OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Venèrids

Els venèrids (Veneridae) són una gran família de mol·luscs bivalves marins. N'hi ha unes 500 espècies, moltes d'elles comestibles.

## Descripció

L'escultura de la conquilla tendeix a ser concèntrica però amb ornamentació radial i divaricada (vegeu Gafrarium), i rarament espinosa (Pitar lupanaria).

## Subfamílies asgons Keen (1969)

* Chioninae
* Circinae
* Clementinae
* Cyclinae
* Dosiniinae
* Gemminae
* Meretricinae
* Pitarinae
* Samaranginae
* Sunettinae
* Tapetinae
* Venerinae

## Llista d'alguns gèneres de Veneridae

| Agriopoma Dall, 1902 Amiantis Carpenter, 1884 Anomalocardia Schumacher, 1817 Austrovenus Finlay,1927 Bassina Jukes-Browne, 1914 Callista Poli, 1791 Chamelea Mörch, 1853 Chione Megerle von Mühlfeld, 1811 Chionopsis Olsson, 1932 Chionista Keen, 1958 Circomphalus Klein, 1853 Clausinella J. E. Gray, 1851 Compsomyax Stewart, 1930 Cyclinella Dall, 1902 Dosina Gray, 1835 Dosinia Scopoli, 1777 Gafrarium Röding, 1798 Gemma Deshayes, 1853 Globivenus Coen, 1934 Gouldia C. B. Adams, 1847 Humilaria Grant and Gale, 1931 Irus Schmidt, 1818 Irusella Hertlein and Grant, 1972 Lioconcha Morch, 1853 | Liocyma Dall, 1870 Lirophora Conrad, 1883 Macrocallista Meek, 1876 Marcia H. Adams & A. Adams, 1857 Mercenaria Schumacher, 1817 Meretrix Linnaeus, 1758 Notirus Finlay, 1928 Notocallista Iredale, 1924 Nutricola Bernard, 1982 Paphia Born, 1778 Parastarte Conrad, 1862 Periglypta Jukes-Browne, 1914 Pitar Römer, 1857 Protothaca Dall, 1902 Psephidia Dall, 1902 Ruditapes Saxidomus Conrad, 1837 Sunetta Link, 1807 Tapes Muhlfeld, 1811 Tawera Marwick, 1927 Timoclea Brown, 1827 Tivela Link, 1807 Transennella Dall, 1883 Venerupis Lamarck, 1818 Ventricolaria Keen, 1954 Venus Linnaeus, 1758 |

## Referències

* Keen, A. M. (1969). Superfamily Veneracea. pp. 670–690, in: Leslie Reginald Cox et al., Part N [Bivalvia], Mollusca 6, vols. 1 and 2: xxxvii + 952 pp. Part of Raymond C. Moore, ed., Treatise on Invertebrate Paleontology. Lawrence, Kansas (Geological Society of America & University of Kansas).
* Powell A. W. B., New Zealand Mollusca, William Collins Publishers Ltd, Auckland, New Zealand 1979 ISBN 0-00-216906-1

## Enllaços externs

* Taxonomy on the half shell Arxivat 2006-07-17 a Wayback Machine. A major project of the Chicago Field Museum of Natural History and the American Museum of Natural History on Venerid classification
* Bibliography of venerid taxonomy Arxivat 2006-07-17 a Wayback Machine.
* VENERIDAE - www.chez.com Arxivat 2008-06-20 a Wayback Machine.
# Eskifjörður

Eskifjörður és un poble pesquer i comercial que es troba a l'est d'Islàndia, situat en el fiord homònim. Compta amb un petit museu situat en un antic magatzem de 1816. La ciutat té uns 1.068 habitants.
Des del 7 de juny de 1998 Eskifjörður és veïna del municipi de Fjarðabyggð.

