OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Gorki (Briansk)

* Per a altres significats, vegeu «Gorki».
Gorki (en rus: Горки) és un poble de l'óblast de Briansk, a Rússia, segons el cens del 2013 tenia 4 habitants. Pertany al districte de Komàritxi.

## Referències

* ↑ «Izbichnya». GeoNames. Arxivat de l'original el 2022-09-27. [Consulta: 27 setembre 2022].
* ↑ «Схема территориального планирования Комаричского района Брянской области». Федеральная государственная информационная система территориального планирования (ФГИС ТП).
# Boridia grossidens

Boridia grossidens és una espècie de peix pertanyent a la família dels hemúlids i l'única del gènere Boridia.

## Descripció

* Pot arribar a fer 19,2 cm de llargària màxima (normalment, en fa 30).

## Hàbitat

És un peix marí, demersal i de clima subtropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a l'Atlàntic sud-occidental: l'Argentina, el Brasil i l'Uruguai.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Cuvier, G. & A. Valenciennes, 1830. Histoire naturelle des poissons. Tome cinquième. Livre cinquième. Des Sciénoïdes. Hist. Nat. Poiss. v. 5: i-xxviii + 1-499 + 4 pp., Pls. 100-140.
* ↑ Cuvier, G. & Valenciennes, A., 1830. Histoire naturelle des poissons. Tome cinquième. Livre cinquième. Des Sciénoïdes. Historie naturelle des poissons. v. 5: i-xxviii + 1-499 + 4 pp., Pls. 100-140.
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Menezes, N.A. i J.L. Figueiredo, 1980. Manual de peixes marinhos do sudeste do Brasil. IV. Teleostei (3). Museu de Zoologia, Universidade de São Paulo, Brasil. 96 p.
* ↑ Cervigón, F. i W. Fischer, 1979. INFOPESCA. Catálogo de especies marinas de interés económico actual o potencial para América Latina. Parte 1. Atlántico centro y suroccidental. FAO/UNDP, SIC/79/1. 372 p. FAO, Roma, Itàlia.
* ↑ Menezes, N.A., P.A. Buckup, J.L. Figueiredo i R.L. Moura, 2003. Catálogo das espécies de peixes marinhos do Brasil. São Paulo. Museu de Zoologia da Universidade de São Paulo, 160 pp.
* ↑ Nion, H., C. Rios i P. Meneses, 2002. Peces del Uruguay: Lista sistemática y nombres comunes. Montevideo, Uruguai, DINARA, Infopesca.
* ↑ FishBase (anglès)
* ↑ Nomura, H., 1984. Dicionário dos peixes do Brasil. Brasília: Editerra. 482 p.

## Bibliografia

* Anònim, 2002. Base de dades de la col·lecció de peixos del American Museum of Natural History. American Museum of Natural History, Central Park West, NY 10024-5192, Estats Units.
* Brandão, J.M., 1964. Glossário de nomes dos peixes: sistemático, português, inglês. Boletim de Estudos de Pesca 4(6):1-59.
* Wu, H.L., K.-T. Shao i C.F. Lai (eds.), 1999. Latin-Chinese dictionary of fishes names. The Sueichan Press, Taiwan.

## Enllaços externs

* BioLib (anglès)
* AQUATAB
# Barranc d'Arguinsola

El Barranc d'Arguinsola és un barranc del terme de Castell de Mur que neix a l'antic terme de Mur i el travessa per passar després a l'antic terme de Guàrdia de Tremp.
Es forma als contraforts del nord-est del poble de Miravet, i baixa de primer cap al nord-est, després gira cap a llevant, i el tram final el fa cap a l'est, però decantant-se progressivament cap al sud, fins a atènyer la Noguera Pallaresa al nord-est de Guàrdia de Noguera.
Rep diferents barrancs afluents, sobretot per la dreta, que és el sector més accidentat, com la llau de les Calcilles, el Barranc de Collmorter i el barranc de la Font del Xato.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya
# Kosnarita

La kosnarita és un mineral de la classe dels fosfats. Rep el seu nom en honor de Richard Andrew "Rich" Kosnar (1946-2007), distribuïdor de minerals nord-americà, especialista en minerals de Nova Jersey, minerals de pegmatites i de tipus alpí, i de localitats de Colorado.

