OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Los Desheredados (periòdic)

Los Desheredados va ser un setmanari anarquista català de la dècada de 1880. El seu primer número va ser editat a Sabadell (Vallès Occidental, Catalunya) el 6 de maig de 1882. Es van publicar 235 números, l'últim el 26 de novembre de 1886. Posteriorment, reaparegué el 26 d'abril de 1890 i es van publicar nou números més. Encara que el seu títol coincideix amb el del grup clandestí anarquista Los Desheredados, una escissió andalusa de la Federación de Trabajadores de la Región Española (FTRE), no té res a veure amb ell. De fet, la redacció de la publicació es manifestà totalment contrària a l'il·legalisme i a la propaganda pel fet dels seus homònims.
Lligat, en els seus inicis, al Cercle Cooperatiu Recreatiu de Sabadell i a la Federació Local de Societats Obreres (de tendència federal i lliurepensadora) va ser dirigit per l'exsacerdot José Hernández Ardieta, per Enric Trias i pel ceramista Marian Burguès Serra. Des de juliol de 1884 el va dirigir el mestre anarquista José López Montegro, amb una orientació anarcocol·lectivista. Des de 6 de setembre de 1883, es va afegir el subtítol Periódico defensor de la Federació Española de Trabajadores i a partir del 28 de novembre de 1884, el subtítol va ser Periódico anárquico colectivista.
La primera vaga a Sabadell (La Vaga de les Set Setmanes), l'any 1883, que acabà amb la intervenció del sometent, la derrota dels vaguistes i el tancament de la seu de la Federación de Trabajadores de la Región Española, també va tenir conseqüències pel periòdic que va rebre diverses multes. L'estiu de 1883 Los Desheredados va interrompre la seva publicació i, uns anys més tard, el març de 1885, López Montenegro va ser detingut.
Los Desheredados va tenir un marcat caràcter anticlerical i laïcista. Alguns articles es publicaren en català. Algunes persones que hi participaren amb els seus treballs varen ser: Teresa Claramunt, Joan Cusidó, Antonio García, Juan Guarro y Elías, Piotr Kropotkin, Fernando Laffont, Anselmo Lorenzo, Baldomero Milà, José Nakens, Navarro Murillo, Federico Oliver, Orfeo, Gabriel Peig i León Tochis, entre d'altres.

## Referències

* 1 2 3 4 «Anarcoefemèrides | [06/05 «Los Desheredados» - «Il Vespro Anarchico» - Fets de Maig - París (06-05-68) - Serrano Oteiza - Scarlatti - Kreuzfeld - Julian - Alabert - Cochet - Gaggi - Buades - Prat - Mercier - Ruzza - Zilsel - Thoreau - Chambon - Gagliardi - Marpaux - Sender Fau - Pinos - Berthier]». anarcoefemerides.balearweb.net. Arxivat de l'original el 2016-11-06. [Consulta: 5 novembre 2016].
* ↑ Miguel Íñiguez. Esbozo de una Enciclopedia Histórica Del Anarquismo Español. Fundación de Estudios Libertarios Anselmo Lorenzo, 1 gener 2001. ISBN 978-84-86864-45-3.
* ↑ Termes, Josep (2011). Historia del anarquismo en España (1870-1980). Barcelona: RBA. ISBN 978-84-9006-017-9.
# Omobranchus rotundiceps

Omobranchus rotundiceps és una espècie de peix de la família dels blènnids i de l'ordre dels perciformes.

## Reproducció

És ovípar.

## Hàbitat

És un peix marí de clima tropical i associat als esculls de corall.

## Distribució geogràfica

Es troba a Queensland (Austràlia).

