer 2018].
# Clover

Clover és una població dels Estats Units a l'estat de Carolina del Sud. Segons el cens del 2000 tenia 4.014 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Clover tenia 4.014 habitants, 1.517 habitatges i 1.099 famílies. La densitat de població era de 553,5 habitants/km².
Dels 1.517 habitatges en un 35,7% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 48,2% hi vivien parelles casades, en un 19,6% dones solteres, i en un 27,5% no eren unitats familiars. En el 24,1% dels habitatges hi vivien persones soles el 10,9% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,64 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,12.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 28,9% tenia menys de 18 anys, un 7,6% entre 18 i 24, un 29,7% entre 25 i 44, un 20,9% de 45 a 60 i un 12,8% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 34 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 85,1 homes.
La renda mediana per habitatge era de 37.335 $ i la renda mediana per família de 43.276 $. Els homes tenien una renda mediana de 33.945 $ mentre que les dones 19.840 $. La renda per capita de la població era de 16.774 $. Entorn del 13,4% de les famílies i el 15,8% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Clover». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 11 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Clover». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Barranc de la Gessera (Castell de Mur)

El barranc de la Gessera és un curs d'aigua afluent de la Noguera Pallaresa per la dreta. Discorre íntegrament pel terme municipal de Castell de Mur, el tram alt a l'antic terme de Mur i el tram mitjà i final a l'antic terme de Guàrdia de Tremp.
Es forma a Patacolls, al Solà de Roca, dins de l'antic terme de Mur, però al cap de poc entra ja en el de Guàrdia de Tremp. Davalla cap al sud-est, però fa un ample revolt de primer prenent la direcció sud, després l'est, en acabat la nord-est, i, finalment, altre cop la direcció sud-est. En aquest recorregut evita el poble de Cellers, que queda al sud, ja que en arribar al nord de la Masia de Tató torç lleument cap al nord, passa al costat de la Font del Canalet, que deixa a la dreta, i deixa al mateix costat la Plana de Carrió, la Via de Corçà i los Camps.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya
# Bugia (unitat de mesura)

La bugia és una unitat de mesura d'intensitat lluminosa, actualment en desús, equivalent a 1,018 candeles. Expressa nivells d'intensitat lluminosa en relació a la llum emesa per una espelma d'una certa mida i components.
El 1948, la unitat del SI candela (cd), també anomenada bugia nova, va substituir la bugia com a unitat de mesura d'intensitat lluminosa.

## Referències

* ↑ «Bugia (unitat de mesura)». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia.

## Vegeu també

* Llista d'unitats de mesura obsoletes
# Salisbury (Missouri)

Salisbury és una població dels Estats Units a l'estat de Missouri. Segons el cens del 2000 tenia 1.726 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Salisbury tenia 1.726 habitants, 744 habitatges, i 474 famílies. La densitat de població era de 493,6 habitants per km².
Dels 744 habitatges en un 29,7% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 52,4% hi vivien parelles casades, en un 9% dones solteres, i en un 36,2% no eren unitats familiars. En el 34,1% dels habitatges hi vivien persones soles el 20,4% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,3 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,93.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 24,2% tenia menys de 18 anys, un 6,7% entre 18 i 24, un 24,9% entre 25 i 44, un 21,6% de 45 a 60 i un 22,7% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 42 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 81,8 homes.
La renda mediana per habitatge era de 30.729 $ i la renda mediana per família de 41.389 $. Els homes tenien una renda mediana de 28.988 $ mentre que les dones 19.185 $. La renda per capita de la població era de 15.163 $. Entorn del 7,1% de les famílies i el 10% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Salisbury». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 8 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Salisbury». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2010-08-20. [Consulta: 8 agost 2010].
# Huanzhulouzhu

Li Shoumin (xinès tradicional: 李壽民Wade-Giles: Li Shou-min; 1902–1961), més conegut pel seu sobrenom Huanzhulouzhu (xinès tradicional: 還珠樓主Wade-Giles: Huan-chu-lou-chu, literalment 'Propietari de l'Edifici que Retorna la Perla'), va ser un novel·lista wuxia i xianxia de Sichuan.
La seva novel·la de 1946 Espases dels Salzes (柳湖俠隱), una preqüela de la seva obra mestra Llegenda de l'Espadatxí de les Muntanyes de Shu (zh), va ser la primera novel·la wuxia traduïda a l'anglès.
Algunes pel·lícules i sèries basades en la seva obra són:
* Zu: Els guerrers de la Muntanya Màgica (pel·lícula de 1983 de Hong Kong)
* The Gods and Demons of Zu Mountain (sèrie de televisió de 1990 de Hong Kong)
* The Zu Mountain Saga (sèrie de televisió de 1991 de Hong Kong)
* Zu: La llegenda (pel·lícula hongkonguesa de 2001)
* Legend of Zu Mountain (sèrie de televisió xinesa de 2015)

## Referències

* ↑ Chard, Robert L. «Transcendents, Sorcerers, and Women Warriors: Huanzhulouzhu's Mountain Sword-Warriors of Sichuan». CHINOPERL Papers, 1999, pàg. 169–95. DOI: 10.1179/chi.1997.20.1.169.
* ↑ Mok, Olivia «Translating Appellations in Martial-Arts Fiction». Perspectives: Studies in Translation Theory and Practice, 10, 4, 2002, pàg. 273–81. DOI: 10.1080/0907676X.2002.9961451.