## Característiques

La kosnarita és un fosfat de fórmula química KZr₂(PO₄)₃. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 1993. Cristal·litza en el sistema trigonal. La seva duresa a l'escala de Mohs és 4,5.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la kosnarita pertany a «08.AC: Fosfats, etc. sense anions addicionals, sense H₂O, amb cations de mida mitjana i gran» juntament amb els següents minerals: howardevansita, al·luaudita, arseniopleïta, caryinita, ferroal·luaudita, hagendorfita, johil·lerita, maghagendorfita, nickenichita, varulita, ferrohagendorfita, bradaczekita, yazganita, groatita, bobfergusonita, ferrowyl·lieïta, qingheiïta, rosemaryita, wyl·lieïta, ferrorosemaryita, qingheiïta-(Fe2+), manitobaïta, marićita, berzeliïta, manganberzeliïta, palenzonaïta, schäferita, brianita, vitusita-(Ce), olgita, barioolgita, whitlockita, estronciowhitlockita, merrillita, tuïta, ferromerrillita, bobdownsita, chladniïta, fil·lowita, johnsomervilleïta, galileiïta, stornesita-(Y), xenofil·lita, harrisonita, panethita, stanfieldita, ronneburgita, tillmannsita i filatovita.

## Formació i jaciments

La kosnarita va ser descrita gràcies als exemplars de dos indrets del comtat d'Oxford, a Maine (Estats Units): la pedrera Mount Mica, a París, i la pedrera Black Mountain, a Rumford. També ha estat descrita al dipòsit de Chaquicocha, al departament de Cajamarca (Perú); a la pedrera de granit de Wycheproof, a Victòria (Austràlia); i a dos indrets de Minas Gerais, al Brasil: la mina Mario Pinto, a Taquaral, i la pegmatita Jorge, al districte de Jenipapo.

## Referències

* ↑ «Kosnarite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 17 setembre 2017].
# Font del passeig de les Cabres

La Font del passeig de les Cabres és una obra del municipi d'Igualada (Anoia). És una part de l'antiga Font de la Princesa construïda el 1852. L'Actual font és un dels pilons/font que tenia l'original que era el que formava la tanca del monument de la Princesa. A la part superior s'hi observa l'escut de l'Igualada. L'aigua surt per la boca d'un lleó fet de ferro igual que tota la columna. Forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Història

L'Actual Passeig de les Cabres s'inaugurà el 20 de febrer de 1852, coincidint amb el naixement de la Princesa d'Astúries, filla d'Isabel II. Per aquest motiu s'anomenà en un primer moment Passeig de la Princesa. El mateix any de la seva inauguració s'hi instal·là una monumental font amb el bust de la Princesa. Serra i Constantó ens la descriu així: (...) la font de la Princesa com una fita de carretera de gegantines proporcions, tancada per una reixa de ferro en forma d'un quadrat regular amb una font en cada un dels seus angles. Aquesta grossa fita de pedra picada era un dipòsit d'aigües. De les quatre fonts, tres no donaven aigua. Una de les dues cares d'aquell molló, la que donava al Passeig de les Cabres, ostentava al bust de la princesa tallat en pedra".

## Referències

* 1 2 «Font del passeig de les Cabres». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 9 octubre 2014].
# Tibor Mičinec

Tibor Mičinec (Kremnica, 10 d'octubre de 1958) és un exfutbolista eslovac, que ocupava la posició de davanter. Va militar a diversos equips de l'antiga Txecoslovàquia, així com a les competicions espanyola i xipriota.
Va ser internacional amb la selecció de Txecoslovàquia en set ocasions.

## Equips

* 80/87 Bohemians Praga
* 87/89 Dunajska Streda
* 89/91 AC Omonia
* 1991 Bohemians Praga
* 91/92 CD Logroñés
* 93/95 FK Svarc Benesov
* 95/96 Svit Zlin

## Enllaços externs

* Fitxa del jugador
# Gorki (Sakhalín)

* Per a altres significats, vegeu «Gorki».
Gorki (en rus: Горки) és un poble de l'óblast de Sakhalín, a Rússia, el 2013 tenia una població de 0 habitants. Pertany al districte municipal de Tímovskoie.

## Referències

* ↑ «Закон Сахалинской области от 21 июля 2004 г. № 524 «О границах и статусе муниципальных образований в Сахалинской области»». Arxivat de l'original el 2013-07-19.
# Biscutel·la

Biscutel·la (Biscutella) és un gènere de plantes de l'ordre de les brassicals.