## Referències

* ↑ Breder, C.M. i D.E. Rosen, 1966. Modes of reproduction in fishes. T.F.H. Publications, Neptune City (Estats Units). 941 p.
* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Johnson, J.W., 1999. Annotated checklist of the fishes of Moreton Bay, Queensland, Australia. Memoirs of the Queensland Museum 43(2):709-762.
* ↑ Myers, R.F., 1991. Micronesian reef fishes. Segona edició. Coral Graphics, Barrigada, Guam. 298 p.
* ↑ Myers, R.F., 1999. Micronesian reef fishes: a comprehensive guide to the coral reef fishes of Micronesia. Coral Graphics, Barrigada, Guam. 330 p.
* ↑ Randall, J.E., G.R. Allen i R.C. Steene, 1990. Fishes of the Great Barrier Reef and Coral Sea. University of Hawaii Press, Honolulu, Hawaii. 506 p.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Hardy, J.D. Jr., 2003. Coral reef fish species. NOAA\National Oceanographic Data Center. NODC Coral Reef Data and Information Management System. Estats Units. 537 p.
* Helfman, G.; Collette, B.; Facey, D. The Diversity of Fishes (en anglès). Wiley, 1997. ISBN 978-0-86542-256-8.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Neira, F.J., A.G. Miskiewicz i T. Trnski, 1998. Larvae of temperate Australian fishes: laboratory guide for larval fish identification. University of Western Australia Press. 474 p.
* Nelson, J.: Fishes of the World, 3a edició. Nova York, Estats Units: John Wiley and Sons. Any 1994.
* Springer, V. G. i M. F. Gomon, 1975: Revision of the blenniid fish genus Omobranchus with descriptions of three new species and notes on other species of the tribe Omobranchini. Smithsonian Contributions to Zoology Núm. 177: i-iii + 1-135.
* Springer, V.G., 1986. Blenniidae. p. 742-755. A M.M. Smith i P.C. Heemstra (editors) Smiths' sea fishes. Springer-Verlag, Berlín.
* Springer, V.: Blennies. Planes 214-217 a W.N. Eschmeyer, J. R. Paxton, editors. Encyclopedia of Fishes – 2a edició, San Diego, Califòrnia: Academic Press. Any 1994.
* Wheeler, A.: The World Encyclopedia of Fishes, 2a edició, Londres: Macdonald. Any 1985.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Pipi

«Pipi» té aquests significats:
* Plebidonax deltoides, una cloïssa comestible coneguda com a pipi a parts d'Austràlia
* Paphies australis, un mol·lusc endèmic de Nova Zelanda
* Pipi A, summe sacerdot de Ptah durant la dinastia XXI de l'antic Egipte
* Neterkheperre Meryptah, anomenat Pipi II, un altre summe sacerdot de Ptah durant la dinastia XXI
* Pipi, vocalista del grup de ska Ska-P
* La transcripció del Tetragràmmaton en grec (ΠΙΠΙ)
* Una paraula vulgar per referir-se a l'orina en diverses llengües europees (vegeu també Pipí)
# Sergo Kutivadze

Sergo Kutivadze (Almati, 16 d'octubre de 1944 - Tbilisi, 8 de juny de 2017) fou un futbolista kazakh-georgià de la dècada de 1960.
Fou 1 cop internacional amb la selecció de la Unió Soviètica l'any 1965. Pel que fa a clubs, defensà els colors de FC Dinamo Tbilisi i FC Torpedo Kutaisi.
Trajectòria com a entrenador:
* 1974–1982: FC Dinamo Tbilisi (assistent)
* 1983: FC Dinamo Tbilisi (director)
* 1984: FC Dinamo Tbilisi (assistent)

## Referències

* ↑ Sergo Kutivadze a National-Football-Teams.com (anglès)
* ↑ (rus) Profile Arxivat 2020-06-30 a Wayback Machine.
# Ninovka

Ninovka (en rus: Ниновка) és un poble de l'óblast d'Astracan, a Rússia, segons el cens del 2010 tenia 668 habitants.

