OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Medalla Sylvester

La Medalla Sylvester és una medalla de bronze que la Royal Society lliura amb periodicitat biennal els anys parells -des del 2010, ja que fins al 2009 es concedia cada tres anys-, premiant l'esforç d'una recerca matemàtica. Va ser batejada en honor de James Joseph Sylvester, professor de geometria a la Universitat d'Oxford els anys 1880. El primer guardonat en fou Henri Poincaré el 1901. La medalla s'acompanya d'una dotació econòmica de 2.000 lliures esterlines.
El premi està obert a ciutadans de qualsevol país de la Commonwealth o de la República d'Irlanda i també a aquells que n'hagin estat residents habituals i hi hagin treballat, com a mínim, en els 3 anys immediatament anteriors a ser-ne proposats.

## Guardonats amb la Medalla

* 1901 - Henri Poincaré
* 1904 - Georg Cantor
* 1907 - Wilhelm Wirtinger
* 1910 - Henry Frederick Baker
* 1913 - James Whitbread Lee Glaisher
* 1916 - Jean Gaston Darboux
* 1919 - Percy Alexander MacMahon
* 1922 - Tullio Levi-Civita
* 1925 - Alfred North Whitehead
* 1928 - William Henry Young
* 1931 - Edmund Whittaker
* 1934 - Bertrand Russell
* 1937 - Augustus Edward Hough Love
* 1940 - Godfrey Harold Hardy
* 1943 - John Edensor Littlewood
* 1946 - George Neville Watson
* 1949 - Louis Mordell
* 1952 - Abram Samoilovitch Besicovitch
* 1955 - Edward Titchmarsh
* 1958 - Max Newman
* 1961 - Philip Hall
* 1963 - Mary Cartwright
* 1966 - Harold Davenport
* 1969 - George Temple
* 1972 - J.W.S. Cassels
* 1975 - David George Kendall
* 1978 - Graham Higman
* 1981 - John Frank Adams
* 1984 - John Griggs Thompson
* 1987 - Charles T.C. Wall
* 1991 - Klaus Friedrich Roth
* 1994 - Peter Whittle
* 1997 - Donald Coxeter
* 2000 - Nigel James Hitchin
* 2003 - Lennart Carleson
* 2006 - Peter Swinnerton-Dyer
* 2009 - John M. Ball
* 2010 - Graeme Segal
* 2012 - John Francis Toland
* 2014 - Ben Green

## Referències

* 1 2 3 «Sylvester Medal» (en anglès). The Royal Society. [Consulta: 13 novembre 2015].
# Massenya

Massenya (en àrab ماسينيا, Māsīnyā) és un petit poble del Txad. És la capital de la regió de Chari-Baguirmi i del departament de Baguirmi.

## Història

Massenya va ser fundada en 1512 amb el nom de Boum Massémia; va ser la capital històrica del Sultanat de Baguirmi, que va existir a Àfrica central de 1480 a 1897. En la dècada de 1850, la ciutat tenia uns 25.000 habitants. Ja en el segle xvii, el comerç va florir a la ciutat, principalment a causa de l'emergent comerç d'esclaus. En temps passats, el palau del sultà i una cort es trobaven aquí. La ciutat estava protegida per una muralla ovalada amb un eix longitudinal de 2300 m i un eix transversal de 1570 m. Amb l'excepció dels edificis governamentals i la mesquita, que es van construir amb pedra, segons la Primera Enciclopèdia de l'Islam (1913-1936) la ciutat consistia exclusivament en simples barraques de fang. Després que la ciutat fos parcialment destruïda pel Sultanat d'Ouaddaï durant un setge en 1870, quan Rabih az-Zubayr va conquistar el Sultanat en 1893, el lloc va ser incendiat pel governant local Mbang Gaourang. No va poder resistir el setge de Rabih, però no va voler que el lloc caigués a les seves mans intacte.

## Transport

L'aeroport de Massenya serveix a tota la regió de Chari-Baguirmi. Hi ha una pista sense pavimentar de gairebé 1 km de llarg. 70 quilòmetres al sud de la ciutat flueix el riu Chari, al qual es pot arribar per un camí no asfaltat. Altres carreteres connecten amb Ndjamena i amb el sud-est del país.

