OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Premi Lalande

El Premi Lalande és un guardó d'astronomia que fou concedit per l'Acadèmia Francesa de les Ciències des del 1802 fins al 1970. Posteriorment fou unit amb el premi de la fundació Benjamin Valz (Premi Lalande-Benjamin Valz concedit fins al 1996) i posteriorment amb altres fundacions el 1997, a partir de llarvors es creà la Grande Médaille de l'acadèmia francesa de les ciències.
El 1801, alguns anys abans de la seva mort el 1807, Joseph Jérôme Lefrançois de Lalande feu una donació perquè l'acadèmia francesa de les ciències tingués els mitjans per concedir cada any un premi a la persona que hagi fet l'observació més curiosa o la memòria més útil al progrés de l'astronomia, a França o a l'estranger".

## Guardonats (Llista parcial)

* 1803: Giuseppe Piazzi
* 1804: Karl Ludwig Harding
* 1810: Carl Friedrich Gauss
* 1817: John Pond
* 1818: Jean-Louis Pons
* 1825: John Herschel, James South
* 1834: George Biddell Airy
* 1835: James Dunlop, observatori de Sidney, Boguslawski observatori de Breslau
* 1839: Johann Gottfried Galle de l'observatori de Berlin
* 1840: Bremicker de Berlin
* 1841: no concedit
* 1842: no concedit
* 1844: Hervé Faye
* 1844: Francis de Vico, Heinrich Louis d'Arrest
* 1851: John Russell Hind, Annibale de Gasparis
* 1852: John Russell Hind, Annibale de Gasparis, Robert Luther, Jean Chacornac, Hermann Goldschmidt
* 1854: Robert Luther, Albert Marth, John Russell Hind, James Ferguson i Hermann Goldschmidt
* 1855: Jean Chacornac, Robert Luther i Hermann Goldschmidt
* 1856: Jean Chacornac i Norman Pogson
* 1857: Hermann Goldschmidt i Karl Christian Bruhns
* 1858: A. Laurent, Hermann Goldschmidt, George Mary Searle, Horace Parnell Tuttle, August Winnecke i Giovanni Battista Donati
* 1860: Robert Luther
* 1861: Ernst Wilhelm Tempel, Robert Luther i Hermann Goldschmidt
* 1862: Alvan Clark
* 1865: Richard Carrington
* 1866: Warren de la Rue
* 1867: Thomas Maclear
* 1868: Giovanni Schiaparelli
* 1869: Jules Janssen
* 1870: William Huggins
* 1876: Johann Palisa
* 1882: Lewis Swift
* 1883: Guillaume Bigourdan
* 1888: Joseph Bossery (o Bossert ?)
* 1889: François Gonnessiat
* 1891: Guillaume Bigourdan
* 1892: Edward Emerson Barnard
* 1893: Léopold Schulhof (Lipót o Leopold)
* 1894: Stéphane Javelle
* 1895: Maurice Hamy
* 1896: Pierre Puiseux
* 1898: Charles Dillon Perrine, observatori Lick
* 1899: William Robert Brooks
* 1900: Michel Giacobini
* 1901: John M. Thome (Macon o Macom)
* 1906: William Henry Pickering
* 1911: Lewis Boss
* 1912: Hermann Kobold i Carl Wilhelm Wirtz
* 1913: Jean Bosler
* 1914: Joseph-Noël Guillaume
* 1915: Lucien d'Azambuja
* 1916: Jérôme Eugène Coggia
* 1922: Henry Norris Russell
* 1924: Jules Baillaud

## Referències

* ↑ Comptes rendus de l'Académie des sciences, tome XLVIII, p. 487(francès)
# Proasellus grafi

Proasellus grafi és una espècie de crustaci isòpode pertanyent a la família dels asèl·lids.

## Hàbitat

És una espècie demersal.

## Distribució geogràfica

Es troba a Europa: el riu Yera (conca hidrogràfica del riu Pas, Cantàbria, l'Estat espanyol).