## Llocs d'interès

Es tracta d'un poble molt hospitalari. El seu paisatge conté el turó Hólmatindur (de 985 metres sobre el nivell del mar). Eskifjörður no té una infraestructura turística gaire desenvolupada, però tot i així s'hi pot practicar-se el turisme a baixa escala.
Eskifjörður conté un Museu Marítim, on s'exposen els seus vaixells de pesca, xarxes, eines i altres accessoris. La pràctica de la mineria va començar al segle xvii, però en l'actualitat l'única mina està tancada. No obstant això, no se sap si la mina es tornarà a obrir al públic. Al poble, de gener a maig es donen les millors condicions climatològiques per esquiar.

## Esport

Aquest poble és seu del club de futbol islandès anomenat KVA Eskifjörður.

## Llocs d'interès

Una escultura obra de l'islandès Ragnar Kjartansson es troba en el carrer principal d'Eskifjördur, i commemora els mariners ofegats al mar.
A més, Eskifjörður té una de les col·leccions de pedres rares més completes d'Islàndia, amb milers de pedres originals tallades i polides de tot arreu de l'illa. Malgrat que es tracti d'una col·lecció privada, es pot visitar.

## Enllaços externs

* www.eskifjordur.is - Pàgina oficial de Eskifjarðar.
* www.eskifjordur.com Arxivat 2017-05-20 a Wayback Machine. - Pàgina amb informació general sobre Eskifjörð.

## Referències

* ↑ Becker, Kathleen. Iceland, 1 de maig de 2009. ISBN 978-3-8297-6616-6.
* ↑ «Rare Stone Collection». Visit Eskifjörður, 17-04-2015. [Consulta: 18 agost 2017].
# Georges Gandil

Georges Gandil (Borniquèl, 18 de maig de 1926 - Borniquèl, 24 d'octubre de 1999) fou un piragüista francès que va competir durant la dècada de 1940.
El 1948 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Londres, on va disputar dues proves del programa de piragüisme. En ambdues, formant parella amb Georges Dransart, el C-2 1.000 metres i C-2 10.000 metres, guanyà la medalla de bronze.

## Referències

* ↑ «Olympedia – Georges Gandil». [Consulta: 6 setembre 2021].
# Ján Figeľ

Ján Figeľ (Vranov nad Topľou, Eslovàquia 1960) és un polític eslovac que formà part de la Comissió Barroso I.

## Biografia

Va néixer el 20 de gener de 1960 a la ciutat de Vranov nad Topľou, població situada a la Regió de Prešov. Va estudiar electrònica de potència a la Universitat Tècnica de Košice, en la qual es va llicenciar el 1983. A partir d'aquell any fou científic de recerca i desenvolupament a la companyia ZPA de Prešov.

## Activitat política

Membre del Partit Cristianodemòcrata (KDH) des de l'any 1990, el 1992 fou escollit membre del Parlament d'Eslovàquia, esdevenint membre del Comitè d'Afers Exteriors i de la delegació eslovaca al Consell d'Europa el 1993.
L'any 1998 abandonà el Parlament per ser nomenat Secretari d'Estat del Ministeri d'Afers Exteriors, sent un dels principals impulsors de la integració d'Eslovàquia a la Unió Europea. Membre eslovac de la Convenció Europea que promové la Constitució Europea, retornà al Parlament el 2002 per presidí el Comitè d'Afers Exteriors, càrrec que abandonà el 2004.
Amb l'ampliació de la Comissió Prodi als nous membres integrats a la Unió Europea (UE) l'1 de maig de 2004, Ján Figel' fou nomenat Comissari Europeu d'Empresa i Societat de la Informació, càrrecs que compartí amb els finlandesos Erkki Liikanen i Olli Rehn. En la formació de la Comissió Barroso el novembre de 2004 fou nomenat Comissari Europeu d'Educació, Formació, Cultura i Multilingüisme. Amb l'accés de Bulgària i Romania a la Unió Europea l'1 de gener de 2007 la responsabilitat de multilingüisme fou transferida al Comissari Europeu de Multilingüisme Leonard Orban.