## Referències

* ↑ «Chad - Bagirmi and Wadai». [Consulta: 22 juliol 2020].
* ↑ Lebeuf, Annie M.-D. «Boum Massénia, capitale de l'ancien royaume du Baguirmi». Journal des Africanistes, 37, 2, 1967, pàg. 215-244. DOI: 10.3406/jafr.1967.1422.
* ↑ «Airports in Chad». Arxivat de l'original el 2020-09-28. [Consulta: 22 juliol 2020].
# Pic de Calm Colomer

El Pic de Calm Colomer, o Tosseta de l'Esquella, és una muntanya de 2.867,4 metres d'altitud situada en el límit dels termes municipal de Lles i Meranges, de la Baixa Cerdanya i de Porta, de l'Alta Cerdanya, a la Catalunya del Nord.
Està situat a l'extrem sud-oest de la zona occidental del terme de Porta, al nord-est del de Lles i al nord-oest del de Meranges. És a l'extrem nord-est de la Serra de l'Esquella, a ponent del Pic d'Engorgs.
Aquest cim està inclòs al llistat dels 100 cims de la FEEC
És destí freqüent de moltes de les rutes d'excursionisme del sud del Massís del Carlit.

## Referències

* ↑ GEC
* ↑ El Pic de Calm Colomer en els ortofotomapes de l'IGN
* ↑ «Repte 100 cims». Federació d'Entitats Excursionistes de Catalunya. Arxivat de l'original el 28 de març 2019. [Consulta: 16 juliol 2022].
* ↑ «Una ruta de Pirineos 2000». Arxivat de l'original el 2019-05-16. [Consulta: 16 maig 2019].
* ↑ «Una altra ruta, de Wikiloc». Arxivat de l'original el 2019-05-16. [Consulta: 16 maig 2019].
# Pic de Canalbona

* No s'ha de confondre amb Pic Rodó de Canalbona.
El Pic de Canalbona és una muntanya de 2.965 metres situada entre el municipi d'Alins al Pallars Sobirà i l'Arieja, al sud de la carena que uneix aquest cim fins a la Pica d'Estats.
Aquest cim està inclòs al llistat dels 100 cims de la FEEC

## Rutes

Una de les possibles rutes, no apta per a tothom, parteix des del refugi de Vallferrera a través dels estanys d'Arreus i enfila tota la cresta fins a la Pica d'Estats.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
* ↑ «Repte 100 cims». Federació d'Entitats Excursionistes de Catalunya. Arxivat de l'original el 28 de març 2019. [Consulta: 16 juliol 2022].
* ↑ Mapa Pica d'Estats, ed. Alpina. 1:25.000

## Enllaços externs

* Ressenya
# Philippine Leroy-Beaulieu

Philippine Leroy-Beaulieu (Roma, 25 d'abril de 1963) és una actriu francesa. Filla de l'actor Philippe Leroy-Beaulieu, tingué el seu gran paper el 1985 gràcies a la pel·lícula de la realitzadora francesa Coline Serreau, Trois hommes et un couffin i es feu conèixer internacionalment el 2020 interpretant la directora d'Emily, Sylvie Grateau, a la sèrie Emily in Paris de Netflix.

## Filmografia

| Any | Pel·lícula | Rol | Notes |
| 1984 | L'Amour en héritage | Fauve Mistral | Minisèrie TV |
| 1988 | Natalia | Natalia Gronska | Film Festival de Canes de 1988 |
| 1994 | Neuf mois | Mathilde |
| 2015 | Graziella | Amiga de Graziella |
| de 2015 | Call My Agent! | Catherine Barneville | Sèrie de tele (7 episodis) |
| 2020 | Emily in Paris | Sylvie Grateau | Sèrie de tele (10 episodis) |
# Meristogenys macrophthalmus

Meristogenys macrophthalmus és una espècie de granota que viu a Malàisia.
Està amenaçada d'extinció per la pèrdua del seu hàbitat natural.

## Referències

* Inger, R., Iskandar, D., Das, I., Stuebing, R., Lakim, M., Yambun, P. & Mumpuni 2004. Meristogenys macrophthalmus. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 21 d'abril del 2008.
# Meristogenys orphnocnemis

Meristogenys orphnocnemis és una espècie de granota que viu a Indonèsia i Malàisia.
Està amenaçada d'extinció per la pèrdua del seu hàbitat natural.