## Particularitats

Generalment les plantes d'aquest gènere tenen les flors de color groc clar.
El fruit està format per dues meitats planes i arrodonides, de manera que el conjunt recorda unes petites ulleres o ulls. D'ací el nom popular de "llunetes", "ulleretes", "herba de les ulleres" o, des de força temps més antics, el nom d'"herba de Santa Llúcia" que reben algunes espècies. Són molt comunes a les zones muntanyenques del País Valencià i també a les Illes Balears.

## Taxonomia

A la vegetació dels Països Catalans són autòctones les següents espècies:
* Biscutella laevigata - Herba de les llunetes (comuna) amb moltes formes.
* Biscutella auriculata - Llunetes de sembrat
* Biscutella cichorifolia - Llunetes de muntanya

### Altres espècies

| Biscutella atropurpurea - llunetes roges Biscutella auriculata - llunetes de sembrat Biscutella baetica Biscutella bilbitana Biscutella calduchii - herba de llunetes Biscutella carolipauana - herba de Santa Llúcia Biscutella cichoriifolia - llunetes de muntanya Biscutella conquensis - llunetes de fulla pilosa Biscutella dufourii Biscutella ebusitana - llunetes de les Pitiüses Biscutella fontqueri - fulla de forqueta, llunetes | Biscutella frutescens Biscutella glacialis Biscutella hozensis Biscutella laevigata - herba de les llunetes comuna Biscutella lyrata Biscutella rotgesii Biscutella segurae Biscutella sempervirens - llunetes de muntanya Biscutella turolensis - llunetes de Terol Biscutella valentina - llunetes valencianes Biscutella vicentina |

## Referències

* ↑ Appel, O. & Al-Shehbaz, I. (2003). Cruciferae. In Kubitzki, K. (Series Editor):"The Families and Genera of Vascular Plants", Vol.5: K. Kubitzki & C. Bayer (volume editors): p.109. Springer-Verlag Berlin. ISBN 3-540-42873-9
* ↑ Bolòs i Vigo Flora dels Països Catalans
* Llista completa
* UIB - Herbari Virtual

## Enllaços externs

* Germplasm Resources Information Network (GRIN) Arxivat 2014-10-18 a Wayback Machine.
* Flora Ibérica (castellà)
# Barranc d'Aigüissi

El Barranc d'Aigüissi és un barranc que discorre del tot dins del terme municipal de la Vall de Boí, a la comarca de l'Alta Ribagorça, i dins el Parc Nacional d'Aigüestortes i Estany de Sant Maurici.
«El nom prové del llatí "aqua exi", surt aigua».
És afluent per la dreta del Riu de Sant Nicolau. Té el naixement a 2.431 metres, a l'Estany d'Aigüissi, a Aigüissi; el seu curs discorre cap al sud; al seu tram final passa a 100 metres a l'oest de l'Ermita de Sant Nicolau i desaigua uns 300 metres al sud.

## Enllaços externs

* ICC - Institut Cartogràfic de Catalunya. Barranc d'Aigüissi. [Consulta: 12/10/2013]

## Referències

* ↑ Toponímia de la Vall de Boí Arxivat 2010-03-17 a Wayback Machine.. [Consulta: 21/5/2011]

## Bibliografia

* Editorial Alpina. Vall de Boí [mapa], Primera edició, 1:25.000, L. Cartografia de Servicio Geográfico del Ejército. (febrer 2001)
* Editorial Alpina. Carros de Foc [mapa], 1:25.000, L. Cartografia de Servicio Geográfico del Ejército. (2007)
* Institut Cartogràfic de Catalunya. Parc Nacional d'Aigües Tortes i Estany de Sant Maurici [mapa], Segona edició, 1:25.000. (abril 1998)
# Kosorín

Kosorín és un poble i municipi d'Eslovàquia. Es troba a la regió de Banská Bystrica.