## Enllaços externs

* (castellà) Informació de Ján Figeľ a la Comissió Europea
# Salvador Sánchez Povedano

Salvador Sánchez Povedano «Frascuelo» (Churriana de la Vega, 23 de desembre de 1842 - Madrid, 8 de març de 1898) va ser un torero espanyol.
Se'l considera un dels millors estoquejadors de la història de la tauromàquia.
En la seva infància es va traslladar amb la seva família a Sádaba (Saragossa), on va morir el seu pare, José Sánchez, i després, en companyia del seu germà Francisco i la seva mare, a Madrid, on, després de treballar en el ferrocarril i com a ficador de paper pintat, es va formar com a torero, prenent l'alternativa el 27 d'octubre de 1867 de mans de Francisco Arjona Herrera «Cúchares», amb un toro anomenat Señorito. Va mantenir, en el millor de la seva carrera des del 1868 fins 1889, una famosa rivalitat amb Rafael Molina «Lagartijo» (comparable a la que abans van mantenir Pedro Romero i Joaquín Rodríguez «Costillares», i després José Gómez Ortega «Joselito» i Juan Belmonte García «el Pasmo de Triana»).
Va torejar 1.236 curses, matant a 3.801 toros.
Quan es va retirar del toreig va fixar la seva residència a Torrelodones, a la Finca Monte el Gasco on encara es pot veure un reixat amb el ferro de la seva ramaderia. Li unia una gran amistat amb la Infanta Isabel «La Chata», que sempre que passava en tren per Torrelodones, ordenava parar el tren per poder saludar-lo.

## Estil

Frascuelo va sobresortir en els quites. Era també un bon banderiller, un muletero eficient i valent, sovint ferit. El 15 d'abril de 1877, va rebre un cop de bany a l'ull dret. És recordat pel seu talent en l'empenta en l'estocada d'antologies: el 4 de juny de 1882 i el 6 d'octubre de 1889 durant el seu últim mà a mà amb «Lagartijo».
La seva última corrida va tenir lloc el 12 de maig de 1890 davant dels toros de Veragua. Aquell dia, per retre-li homenatge, Rafael Guerra Bejarano «Guerrita» va participar en el cartell com a banderiller.
Va torejar tres vegades a la gran plaça de toros de París, davant de toros embolats. Però ràpidament va renunciar a aquest tipus de correguda, que la va considerar indigna per a ell.

## Moments importants de la seva carrera

* El 1868 alterna per primera vegada amb «Lagartijo».
* Memorables faenas a la Plaça de toros de la Porta d'Alcalá entre el 19 de setembre de 1869 i 22 d'octubre de 1871.
* Inaugura la Plaça de toros de La Línea de la Concepción el 20 de maig de 1883 junt a Antonio Carmona («el Gordito de Sevilla») i Antonio Ortega («el Marinero de Cádiz»).
* Inaugura la Plaça de toros d'Haro el 2 de juny de 1886 en festeig amb «Lagartijo».
* Corrida de la Beneficencia de 1874, estoqueja 6 toros.
* Mort de l'últim toro bregat a la plaça del carrer Alcalá el 9 de juliol de 1874.
* Corrida de la Beneficencia de 1882, mà a mà amb «Lagartijo».
Després de rebre diversos cops de banya de gravetat, es retira a principis de 1889. Va morir a Madrid el 8 de març de 1898 a conseqüència d'una pneumònia.

## Referències

* ↑ Martínez, Fernando: Los cuidados de Frascuelo Arxivat 2014-01-10 a Wayback Machine..
* 1 2 Bérard, Robert. Histoire et dictionnaire de la tauromachie (en francès). Bouquins Laffont, 2003. ISBN 2-221-09246-5.
# Dipòsit distribuïdor d'aigües de la Tallada