## Referències

* Inger, R., Iskandar, D., Das, I., Stuebing, R., Lakim, M., Yambun, P. & Mumpuni 2004. Meristogenys orphnocnemis. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 21 d'abril del 2008.
# Merla de Taiwan

La merla de Taiwan (Turdus niveiceps) és un ocell de la família dels túrdids (Turdidae).

## Hàbitat i distribució

Habita el terra dels boscos de l'illa de Taiwan.

## Referències

* ↑ «Merla de Taiwan». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/01/2022(català)
# Mesxora

Mesxora (en rus: Мещёра) és un poble de l'óblast de Vladímir, a Rússia, segons el cens del 2010 tenia un habitant. Pertany al districte municipal de Sóbinka.

## Referències

* ↑ Серёгин А. П. Флора Владимирской области: конспект и атлас. — Тула: Гриф и К, 2012. — 620 с.
* ↑ «В.Г. Добронравов. Историко-статистическое описание церквей и приходов Владимирской епархии: Вып. 4: Меленковский, Муромский, Покровский и Судогодский уезды. - 1897». Arxivat de l'original el 2018-05-09.
# Picornell (bolet)

El picornell (Cantharellus alborufescens), també conegut per rossinyol d'alzinar, picanell, picorronell i espicatornell, és un rossinyol del grup dels rossinyols vers.
És un bolet associat als alzinars i carrascars sobre terrenys calcaris.

## Morfologia

Bolet de barret mitjà a gran, de 3-8 cm de diàmetre, més aviat carnós, de superfície blanquinosa en el jove, groc ocràcia en l'adult, mai groc viu ni groc ataronjat; superfície llisa, de vegades lleugerament escamosa en la zona central; marge prim i fràgil.
Revers ornamentat amb venes o cordons bifurcats, inicialment de color blanc a groc ocraci, més tard ocre ataronjat, especialment al frec.
Cama cilíndrica, més prima cap el peu; blanc ocràcia de jove, cada cop més ocràcia en envellir.
Carn blanca, de blanca a rosa o ocre ataronjat sota la cutícula del barret.

## Hàbitat

Comú en alzinars termòfils, gairebé sempre en sòls calcaris; des de la muntanya mitjana a la terra baixa i el litoral; associat a alzina i carrasca, opcionalment a roures i algun cop a castanyer.

## Comestibilitat

Comestible, considerat d'excel·lent qualitat.

## Referències

* 1 2 Cuello Subirana, Josep. Els noms dels bolets. Bellaterra: Lynx, 2007, p. 493. ISBN 978-84-96553-39-2.
* ↑ Gràcia, Enric. La Clau dels Bolets: Identifica'ls de la mà d'Enric Gràcia, Vol. I, p:137. El Papiol: efadós, 2021. ISBN 978-84-18243-12-7.
* 1 2 Olariaga, Ibai; Moreno, Gabriel; Manjón, Jose Luis; Salcedo, Isabel; Hofstetter, Valérie; Rodríguez, Diego; Buyck, Bart «Cantharellus (Cantharellales, Basidiomycota) revisited in Europe through a multigene phylogeny». Fungal Diversity, 83, 1, 01-11-2016, pàg. 263–292. DOI: 10.1007/s13225-016-0376-7.
* 1 2 Læssøe, Thomas; Petersen, Jens H. Fungi of Temperate Europe. Princeton: Princeton University Press, 2019. ISBN 9780691180373.
* ↑ Llistosella, Jaume. «Mòdul Fongs. Banc de Dades de Biodiversitat de Catalunya. Generalitat de Catalunya i Universitat de Barcelona.», 2013.
* ↑ Constantino, C.; Siquier, J.Ll.. Els Bolets de les Balears. Micobalear C.B., 1996.
# Placogobio nahangensis

Placogobio nahangensis és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça i de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àsia: el Vietnam.

## Referències

* 1 2 Nguyen, V. H. & S. V. Ngo. 2001. Ca nuoc ngot Viet Nam. Tap I. Ho ca chep (Cyprinidae). (Peixos d'aigua dolça del Vietnam). Volume I. Family Cyprinidae]. Ca Nuoc Ngot Viet Nam v. 1: 1-622.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Metahewettita

La metahewettita és un mineral de la classe dels òxids que pertany al grup de la hewettita. Rep el nom per la seva relació amb la hewettita i pel seu menor contingut en aigua.