## Història

La primera menció escrita de la vila es remunta al 1487.
# Font del carrer del Carme (la Sénia)

La font del Carrer del Carme és una construcció a la vila de la Sénia (Montsià) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. No es té cap referència directa però se sap que és posterior al 1834, anys que consta documentalment la intenció de baixar l'aigua fins al poble. El document parla de la construcció d'una font a la plaça del poble, és probable per la similitud estructural d'ambdues que la construcció d'una i l'altra no estigui molt allunyada, encara que la solució adoptada a la plaça sigui més complexa.
Font amb una aixeta/brollador, situada a un nivell inferior al del carrer a la profunditat per on circula el canal que li porta aigua. Brollador de ferro amb un rostre d'home molt senzill en el frontal, a la part superior té una clau per poder tancar l'aigua, que normalment raja sempre. La pica és ampla i molt poc fonda, és de lloses de pedra, en el mur del fons una obertura tapada amb fustes comunica el canal que porta l'aigua amb l'exterior. Fins al brollador s'hi baixa per unes escales rectes. A nivell de carrer un dels costats és comú al mur de l'edifici contigu, i els altes dos lliures són delimitats per un pedrís de maçoneria amb lloses de pedra a sobre i una barana de barres de ferro sobre el perfil interior.

## Notes

* 1 2 «Font del carrer del Carme». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 31 agost 2015].
# Apol·lònia (sud de Creta)

Apol·lònia (grec antic: Ἀπολλωνία ) o Eleutera (Ἐλεύθερα) va ser una ciutat a la costa sud de Creta de situació incerta, esmentada per Esteve de Bizanci, que no s'ha de confondre amb Apol·lònia de Creta, situada al nord de Creta. Hi va néixer el filòsof Diògenes Apol·loniates.
El Barrington Atlas of the Greek and Roman World situa temptativament Apol·lònia Eleuthera a Sellia, a la Prefectura de Réthimno.

## Referències

* ↑ Esteve de Bizanci s.v. Ἐλεύθερα
* ↑ W. Smith, Dict. of Biog. s. v.; Kirk, Raven, & Schofield, The Presocratic Philosophers (Cambridge, 1983, 2a edició), p. 434.
* ↑ Talbert, Richard (ed. 2000). Barrington Atlas of the Greek and Roman World Arxivat 2018-12-22 a Wayback Machine. Princeton University Press. Mapa 60 & notes.
* Smith, William. Dictionary of Greek and Roman Geography (en anglès), 1854.
# Tibor Berczelly

Tibor Berczelly (3 de gener de 1912 - Budapest, 15 d'octubre de 1990) fou un tirador d'esgrima hongarès, especialista en sabre i floret, que va competir entre les dècades de 1930 i 1950.
El 1936 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Berlín, on guanyà la medalla d'or en la prova del sabre per equips del programa d'esgrima. El 1948, als Jocs de Londres, una vegada finalitzada la Segona Guerra Mundial, va disputar dues proves del programa d'esgrima. Va guanyar la medalla d'or en la prova del sabre per equips, mentre en la de sabre individual quedà eliminat en sèries. El 1952, a Hèlsinki, disputà els seus tercers, i darrers, Jocs Olímpics d'Estiu. En ells disputà tres proves del programa d'esgrima. Guanyà la medalla d'or en la prova de sabre per equips i la de bronze en les de sabre individual i floret per equips.
En el seu palmarès també destaquen set medalles al Campionat del Món d'esgrima, cinc d'or, una de plata i una de bronze, entre les edicions de 1935 i 1954. També fou vint-i-vuit vegades campió d'Hongria, vuit individuals de sabre, 11 per equips de sabre, 8 per equips de floret i un per equips d'espasa.

## Referències

* 1 2 3 «Olympedia – Tibor Berczelly». [Consulta: 20 novembre 2023].
* ↑ Pyramid, A. W. E. «Magyar Olimpiai Bizottság» (en hongarès). [Consulta: 20 novembre 2023].
# Sedovita

La sedovita és un mineral de la classe dels sulfats. Rep el seu nom de Georgii lakovkevich Sedov (1877-1914) explorador polar rus.

## Característiques

La sedovita és un sulfat de fórmula química U(MoO₄)₂. Cristal·litza en el sistema ortoròmbic. Es troba en forma de cristalls aciculars, d'aproximadament 0,5 mil·límetres. També se'n troben cristalls radials o fibrosos, en pols, o en escorces primes i incrustades en guix. La seva duresa a l'escala de Mohs és 3.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la sedovita pertany a «07.H - Urani i uranil molibdats i wolframats, Amb U$^{4+}$» juntament amb els següents minerals: cousinita i moluranita.