## Referències

* ↑ «Карты Генштаба L-38 (Б) 1:100000. Астраханская область и Калмыкия». Arxivat de l'original el 2016-10-03. [Consulta: 24 juliol 2016].
* ↑ «Akhtubinka». GeoNames. Arxivat de l'original el 2019-02-24. [Consulta: 23 febrer 2019].
* ↑ «Регионы России → Астраханская обл. → Харабалинский р-н → Ахтубинка с.». Arxivat de l'original el 2015-03-24. [Consulta: 10 setembre 2020].
# Anaolso

Anaolso (en llatí: Anaolsus †430) fou un optimate visigot, que va participar en una campanya militar l'any 430 dC, durant el regnat de Teodoric I, amb la intenció de prendre Arlés.
| « | 92: Per Aetium comitem, haud procul de Arelate, quaedam Gothorum manus extinguitur, Anaolso optimate eorum capto. | » |
| — Hidacio, Chronicon |||
| « | 92: El comitem [comte] Aecio extermina, no lluny de Arelate [Arlés], a un grup armat de Gots i captura a Anaolso, el seu guia. | » |
| — Hidacio, Chronicon |||
Aquesta campanya militar, posa de manifest la llibertat d'acció de la noblesa visigoda de manera independent a la noblesa, fins i tot després del foedus amb Roma del 418. De fet, entre el 418 i el 439 s'han constatat diverses accions militars de comitatus independents del poder real. Aquests comitates van poder ser inscrits com a auxiliars en els exèrcits romans a l'Aquitània, negociant directament amb Roma.

## Referències

* ↑ Peter HEATHER (2000): The Visigoths from the Migration Period to the Seventh Century: An Ethnographic Perspective Boydell & Brewer Inc. p.89 (en anglès)
* ↑ Peter HEATHER (1992): The emergence of visigothic kingdom en DRINKWATER, J. and ELTON, H. (eds.): Fifth-Century Gaul: A Crisis of Identity?, Cambridge p.88 (en anglès)
# Teatre Clavé

El Teatre Clavé de Tordera (Maresme) és l'equipament cultural de referència del municipi. De propietat municipal, és gestionat per una fundació privada integrada per representants de diferents sectors de la societat, des d'empreses locals i comarcals fins a membres de diverses entitats municipals i representants polítics del consistori.
El projecte artístic del Teatre Clavé gira al voltant de dos eixos de proximitat: la difusió cultural i la formació artística. El primer pretén donar suport a les produccions i activitats de les entitats culturals de Tordera i que aquestes convisquin amb una programació estable de les arts escèniques (teatre, dansa i música amb caràcter professional); mentre que la formació artística pretén donar eines per aconseguir despertar la sensibilitat per l’art entre els alumnes i fomentar l’aprenentatge. Així, cada trimestre es renova la programació estable del Teatre Clavé i cada any s’inicia un nou curs al Centre de formació artística, que inclou les disciplines de teatre, dansa, belles arts i música.

## Els inicis

L'edifici del Teatre Clavé es va inaugurar en dues fases. El 26 d'abril de 1998 va obrir parcialment, amb la presència del poeta Miquel Martí i Pol i, un any més tard, el 25 d'abril de 1999, l'equipament va ser inaugurat oficialment, així com la plaça i l'escultura dedicada al poeta, just al davant de l'equipament. Amb tot, des del 1992, per començar a donar vida al que més endavant seria el Centre de Formació Artística, es van crear les aules de teatre, música, dansa i belles arts, ubicades aleshores al recinte de Can Comaleres. Era l’inici del projecte humà que donava i continua donant sentit a l’obra arquitectònica.

## L'edifici

El Teatre Clavé està situat al bell mig del nucli urbà de Tordera, a la plaça de Miquel Martí i Pol, s/n. El disseny arquitectònic va anar a càrrec del grup Arquitectes ARR. Té una superfície de 3500 m2 i en les seves tres plantes, acull la Sala Gran (400 localitats), l’Auditori (100 localitats), la Sala Polivalent i la Sala d’exposicions, a banda del vestíbul principal, la zona per artistes i la Cafeteria del teatre.

## Enllaços externs

* Teatre Clavé
# Camp tensorial

Un camp tensorial és una assignació d'una aplicació multilineal a cada punt d'un domini de l'espai. En física anomenem també camp tensorial a qualsevol magnitud física que pot ser representada per una assignació del tipus anterior definida sobre una regió de l'espai físic.