## Característiques

La metahewettita és un òxid de fórmula química CaV₆O$_{16}$·3H₂O. Cristal·litza en el sistema monoclínic.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la metahewettita pertany a «04.HE: Filovanadats» juntament amb els següents minerals: melanovanadita, shcherbinaïta, hewettita, bariandita, bokita, corvusita, fernandinita, straczekita, häggita, doloresita, duttonita i cavoïta.
Les mostres que van servir per a determinar l'espècie, el que es coneix com a material tipus, es troben conservades a la Universitat Harvard, a Cambridge (Massachusetts, Estats Units), amb el número de registre: 93306, i al Museu Nacional d'Història Natural, l'Smithsonian, situat a Washington DC (Estats Units), amb els números de registre: 93305 a 93308.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta al districte miner de Thompsons, dins el comtat de Grand (Utah, Estats Units). També ha estat descrita en molts altres indrets dels estats de Utah, Arkansas, Arizona, Dakota del Sud, Oregon, Nou Mèxic, Nevada i Colorado. Fora dels Estats Units només ha estat trobada al Kazakhstan i al Kirguizstan.

## Referències

* ↑ «Metahewettite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 20 desembre 2021].
# Picaflors pit rosat

El picaflors pit-rosat (Dicaeum keiense) és una espècie d'ocell de la família dels Dicèids (dicaeidae). És endèmic de les illes del sud i sud-est de l'arxipèlag de les Moluques, a Indonèsia. Els seus hàbitats principals són els següents ambients tropicals i subtropicals: boscos de frondoses secs, boscos de frondoses humits, manglars, sabana seca, matollars secs, matollars mediterranis, matollars de muntanya, cursos d'aigua i jardins rurals. El seu estat de conservació es considera de risc mínim.

## Taxonomia

La llista mundial d'ocells del Congrés Ornitològic Internacional en la seva versió 14.1 (gener 2024) reconegué aquest tàxon com una espècie de ple dret, segmentant-lo del picaflors australià (Dicaeum hirundinaceum) en base a diferències morfològiques significatives. Tanmateix, altres obres taxonòmiques, com el Handook of the Birds of the World i la quarta versió de la BirdLife International Checklist of the birds of the world (Desembre 2019), ja consideraven aleshores que aquest tindria la categoria d'espècie.

## Referències

* ↑ «Picaflors pit rosat». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 13 juliol 2024 (català)
* ↑ Gill, Frank; Donsker, David; Rasmussen, Pamela. «Dippers, leafbirds, flowerpeckers, sunbirds» (en anglès). IOC World Bird List v14.1. Congrés Ornitològic Internacional, 2024. [Consulta: 13 juliol 2024].
* 1 2 del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 719. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ BirdLife International. «Pink-breasted Flowerpecker» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2018. [Consulta: 13 juliol 2024].
* ↑ Gill, Frank; Donsker, David; Rasmussen, Pamela. «Species Updates IOC Version 14.1» (en anglès). IOC World Bird List v14.1. Congrés Ornitològic Internacional, 2024. [Consulta: 13 juliol 2024].
# Metralladora Barnitzke

La Metralladora Barnitzke és una metralladora de finals de la Segona Guerra Mundial, desenvolupada a Alemanya. L'arma utilitza un sistema inusual de retrocés retardat, on durant el tret de l'obertura del forrellat es retarda per la inèrcia rotacional de dos volants, que són impulsats per una disposició de cremallera i pinyó en el transportador del forrellat.

## Referències

* ↑ «Archive Photo». [Consulta: 13 setembre 2014].
* ↑ «Archive Photo 2». [Consulta: 13 setembre 2014].

## Vegeu també

* MG 34
* MG 42, successor
* MG 45
# Metralladora M60

L'M60, oficialment l'United States Machine Gun és una família de metralladores de propòsit general dels Estats Units d'Amèrica que dispara munició 7.62 × 51 mm OTAN. Existeixen diversos tipus de munició per a la M60, incloent bales convencionals, traçadora i munició perforant.
Introduïda el 1957 ha servit en totes les branques de les Forces Armades dels Estats Units i encara està en servei en altres forces armades. El disseny ha evolucionat i encara segueix la fabricació pels mercats militar i civil. Tot i això als EUA ha estat substituïda o complementada en la majoria dels rols per altres dissenys, en particular la M240.