El dipòsit distribuïdor d'aigües de la Tallada és un dipòsit distribuïdor per Sant Guim de Freixenet i la Tallada construït davant la necessitat urgent d'aigua durant l'estiu, quan la població creixia pels molts estiuejants que hi anaven per gaudir d'un entorn favorable per la cura i prevenció de la tuberculosi.Construcció situada en un lloc elevat, vora la carretera d'accés a la Rabassa i Sant Guim de la Rabassa, i pròxim al nucli urbà de la Tallada. La seva estructura és de planta rodona i coberta circular, amb ràfec de teula. L'obra presenta un sòcol de ciment, ressaltant un treball motllurat amb franges estretes en forma de marc, tot imitant plaques de pedra. Per sobre, un fi arrebossat que cobreix la resta d'edifici. Sota el ràfec de la coberta exterior, es disposa una cornisa de maó amb una decoració dentada.

## Referències

* 1 2 «Dipòsit distribuïdor d'aigües de la Tallada». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 2 setembre 2015].
# Verbliuji

Verbliuji (en rus: Верблюжий) és un poble (un possiólok) de l'óblast d'Astracan, a Rússia, segons el cens del 2010 tenia 269 habitants.

## Referències

* ↑ «Карты Генштаба L-38 (Б) 1:100000. Астраханская область и Калмыкия». Arxivat de l'original el 2016-10-03. [Consulta: 24 juliol 2016].
* ↑ «Akhtubinka». GeoNames. Arxivat de l'original el 2019-02-24. [Consulta: 23 febrer 2019].
* ↑ «Регионы России → Астраханская обл. → Харабалинский р-н → Ахтубинка с.». Arxivat de l'original el 2015-03-24. [Consulta: 10 setembre 2020].
# Eskdale, Utah

Eskdale és una petita comunitat no incorporada situada a l'oest del comtat de Millard, en l'estat d'Utah, als Estats Units, just a l'est de la frontera amb Nevada. És una comunitat agrícola. Eskdale va ser fundada en 1955 com una comunitat religiosa anomenada la casa d'Aaron. El nom del poble prové del riu Esk, situat a Escòcia. En el llogaret es troba una escola secundària que atén les comunitats d'Eskdale, Garrison, Bubank i Baker, així com altres poblacions de la zona de Snake Valley. Eskdale és una comunitat coneguda pels seus productes làctics.

## Referències

* ↑ «Eskdale» (en anglès). Geographic Names Information System. Servei Geològic dels Estats Units.
* ↑ «MyTopo Maps - Eskdale, UT, USA», 11-02-2018.
* ↑ Van Cott, John W. University of Utah Press. Salt Lake City. Utah Place Names: A Comprehensive Guide to the Origins of Geographic Names: A Compilation, 9 de febrer de 2018, p. 131. ISBN 9780874803457.
# Giovanni Villani

Giovanni Villani (Florència, abans de 1275 - 1348) fou un mercader, historiador, diplomàtic i cronista florentí considerat un dels més grans cronistes de la seva època.
Descendent d'una bona família rica de mercaders, començà la seva vida fent de mercader, però gràcies a les seves aptituds econòmiques, representà als banquers Peruzzi i Bonaccorsi.
De jove va ampliar les fronteres comercials de la família i arribaria inclòs fins als Països Baixos. Llavors també començaria la seva carrera política gràcies a ser un dels membres més rics de Florència. En diferents ocasions fou el Prior de Florència i treballà en la direcció de l'encunyació de monedes i introduint importants canvis econòmics. Va conèixer a tots els grans personatges de la història a Itàlia, tant de Florència, com de Nàpols, Roma, Mòdena, Úmbria, Ligúria o Piemont. Negocià amb les cases reials de França, Anglaterra i Nàpols o també coneguda llavors com a regne de Sicília.
En 1341 fou fet presoner per Ferrara i serví de garantia pel compliment del compromís pel pagament per la compra de la localitat italiana de Lucca. Villani també va viure una de les crisis econòmiques més importants de la seva època, quan en 1346 la manca de pagament del banc dels Peruzzi, ocasionat per l'impagament dels reis d'Anglaterra i de Sicília, causà que Villani fos engarjolat, morint a la presó en 1348 de Pesta Negra.