## Formació i jaciments

És un mineral secundari rar format a la zona d'oxidació d'un dipòsit de molibdè i urani. Sol trobar-se associada a altres minerals com: uraninita, guix, iriginita, calcurmolita, mourita, autunita, fosfuranilita, wulfenita, powel·lita, molibdenita i barita. Va ser descoberta l'any 1965 al dipòsit d'urani i molibdè de Kyzylsai, als monts Chu-Ili (Província d'Almati, Kazakhstan). També ha estat descrita a Pinkney Point (Nova Escòcia, Canadà) i a Picacho (Sonora, Mèxic).

## Referències

* ↑ «Sedovite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 4 juliol 2016].
* 1 2 «Sedovite» (en anglès). Handbook of Mineralogy. [Consulta: 4 juliol 2016].
# Bosc del Solà

El bosc del Solà és una pineda del poble de Castellar de la Ribera al municipi del mateix nom de la comarca del Solsonès).

## Referències

* ↑ Aquest topònim figura al «Nomenclàtor oficial de toponímia de Catalunya». www.gencat.cat. Departament de Territori i Sostenibilitat, Generalitat de Catalunya, 01-01-2015.
# Beatriu Fajardo de Mendoza

Beatriu Fajardo de Mendoza (Múrcia 1619 - 1678) fou baronessa de Polop (1643 - 1678).

## Orígens familiars

Nascuda a Múrcia el 1619, era la tercera filla de Joan Fajardo de la Cueva i Isabel Ángela de Guzman. Es va casar amb el seu cosí Roderic Puigmarín i Dávalos el 1639 i hi va tenir quatre fills (tres fills i una filla).

## Plet per l'herència dels senyorius de Polop i Benidorm

La família Fajardo posseïa els senyorius de Polop i Benidorm d'ençà del s. XV. En el moment del naixement de Beatriu, son pare, Joan Fajardo de Mendoza era l'hereu d'Alfons Fajardo de Mendoza. Tanmateix, Joan va morir en 1622, uns mesos abans que son pare. En conseqüència, el germà gran de Beatriu, Alfons Fajardo de Mendoza va heretar les possessions de la família.
Alfons, però, va morir jove i sense descendència. Llavors, les terres van passar al segon fill del matrimoni, Dídac. El qual, també va morir sense haver tingut fills. Fet pel qual Beatriu esdevingué l'hereva de la família.
La seua tia, Isabel Fajardo, va iniciar un plet per a reclamar les dites terres al qual es va afegir el seu germà Francesc Fajardo. Beatriu va litigar durant onze anys i, finalment, en haver-se mort Francesc Fajardo sense descendència i després d'haver pagat 2000 ducats, el rei Felip IV li va permetre d'accedir a l'herència.

## Referències

* ↑ «El agua vuelve a brotar en la Séquia Mare» (en castellà). Información, 25-06-2019. [Consulta: 19 agost 2022].
* ↑ «Familia: Rodrigo PUIXMARÍN DÁVALOS, señor de La Raya y La Ñora / Beatriz FAJARDO DE GUZMÁN, VII baronesa de Polop (F23126)» (en castellà), 2001. [Consulta: 20 agost 2022].
* ↑ «La carta puebla de Benidorm de 1666 (1ª parte)» (en castellà). Francisco Amillo Alegre, 27-01-2013. [Consulta: 19 agost 2022].
* ↑ Amillo Alegre, Francisco «Beatriu Fajardo de Mendoza i la carta de poblament de Benidorm de 1666». Sarrià: Revista d’investigació i assaig de la Marina Baixa, 2013, pàg. 96-97.
# Font del mas Falcó

La font del mas Falcó era una mina d'aigua situada a la finca mas Falcó, al barri de Vallcarca, de Barcelona. Al segle XVIII subministrava aigua a la vila de Gràcia, a través de l'aqüeducte de Turull. Al segle xix el subministrament arribava fins a Barcelona.

## Recorregut de l'aigua
### Mas Falcó

La mina es va construir a la extensa finca del mas Falcó, propietat del baró de la Barre, que estava dotada de diverses fonts, a les quals se'ls atribuïa propietats medicinals. La finca s'estenia pel turó d'en Falcó, que posteriorment s'anomenà turó de la Creueta del Coll.

### Aqüeducte de can Turull

L'aigua conduïda des de la font, salvava la fondalada del torrent de la Farigola a través de l'aqüeducte de Turull, a la finca de can Turull. Aquesta finca, actualment de propietat municipal, encara conserva part de l'aqüeducte de pedra.