## Història

El seu desenvolupament a remunta als anys posteriors a la Segona Guerra Mundial. Els militars estatunidencs van quedar sorpresos amb l'eficàcia de les metralladores alemanyes com la MG 34 i variacions posteriors. Aquest model va substituir tant a les metralladores lleugers com les pesades emprades per la infanteria anteriorment. Va entrar en servei amb l'Exèrcit dels Estats Units d'Amèrica el 1957.

## Descripció i ús

La M60 és una metralladora alimentada per cinta que dispara el cartutx de 7,62 mm OTAN, molt semblant a la .308 Winchester i emprada en diversos fusells. No s'utilitza generalment com a arma individual i cal un equip de dues o tres persones. Aquest é format per l'artiller, l'artiller auxiliar (AG en l'argot militar) i el portador de municions. El pes de l'arma i la quantitat de munició que pot consumir quan es disparen fan que sigui difícil per a un sol soldat per transportar i operar. L'artiller porta l'arma i, depenent de la seva força i resistència, entre 200 i 1.000 cartutxos. L'assistent porta un recanvi de canó i munició extra, recarrega el fusell i apunta els objectius per l'artiller. El portador de municions porta municions addicionals i el trípode amb moviment associat i el mecanisme d'elevació, si es va emetre, i obté més municions, segons sigui necessari durant el tiroteig.
L'M60 pot ser disparada amb precisió a distàncies curtes sense emprar cap suport. Aquest era un requisit inicial per al disseny. També pot disparar des del bípede integral (tipus M122) i des de suports fixes en vehicles.

## Referències

* ↑ Norman Polmar. The Naval Institute guide to the ships and aircraft of the U.S. fleet. Naval Institute Press, 15 January 2005, p. 500. ISBN 978-1-59114-685-8 [Consulta: 2 novembre 2011].
* ↑ Miskimon, Chistopher. «The M-60 Machine Gun in the Vietnam War». Warfare History Network. Arxivat de l'original el 14 d’abril 2017. [Consulta: 18 abril 2017].
# Michael Kelly

Michael Kelly (Dublín, Irlanda, 25 de desembre de 1762 – Margate, Regne Unit, 9 d'octubre de 1826) va ser un cantant irlandès (tenor), compositor i director teatral que va fer una carrera internacional d'importància en la història musical.
Com la seva companya Nancy Storace havia estudiat cant amb Venanzio Rauzzini. Passant per Nàpols, Kelly arribà el 1783 a Viena. Es convertí en membre de la companyia de cort i alumne de Mozart. A principis de l'any 1787 abandonà Viena en companyia de Thomas Attwood i l'Storace i anaren a Londres, on treballà com a cantant i (a partir de 1797) com a fecund compositor teatral, editor i comerciant de vins.
Una de les principals figures en el teatre musical britànica del voltant segle xix, i un estret col·laborador de Richard Sheridan, que havia estat amic de Mozart i Paisiello, i va crear papers en òperes de tots dos. Amb la seva amiga Nancy Storace, va ser un dels primers cantants d'aquella època en la Gran Bretanya i Irlanda i es va fer una fama de primera fila a Itàlia i Àustria.
A Itàlia també se'l coneix com a O'Kelly o fins i tot el senyor Ochelli. Malgrat que la font principal de la seva vida és el seu Reminiscences of Michael Kelly, aparegudes el 1826, l'any de la seva mort, són una autènyica mina, sobretot amb respecte a Haydn i Mozart, s'ha dit Qualsevol declaració de Kelly és immediatament sospitosa.
En el seu índex d'obres el menciona amb data de 29 d'abril de 1876 com Occhelly. La canzonetta KV 532 de Mozart se sol relacionar amb una ocurrència de Kelly.

## Referències

* ↑ M. Kelly: Reminiscences of Michael Kelly of the King’s Theatre and Theatre Royal, Drury Lane. (Ed. T. E. Hook), 2 volumes, 2nd edition. Henry Colburn, London 1826. Online.
# Michael Gogl

Michael Gogl (Gmunden, Alta Àustria, 4 de novembre de 1993) és un ciclista austríac, professional des del 2015. Actualment corre a l'equip Alpecin-Deceuninck. En el seu palmarès destaca el Campionat nacional sub-23 en ruta de 2015.