## Obra

* Cronica Universale (1300) publicat en 1363, dividit en dotze llibres i en la que ens relata el començament del món dins la història fins a la seva època. Fou famosa la seva obra gràcies al seu estil i per ser una de les fonts històriques més importants i taxada d'excel·lent per molts historiadors.
* Nuova Cronica
Gràcies primer al seu germà Matteo es publicà en 1363 i al seu nebot, Filippo va tornar a publicar la Cronica Universale, en 1410.

## Referències

* Enciclopedia catòlica de 1913
* «Dizionario Biografico degli Italiani» (reeditat a Roma en 1960)
* http://www.cli.di.unipi.it/~piscion/extra/GiovanniVillani_LaNuovaCronica/index.html Arxivat 2009-06-07 a Wayback Machine.
* http://www.fordham.edu/halsall/source/villani.html Arxivat 2014-09-02 a Wayback Machine.
* http://www.elfinspell.com/VillaniStart.html
* http://www.answers.com/topic/giovanni-villani
# Ján Andrej Cully

Ján Andrej Cully (9 de desembre de 1995) és un ciclista eslovac, professional des del 2017 i actualment a l'equip Dukla Banska Bystrica. En el seu palmarès destaquen el Campionat nacional en contrarellotge de 2019, 2020 i 2022.

## Palmarès

* 2017
** Vencedor d'una etapa al Gran Premi Chantal Biya
* 2019
** Campió d'Eslovàquia en contrarellotge
** Vencedor de 2 etapes al Tour del Senegal
** Vencedor d'una etapa a l'In the steps of Romans
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Sèrbia
* 2020
** Campió d'Eslovàquia en contrarellotge
* 2022
** Campió d'Eslovàquia en contrarellotge

## Referències

* ↑ «Dukla Banska Bystrica». UCI.org. Union Cycliste Internationale. Arxivat de l'original el 20 març 2020. [Consulta: 20 març 2020].
* ↑ «Dukla Banska Bystrica». UCI.org. Union Cycliste Internationale. Arxivat de l'original el 7 febrer 2021. [Consulta: 7 febrer 2021].
* ↑ «Les champions nationaux du contre la montre», 28-06-2019. [Consulta: 19 juliol 2019].
* ↑ «National Championships Slovakia - ITT 2022 Time trial results». [Consulta: 25 octubre 2022].

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
* Fitxa a procyclingstats.com
# Rosa Maria Llapart i Besalú

Rosa Maria Llapart i Besalú (Girona, 15 d'octubre de 1962) és una exjugadora i entrenadora catalana de bàsquet. Des de l'any 1973 va ser peça important en diverses fites assolides pel Bàsquet Club Palafrugell entre els anys 1982 i 1998. Va ser escollida millor esportista local l'any 1984, va formar part de la selecció gironina que es va enfrontar a la selecció espanyola l'any 1983 i l'any 1988 va rebre el trofeu a la màxima encistelladora de Primera Categoria Catalana. Així mateix, va col·laborar en el creixement del club entrenant durant moltes temporades diferents equips de base i formant part de la junta directiva des dels inicis del club. També va ser membre de la comissió organitzadora del 25è aniversari del BC Palafrugell.
El 1974 entra al BC Palafrugell jugant al campionat provincial de Catalunya fins a l'any 1983 en què queden campiones i pugen a Segona Catalana. El 1979 va quedar subcampiones del Trofeu Mateu Pell. L'any 1983 forma part de la selecció gironina que s'enfronta a la selecció espanyola i l'any següent l'equip del Palafrugell queda campió de la Segona Catalana i pugen a Primera. El mateix any va ser premiada com a millor esportista a la Nit de l'Esport de Palafrugell. Entre 1984 i 1992 competeixen a Primera Catalana. El 1988 va rebre el trofeu a la màxima encistelladora de Primera Catalana. El 1994 competeix per l'Associació Esportiva Begur i el 1997, amb el BC Palafrugell, queden campiones de Segona Catalana.
Com a entrenadora, va entrenar l'equip Júnior Femení (1984-1985) i el Juvenil Femení (1985-1986) del BC Palafrugell. Entre 1986 i 1988 va coordinar l'Escola de Bàsquet. El 2006 va entrenar el Premini mixt del BC Palafrugell. La temporada 2007-2008 va entrenar el Mini Masculí del mateix equip i va ser candidata a millor entrenadora local (Nit de l'Esport).