## Camps tensorials en matemàtica

Atès una regió oberta i connexa Ω en R $^n$ es defineix formalment un camp tensorial a una aplicació (secció) els valors són tensors:
   $T:\Omega \rightarrow {\mathcal {T}}_{r}^{s}(\mathbb {R} ^{n})$
On T $_r$ $^s$ és el conjunt de tensors r vegades covariant i s vegades contravariantes. Diem que T és un camp vectorial C $^k$ si T és k vegades contínuament diferenciable En Ω. Observeu que:
* Si ( r, s ) = (0,0) el camp tensorial és un camp escalar convencional.
* Si ( r, s ) = (1,0) o (0,1) el camp tensorial és un camp vectorial convencional.
* Si r+s = 2 el camp tensorial es pot visualitzar com un espai n -dimensional amb una matriu de n × n unida a cada punt de Ω.

## Camps tensorials en física

Diverses magnituds físiques venen representades per un camp tensorial, alguns exemples són:
* Camp electromagnètic, en electrodinàmica clàssica.
* Camp gravitatori, en teoria de la relativitat general.
* Camp de tensions d'un sòlid, en mecànica de sòlids.

## Vegeu també

* Càlcul tensorial
* Camp vectorial
* Camp espinorial
# Ricard Manfredi

Ricard Manfredi (Riccardo Manfredi) va ser fill de Francesc I Manfredi. Va ser armat cavaller pel rei de Nàpols el 1316. Va ser capità del poble a Imola el 1322 i fins al 1327.
Senyor de Baccagnano, Montemaggiore, Cavina, Cerrone, Rontana, Pozzolo, Zattaglia, Vedreto, Collina, Pozzo, Cesate, Martignano, Solarolo i Gattaia (junt amb son germà Malatestí Manfredi) el 1328.
Va ser proclamat senyor sobirà de Faenza el 8 de gener de 1339. Senyor de Fontanamoneta i de Bagnacavallo el 1340. Va morir a Faenza el 23 d'agost de 1340. Estava casat amb Diletta de Cunio, filla del comte Alberigo de Cunio. Va ser el pare de Rengarda (casada amb el comte Giovanni Ubaldini consenyor de Citta di Castello, i en segones noces amb Azzo Alodisi, senyor d'Imola) i de dos fils naturals legitimats: Joan Manfredi i Guillem Manfredi.
# Chodsigoa

Chodsigoa és un gènere de mamífers eulipotifles de la família de les musaranyes (Soricidae).
* Chodsigoa caovansunga
* Chodsigoa dabieshanensis
* Chodsigoa hoffmanni
* Chodsigoa hypsibia
* Chodsigoa lamula
* Chodsigoa parca
* Chodsigoa parva
* Chodsigoa salenskii
* Chodsigoa smithii
* Chodsigoa sodalis

## Referències

* Wilson D. E.; Reeder D. M. (editors). Mammal Species of the World. A Taxonomic and Geographic Reference (en anglès). 3a edició. Washington: Smithsonian Institution Press, 2005. ISBN 978-0801882210.
# Nombre de Grashof

El Nombre de Grashof $(Gr)$ és un nombre adimensional en la mecànica de fluids que és proporcional al quocient entre les forces de flotació i les forces viscoses que actuen en un fluid. S'anomena així en honor de l'enginyer alemany Franz Grashof. Es defineix de la forma següent:
    $Gr={\frac {g\beta (T_{s}-T_{\infty })L^{3}}{\nu ^{2}}}\,$
On:
* g és l'acceleració de la gravetat.
* β és el coeficient d'expansió tèrmica.
* T$_s$ és la temperatura d'una superfície.
* T$_∞$ és la temperatura ambient.
* L és una longitud característica.
* ν és la viscositat cinemàtica.
El producte del nombre de Grashof i el nombre de Prandtl resulta en el nombre de Rayleigh, un nombre adimensional que s'empra en càlculs de transferència de calor per convecció natural.
Existeix una forma anàloga del nombre de Grashof emprada en convecció natural por transferència de massa.
    $Gr_{c}={\frac {g\beta ^{*}(C_{a,s}-C_{a,a})L^{3}}{\nu ^{2}}}$
On:
    $\beta ^{*}=-{\frac {1}{\rho }}\left({\frac {\partial \rho }{\partial C_{a}}}\right)_{T,p}$
i
* g és l'acceleració de la gravetat.
* C$_{a,s}$ és la concentració de l'espècie a en una superfície.
* C$_{a,a}$ és la concentració de l'espècie a en l'ambient.
* L és una longitud característica.
* ν és la viscositat cinemàtica.
* ρ és la densitat del fluid.
* C$_a$ és la concentració de l'espècie a.
* T significa temperatura constant.
* p significa pressió constant.