## Palmarès

* 2014
** Vencedor d'una etapa al Gran Premi de Sotxi
* 2015
** Campió d'Àustria sub-23 en ruta
** 1r al Gran Premi Laguna

### Resultats a la Volta a Espanya

* 2016. 68è de la classificació general

### Resultats al Tour de França

* 2017. 146è de la classificació general
* 2018. 113è de la classificació general
* 2020. No surt (19a etapa)
* 2021. No surt (13a etapa)
* 2022. Abandona (5a etapa)
* 2023. 133è de la classificació general

### Resultats al Giro d'Itàlia

* 2019. 97è de la classificació general

## Enllaços externs

* Michael Gogl a ProCyclingStats
* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
# Milà-Sanremo 1918

La Milà-Sanremo 1918 fou l'11a edició de la Milà-Sanremo. La cursa es disputà el 14 d'abril de 1918, sent el vencedor final l'italià Costante Girardengo, que d'aquesta manera aconseguia la primera de les sis victòries en aquesta cursa.
33 ciclistes hi van prendre part, acabant la cursa 7 d'ells, tots ells italians.

## Classificació final

| | Ciclista | Equip | Temps |
| 1 | Costante Girardengo | Bianchi | 11h 48' 00" |
| 2 | Gaetano Belloni | Bianchi | + 13' 00" |
| 3 | Ugo Agostoni | Bianchi | + 59' 00" |
| 4 | Ezio Corlaita | Peugeot | + 1h 37' 00" |
| 5 | Costante Costa | - | m. t. |
| 6 | Carlo Giacchino | - | + 2h 52' 00" |
| 7 | Luigi Vertemati | - | + 4h 02' 00" |

## Enllaços externs

* Resultats complets a les-sports.info
* Resultats complets a milansanremo.co.uk
# Milà-Sanremo 1922

La Milà-Sanremo 1922 fou la 15a edició de la Milà-Sanremo. La cursa es disputà el 2 d'abril de 1922, sent el vencedor final l'italià Giovanni Brunero.
67 ciclistes hi van prendre part, acabant la cursa 30 d'ells, tots italians.

## Classificació final

| | Ciclista | Equip | Temps |
| 1 | Giovanni Brunero | Legnano-Pirelli | 10h 14' 31" |
| 2 | Costante Girardengo | Bianchi-Salga | + 22" |
| 3 | Bartolomeo Aimo | Legnano-Pirelli | + 39" |
| 4 | Adriano Zanaga | Ganna | + 44" |
| 5 | Alfredo Sivocci | Legnano-Pirelli | + 10' 39" |
| 6 | Pietro Bestetti | Maino | + 16' 49" |
| 7 | Ugo Agostoni | Legnano-Pirelli | + 24' 33" |
| 8 | Pietro Linari | Legnano-Pirelli | + 35' 42" |
| 9 | Franco Giorgetti | Legnano-Pirelli | m. t. |
| 10 | Luigi Annoni | Legnano-Pirelli | m. t. |

## Enllaços externs

* Resultats complets a les-sports.info
* Resultats complets a milansanremo.co.uk
# Molí de Manuella

El Molí de Manuella és una obra de Constantí (Tarragonès) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

L'edifici presenta un estat lamentable. La part que dona al Camí Vell de Tarragona és ocupada per un bar de caçadors.

## Història

El molí paperer de Constantí ja existia al segle xv i és un dels primers que van actuar a Catalunya. Passà per etapes diferents, a més de molí paperer fou molí d'oli i fàbrica de teixits. Fou propietat de la Cartoixa d'Escaladei des del 1734 fins al 1835. L'escut de la Cartoixa, així com la data d'adquisició són ben visibles a la dovella central de l'arc de la porta d'entrada. Mossèn Sabater, prevere de la parròquia, diu que en 1888 la fàbrica tenia una màquina de vapor i tots els darrers avenços, essent propietari D. Francesc Maduell, de Constantí.
Originàriament el molí pertanyia al comú de la Vila de Reus. L'edifici és molt gran i té aspecte de caseriu.

## Referències

* 1 2 3 «Molí de Manuella». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 27 març 2019].

## Enllaços externs

* «Molí de Manuella». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.