## Referències

* 1 2 3 «L'esport es vesteix de personatge: Rosa Maria Llapart». Crònica d'un any, 1986.
* ↑ «Distingits els millors esportistes». Crònica d'un any, 1984.
* ↑ Salvatella, Josep «25 aniversari del Bàsquet Club Palafrugell». Revista de Palafrugell, 01-12-2001.
* ↑ «Rosa Llapart, la capitana de 1a catalana». La Proa, 16-11-2001, p. 11.
# Veronella

Veronella és un comune (municipi) de la província de Verona, a la regió italiana del Vèneto, situat a uns 80 quilòmetres a l'oest de Venècia i a uns 30 quilòmetres al sud-est de Verona.
A 1 de gener de 2020 la seva població era de 5.127 habitants.
Veronella limita amb els següents municipis: Albaredo d'Adige, Arcole, Belfiore, Bonavigo, Cologna Veneta, Minerbe, Pressana i Zimella.

## Referències

* ↑ «Resident population on 1st january» (en anglès). ISTAT. [Consulta: 14 agost 2020].
# Estanyols del Solà de la Portella

Els Estanyols del Solà de la Portella és un grup de petits estanys de muntanya situat a 2.193,5 m alt del terme comunal de Font-rabiosa, a la comarca del Capcir, de la Catalunya del Nord.
Estan situats a l'extrem nord-occidental del terme de Font-rabiosa, a ponent de les Bassetes, al nord de l'Estany de la Portella d'Orlú, al nord-oest de l'Estany de la Portella i a l'oest dels Estanyols de la Portella.

## Referències

* ↑ Els Estanyols del Solà de la Portella en els ortofotomapes de l'IGN
# General Electric GE4

El General Electric GE4 és un motor turboreactor per a aviació civil desenvolupat per GE Aircraft Engines a partir del motor militar YJ93. Fou concebut com a planta motriu per al transport supersònic Boeing 2707. El GE4 era un turboreactor de nou etapes, un sol eix i flux axial basat principalment en el General Electric YJ93, el motor que impulsava el bombarder North American XB-70. El GE4 era el motor més potent del seu temps, amb un empenyiment de 220 kN en sec i 290 kN amb postcremador. La cancel·lació del Boeing 2707 el 1971 feu que també s'abandonés el GE4.

## Referències

* ↑ FLIGHT International (en anglès), 6 gener 1966, p. 33.
* ↑ FLIGHT International (en anglès), 6 gener 1972, p. 16a-17.
# Oficina de les Celebracions Litúrgiques del Summe Pontífex

L'Oficina de les Celebracions Litúrgiques del Summe Pontífex és un organisme de la Cúria Pontifícia, a càrrec d'un mestre (un prelat catòlic) editor de les misses i d'altres ritus presidits pel Papa, fent-se càrrec en particular de la vestimenta, de l'altar i "tot allò necessari per a les celebracions litúrgiques i altres celebracions sagrades, que són dutes a terme pel Summe Pontífex o en nom seu, i controlar-ne l'ús d'acord amb les prescripcions actuals de la litúrgia". És nomenat pel Papa durant cinc anys.
Les funcions del Mestre i de l'Oficina es regeixen per l'article 182 de la Constitució apostòlica Pastor Bonus del papa Joan Pau II.