## Vegeu també

* Nombre d'Arquimedes
* Nombre de Boussinesq
* Nombre de Hagen
# Gorg de l'Infern (Granera)

El Gorg de l'Infern és un gorg del terme municipal de Granera, a la comarca del Moianès.
Està situat a la vall del torrent de la Riera, en la zona central del terme. És a llevant del Serrat de les Puces, al nord de l'Hort del Pi i en el vessant nord-oest de la Carena de Serraltes.
# Finca Mon Repòs

* Pel que fa a la residència de Joaquim Torres-García als afores de Terrassa, vegeu Mon Repòs.
La Finca Mon Repòs és un habitatge del municipi de Valls (Alt Camp).

## Descripció

Finca situada als afores de Valls, en una zona residencial. Comprèn l'habitatge i un extens jardí que l'envolta, limitat per una tanca amb un gran portaló d'accés. L'edifici, de planta quadrada, presenta un volum cúbic. La seva estructura és gairebé simètrica, llevat d'una torreta i una xemeneia estreta que s'alcen a la banda dreta.
A la façana principal, en situació central, hi ha un porxo d'entrada; a banda i banda de l'edifici hi ha dues estructures similars, però sense funció d'accés. La resta d'obertures són finestres rectangulars, de línia molt simple. La torreta té tres finestres d'inspiració medievals a cada costat. Té coberta a quatre vessants, de teula, material utilitzat així mateix en les cobertes de la resta de l'edifici. Dues mansardes s'insereixen a la teulada principal, a dos vessants.

## Història

La finca "Mon Repòs" es va construir a començaments de segle, segons projecte de l'arquitecte noucentista Cèsar Martinell. Situada en les proximitats de la zona residencial dels "Boscos de Valls", respon així mateix a un període de prosperitat econòmica de la burgesia vallenca. En l'actualitat, manté la seva funció inicial de residència.

## Referències

* 1 2 3 «Finca Mon Repòs». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 15 octubre 2013].
# Cantó de Vigneulles-lès-Hattonchâtel

El cantó de Vigneulles-lès-Hattonchâtel és un cantó francès del departament del Mosa, situat al districte de Commercy. Té 14 municipis i el cap és Vigneulles-lès-Hattonchâtel.

## Municipis

* Beney-en-Woëvre
* Buxières-sous-les-Côtes
* Chaillon
* Dompierre-aux-Bois
* Heudicourt-sous-les-Côtes
* Jonville-en-Woëvre
* Lachaussée
* Lamorville
* Nonsard-Lamarche
* Saint-Maurice-sous-les-Côtes
* Seuzey
* Valbois
* Vaux-lès-Palameix
* Vigneulles-lès-Hattonchâtel

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1945-19.. | M. Jacob | Divers droite |
| 19..-1970 | M. Houzelot | MRP, després CD |
| 1970-2001 | Rémi Herment | Centrista, després UDF |
| 2001- | Sylvain Denoyelle | PR |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2009 |
| 4.026 | 3.515 | 3.278 | 3.149 | 3.352 | 3.436 | 3.781 |
| A partir de 1990: Població sense dobles comptes |||||||
# Riu Gan

El riu Gan (xinès: 赣江; pinyin: Gàn jiāng; gan: Kōm-kong) és un riu que flueix a través de la part occidental de la província de Jiangxi, Xina. Es tracta d'un afluent del curs inferior del Iang-Tsé. Té una longitud de 751 quilòmetres (991 amb les capçaleres) i drena una conca d'uns 83.500 km², més gran que els països com la República Txeca, Panamà o Sèrbia. És la principal columna vertebral geogràfica de Jiangxi, i dona nom a la llengua gan.
Discorre en general en direcció nord a través de Jiangxi fins a desembocar al llac Poyang (3.585 km²), un llac que desguassa al riu Iang-Tsé. És la principal artèria de la ciutat de Nanchang, la capital de la província de Jiangxi, localitzada al marge occidental del llac Poyang.
El seu principal tributari és el riu Xin (信江), a més dels rius Xiang, Lian Jiang, Meijiang, Jiang Ping i Jiang Tao.