### Font de la Travessera de Gràcia

L'aigua arribava per conductes soterrats fins a una font pública situada al número 126 de la Travessera de Gràcia, que s'anomenava de Mas Falcó per la procedència de l'aigua. La font actual es va inaugurar el 5 d'abril de 1845. És una font de paret, entre dos edificis. Té tres aixetes i està proveïda d'un fanal per a assenyalar-lo, cosa que mostra la importància que tenia per als veïns. El 1920 s'hi va afegir una decoració amb ceràmica de Salvador Sunet.

### Barcelona

Al segle xix es va fer arribar l'aigua fins a Barcelona. La conducció de la font del mas Falcó es va unir amb la d'altres mines de Collserola (Mina d'en Cortés, mina Nova de Sant Gervasi, mina del Frare Negre, mina del Frare Blanc, mina de la Diputació) a la caseta d'en Regàs, situada per sobre de l'actual plaça de Gal·la Placídia. Una mica més avall la conducció arribava a la caseta de la Travessera, baixant per la riera de Sant Miquel, seguint el camí de Jesús, desaparegut en construir el passeig de Gràcia, i a l'alçada aproximada del carrer de Consell de Cent, arribava a la caseta de Jesús, o mesurador, després passava per sota de les muralles i arribava al Portal de l'Àngel. Dins de la ciutat l'aigua es distribuïa a uns dipòsits repartidors, que proporcionaven l'aigua a fonts, institucions o cases.

## Referències

* ↑ Corbera, Joan; Fernández, Juanjo; Giménez, Carlota; Macià, Jaume; Sanz, Carles «Atles de l'aigua d'Horta-Guinardó». El Pou. Grup d'Estudis de la Vall d'Hebron i la Muntanya Pelada, 01-06-2019. ISSN: 2604-6938.
* 1 2 Guàrdia i Bassols, Manuel. La Revolució de l'aigua a Barcelona: de la ciutat preindustrial a la metròpoli moderna, 1867-1967. Barcelona: MUHBA, Ajuntament de Barcelona, 2011, p. 40-44. ISBN 9788498503654.
* 1 2 «El acueducto de Gràcia». La Vanguardia, 03-03-2019.
* ↑ «Rutes històriques per Horta-Guinardó». Ajuntament de Barcelona.
* ↑ «El Bosc Turull amaga les restes de l’aqüeducte que abastia Gràcia». Betevé, 06-11-2015.
# The Transgression of Deacon Jones

The transgression of Deacon Jones és una pel·lícula muda nord-americana estrenada el 31 d'octubre de 1912 produïda per l'Éclair i interpretada per Alec B. Francis, Barbara Tennant i George Larkin.

## Argument

El diaca Jones aspira a ser el president de la "Lliga de la Puresa" la qual aspira a abolir les sales de projecció de pel·lícules. Mollie, la seva filla, està enamorada de Dave, el propietari d'un d'aquests nickleodeons, però Jones no pensa aprovar el seu matrimoni a menys que Dave es vengui el local. Quan Jones visita una fira local, un operador de càmera filma un documental en el qual es veu el diaca apostant fortes quantitats al joc d'endevinar en quin gobelet hi ha la boleta. Dave rep aquesta pel·lícula com a part del seu programa i dona a escollir al diaca entre aprovar el seu matrimoni o que ell mostri la pel·lícula a tot el poble. El diaca cedeix i no es projecta la pel·lícula.

## Repartiment

* Alec B. Francis (diaca Jones)
* Barbara Tennant (Mollie, la seva filla)
* George Larkin (Dave, propietari d'un Nickleodeon)
* Richard Sterling (operador)

## Referències

* ↑ «The Transgression of Deacon Jones al catàleg de l'AFI» (en anglès). [Consulta: 5 maig 2016].

## Enllaços externs

* The Transgression of Deacon Jones al catàleg de l'AFI
# Bosc del Monegal

El bosc del Monegal és una pineda del poble de Guixers, al municipi de Guixers, a la Vall de Lord (Solsonès).

## Referències

* ↑ Aquest topònim figura al «Nomenclàtor oficial de toponímia de Catalunya». www.gencat.cat. Departament de Territori i Sostenibilitat, Generalitat de Catalunya, 01-01-2015.
# Batrachophrynus brachydactylus

Batrachophrynus brachydactylus és una espècie de granota que viu al Perú.

## Referències

* Angulo, A., Sinsch, U. & Lehr, E. 2004. Batrachophrynus brachydactylus. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 18 de gener de 2008.