## Llista dels Mestres de les Celebracions Litúrgiques

* Enrico Dante (1947 – 1965), a càrrec durant els papats de Pius XII, Joan XXIII i Pau VI
* Annibale Bugnini (1968 – 9 de gener de 1970), durant el papat de Pau VI
* Virgilio Noè (9 de gener de 1970 – 6 de març de 1982), durant el papat de Pau VI, Joan Pau I i Joan Pau II
* John Magee (1982 – 17 de febrer de 1987), durant el papat de Joan Pau II
* Piero Marini (17 de febrer de 1987 - 1 d'octubre de 2007), durant el papat de Joan Pau II i Benet XVI
* Guido Marini (1 d'octubre de 2007 - present), durant el papat de Benet XVI i Francesc
A més d'ajudar el Papa en les cerimònies, el Mestre de Cerimònies també ajuda els cardenals: durant els consistoris, la presa de possessió d'Esglésies Titulars, en les celebracions solemnes de la missa o altres oficis litúrgics importants. Des del moment en què un cardenal es crea en un consistori, el Mestre de les Celebracions Litúrgiques li assigna una única persona de l'Oficina de Mestres de Cerimònies. Durant el conclave, és qui pronuncia l'"extra omnes" quedant així a la Capella Sixtina només els cardenals electors.
# Francesc Duran i Vilalta

Francesc Duran i Vilalta és un polític català membre de la Candidatura d'Unitat Popular, que va ser regidor d'Espais Públics i Mobilitat de l'Ajuntament de Badalona de 2016 a 2019 per la formació Guanyem Badalona en Comú.
Educador social i docent TIC, actiu a la vida associativa local a diverses entitats, com el Casal Antoni Sala i Pont, el Secretariat del Consell de Joventut, a més de formar part de la creació de plataformes com la Comissió 11 de Setembre o la Coordinadora Popular de Festes de Maig.
Militant i membre actiu de la Candidatura d'Unitat Popular (CUP) de Badalona. Va ser candidat a alcalde per la CUP a les eleccions municipals de 2011. El març de 2012 va ser un dels membres de la CUP detinguts a causa d'accions relacionades amb la vaga general d'aquell any.
Va ser número 6 a les llistes electorals de Guanyem Badalona en Comú, no va ser elegit inicialment. Va ser assessor del grup municipal entre 2015 i el 28 de juny de 2016, quan va assumir la regidoria d'Espais Públics i Mobilitat després de la renúncia del regidor Javier López. El seu nomenament va tenir certa polèmica, perquè López, que era de Podem, passava a ser substituït per algú de la CUP deixant a Podem sense representació. Finalment, Guanyem va donar llum verda a Duran per lògica de llista electoral i per la seva tasca com a assessor.

## Referències

* 1 2 3 Torres, Javier «Francesc Duran substituirà Javi López al capdavant d'Espais Públics». Diari de Badalona, 05-05-2016. Arxivat de l'original el 2017-12-24 [Consulta: 19 juliol 2017].
* 1 2 Torres, Javier «Un miembro de la CUP sustituirá al regidor de Podemos en el gobierno de Guanyem Badalona». La Vanguardia, 06-05-2016.
* 1 2 Muñoz, Sara «Francesc Duran, nou regidor de Guanyem Badalona en Comú». El Punt Avui, 05-05-2016.
* 1 2 Alcolea, Marta «Francesc Duran (CUP) entra al govern de Badalona». El Nacional, 05-05-2016.
* ↑ Sallés, Quico «Detinguts tres membres de la CUP per la vaga general». Nació Digital, 29-03-2012.
* ↑ Muñoz, Sara «Dos destacats membres de la CUP, entre els detinguts». El Punt Avui, 30-03-2012.
* ↑ Torres, Javier «Francesc Duran pren possessió de la regidoria d'Espais Públics». Diari de Badalona, 29-06-2016. Arxivat de l'original el 2017-12-25 [Consulta: 19 juliol 2017].
* ↑ Ribalaygue, Jordi «El edil de Podemos de Badalona renuncia como concejal por razones políticas». El Mundo, 01-05-2016.