## Referències

* ↑ James Stuart Olson. An Ethnohistorical Dictionary of China. Greenwood Press, 1998, p. 80.
* ↑ Stephen Turnbull. «A Case Study of Chinese Fighting Ships». A: Fighting Ships of the Far East (1): China and Southeast Asia 202 BC-AD 1419. Osprey Publishing, 2002, p. 37.
# Pipetejador

Una propipeta o pipetejador és un instrument de laboratori que es fa servir juntament amb la pipeta per traspassar líquids d'un recipient a un altre, evitant succionar amb la boca líquids nocius, tòxics, corrosius, amb olors molt fortes o que emetin vapors.
La bomba fa de 3 mm a 11 mm de diàmetre i sol ser de goma. També s'anomena pera de goma de 3 vies o bulb de succió.
Es col·loca a la pipeta, a la part que succionem. Per utilitzar-les hem de treure l'aire prement la lletra ¨A¨ i aixafant la part central. Per pujar el líquid hem de pressionar la lletra ¨S¨, per eliminar el líquid hem de pressionar la lletra ¨E¨, si quedés alguna goteta hem de pressionar la zona entre la lletra ¨E¨ i ¨S¨
També hi ha propipetes del tipus bolígraf o pen, són ergonòmiques i de fàcil operació, estan dissenyades per ser utilitzades amb una sola mà. Simplement girant la roda s'aconsegueix un maneig precís en l'aspiració i la dispensació de líquids. Pressionant la palanca lateral s'aconsegueix un dispensat ràpid del contingut complet. Són fàcilment desarmable per a la neteja. Resisteixen àcids i àlcalis. El color de les mateixes indiquen la seva capacitat (ex: vermella, capacitat màxima 25 ml; blau 6ml; verd 10 ml, etc)
Actualment també hi ha propipetes automàtiques elèctriques que tenen regulador de velocitat d'aspirat i dispensat, proveïdes de filtre hidrofòbic autoclavable que prevé la sobre aspiració. Algunes inclouen adaptadors intercanviables per a diversos tipus de puntes (vidre o plàstiques de fins a 100 ml), indicador de bateria baixa i suport incorporat que possibilita deixar la propipeta amb la punta posada quan no es fa servir.

## Referències

* ↑ «pipetejador». Cercaterm. TERMCAT. [Consulta: 28 desembre 2022].
# Erbajolo

Erbajolo (en cors Erbaghjolu) és un municipi francès, situat a la regió de Còrsega, al departament d'Alta Còrsega. L'any 2005 tenia 96 habitants.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 102 | 132 | 137 | 101 | 90 | 92 |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit | Qualitat |
| 2008- | Jean-Marie Venturini | | |
# Nombre de Goucher

El nombre de Goucher $(Go)$ és un nombre adimensional utilitzat en la mecànica de fluids per tractar problemes de capil·laritat. Representa la relació entre les forces gravitacionals i la tensió superficial. Aquest nombre s'utilitza principalment per determinar les condicions d'operació necessàries per recobrir o revestir un tub/fil amb un líquid.
Aquest nombre porta el nom del físic canadenc Frederick Shand Goucher.
Es defineix de la següent manera:
$Go=R\left({\frac {\rho g}{2\sigma }}\right)^{1/2}={\sqrt {\frac {Bo}{2}}}$
amb :
* $\rho$ = massa volúmica.
* $g$ = acceleració gravitacional.
* $\sigma$ = tensió superficial.
* $R$ = radi del tub o del filferro.
* $Bo$ = nombre de Bond.

## Referències

* 1 2 Massey, Bernard Stanford. Measures in science and engineering: their expression, relation and interpretation (en anglès). Ellis Horwood Limited, 1986. ISBN 0853126070.
* ↑ Hall, Carl W. Laws and Models: Science, Engineering and Technology (en anglès). Boca Raton: CRC Press, 2000. ISBN 8449320186.