## Bibliografia

* Huanzhulouzhu. Blades from the Willows: A Chinese Novel of Fantasy and Martial Adventure. Wellsweep Press, 1991. ISBN 0-948454-05-9.
# Lythrypnus elasson

Lythrypnus elasson és una espècie de peix de la família dels gòbids i de l'ordre dels perciformes que es troba a les Bahames, Cuba i Jamaica.
Els mascles poden assolir els 1,6 cm de longitud total.

## Referències

* ↑ Jordan D. S. & Evermann B. W. 1896. A check-list of the fishes and fish-like vertebrates of North and Middle America. Rep. U. S. Fish Comm. v. 21 [1895] Append. 5. 207-584.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Caldwell, K.D. 1966. Marine and freshwater fishes of Jamaica. Bull. Inst. Jamaica (17):7-109.
# Léon Caurla

Léon Caurla (Étain, 4 de setembre de 1926 - Étain, 2 de març de 2002), nascut Léa Caurla va ser un atleta francès especialista en curses de velocitat, que va competir durant la 1940.
En el seu palmarès destaca una medalla de plata en els relleus 4×100 metres i una medalla de bronze en la cursa dels 200 metres del Campionat d'Europa d'atletisme de 1946, a Oslo. Va ser campiona francesa en 100 metres el 1947, en 200 metres el 1946 i 1947, en 800 metres el 1945 i en pentatló el 1947. Va millorar en dues ocasions el rècord francès del 4x100 metres. Durant la dècada de 1950 es canvià de sexe i passà a ser conegut amb el nom de Léon. Una operació similar es va fer el seu company del relleu Claire Brésolles, que va agafar el nom de Pierre.

## Millors marques

* 100 metres. 12.1" (1948)
* 200 metres. 24.9" (1947)
* 800 metres. 2'21"5 (1945)

## Referències

* 1 2 Dupuy, Gérard. «DICTIONNAIRE DE L'ATHLÉTISME FRANÇAIS. FEMININES (Abderrhamane à Duvivier)». cdm.athle.com. Arxivat de l'original el 30 de desembre 2019. [Consulta: 26 abril 2020].
* ↑ Waśko, Janusz (1953-). Athletics national records evolution 1912-2012 : golden century of IAAF records. GreenArt Jacek Kardasz, 2013, p. 360. ISBN 978-83-62033-30-0.
* ↑ Foerster, Maxime. Histoire des transsexuels en France. Béziers: H&O, 2006.
* ↑ Fitxa a trackfield.brinkster.net
# Iker Iturbe Martínez de Lecea

Iker Iturbe Martínez de Lecea (Vitòria, 10 de juliol de 1976), és un exjugador de bàsquet basc. Jugava com a aler pivot.

## Carrera esportiva

El seu primer equip fou l'Ikastola Ola-Bide Vitoria. Des de l'any 1992 fins al 1998 es formà com a jugador als Estats Units per tornar a la Lliga ACB en la temporada 98/99 i ser jugador del Reial Madrid durant quatre anys i del Club Baloncesto Estudiantes fins al 2007. La seva següent destinació va ser Itàlia, jugant per a l'UPIM Bologna, però l'aventura va ser curta perquè el febrer de 2008 torna al Reial Madrid per cobrir la baixa de Venson Hamilton, debutant durant la Copa del Rei que se celebra a Vitòria.
El seu germà Antxon Iturbe també és jugador de bàsquet i ha militat, entre d'altres, al Gijón Baloncesto, Melilla Bàsquet i Vila de los Barrios.

### Trajectòria

* Universitat de Clemson - (NCAA, EUA): 1994-1998
* Real Madrid CF - (ACB, Espanya): 1998-2002
* Estudiantes - (ACB, Espanya): 2002-2007
* UPIM Bologna - (Lega, Itàlia): 2007-2008
* Real Madrid CF - (ACB, Espanya): 2008
* Estudiantes - (ACB, Espanya): 2008-2010

## Palmarès
### Campionat Estatal

* Real Madrid CF: 1999-2000

### Campionats Internacionals

* Campionat d'Europa Juvenil de bàsquet - 1993. Medalla d'argent.
* Campionat d'Europa Júnior de bàsquet - 1994. Medalla de bronze.
* Campionat del Món Júnior de bàsquet - 1995. Medalla de bronze.
* Jocs del Mediterrani - 1997. Medalla d'or.

### Selecció

* 27 vegades internacional amb la Selecció espanyola absoluta.
* 5 vegades internacional amb la selecció Promeses.
* 10 vegades internacional amb la selecció sub23.
* 30 vegades internacional amb la selecció Júnior.
* 18 vegades internacional amb la selecció Juvenil.

## Enllaços externs

* Iker Iturbe Martínez de Lecea jugador a l'ACB