## Referències

* ↑ Dudich, E., 1925. Systematische Studien an italienischen Aselliden. Annales Musei Nationalis Hungarici 22: 281-301.
* ↑ uBio (anglès)
* 1 2 Henry, J. P. i Magniez, G., 2003. Isopodes Aselloides stygobies d"Espagne, III. - Le genre Proasellus: B- espèces anophthalmes. Beaufortia 53(6): 129-158.
* 1 2 Catalogue of Life (anglès)
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ SeaLifeBase (anglès)
* ↑ World Marine, Freshwater and Terrestrial Isopod Crustaceans Database (anglès)
* ↑ Fernández, J., 2004. Noticia de nuevos táxones para la ciencia en el ámbito íbero-balear y macaronésico. Graellsia, 60(2): 217-243.
* ↑ World Register of Marine Species (anglès)

## Bibliografia

* Schotte, M., B.F. Kensley i S. Shilling, de 1995 en endavant. World list of Marine, Freshwater and Terrestrial Crustacea Isopoda. National Museum of Natural History Smithsonian Institution: Washington DC, els Estats Units.

## Enllaços externs

* Encyclopedia of Life (anglès)
* ION (anglès)
# Políoc

Políoc (Poliochus, Πολίοχος) fou un poeta còmic atenenc.
Va viure en una època indeterminada; dos fragments d'aquest poeta són reproduïts per Ateneu de Naucratis (VII, p. 313, c. ii. p. 60, c.), corresponent un a l'obra Κορινθιαστής i l'altre a una comèdia de la qual no s'esmenta el títol.

## Referències

* Bäbler, Balbina (Göttingen). "Poliochus." Brill's New Pauly. Antiquity volumes edited by: Hubert Cancik and, Helmuth Schneider. Brill Online, 2015. Reference. 28 de març del 2015
# Pomada (farmàcia)

Una pomada en farmàcia o ungüent és una forma farmacèutica, un preparat estable semisòlid (a 25 °C) destinat a l'ús extern o tòpic, per un o més d'un principi actiu i per excipients amb característiques lipòfiles o hidròfiles.
Les pomades es classifiquen en: epidèrmiques, endodèrmiques i hipodèrmiques d'acord amb el seu grau de penetració i l'excipient utilitzat. Les epidèrmiques penetren superficialment en la pell i els excipients usats són la vaselina i l'oli mineral. Les endodèrmiques actuen més profundament i l'excipient és oli vegetal. Les hipodèrmiques són absorbides i poden desencadenar un efecte sistèmic i l'excipient és la lanolina.
Han de ser plàstiques i termoreversibles, és a dir passar per la pell a través d'un massatge i amb l'augment de temperatura, quedaran menys viscoses perquè el principi actiu surti de la pomada i vagi al lloc aplicat.
Està constituïda per una mescla de greixos que pot portar algun producte actiu i que s'aplica en el tractament local d'algunes malalties de la pell. És una substància homogènia, viscosa, semilíquida comunament amb un 80% de li i un 20% d'aigua amb gran viscositat. Es fan servir com emol·lients o per l'aplicació d'ingredients actius amb propòsit protector terapèutic o profilàctic.
El terme ungüent prové del llatí unguentum participi de 'unguere' que significa ungir.
Els ungüents es fan servir sobre diverses parts del cos entre elles la pell, i la membrana mucosa de l'ull, vagina, anus, i nas.

## Bases dels ungüents

El vehicle d'un ungüent es coneix com la base de l'ungüent. Escollir una base depèn de la indicació clínica de l'ungüent. Les diferents bases dels ungüents són:
* Base hidrocarbonada, per exemple la parafina
* Bases d'absorció, per exemple. cera d'abella
* Bases solubles en aigua, per exemple macrogels 200, 300, 400
* Bases emulsificants, per exemple cetrimida
* Olis vegetals, per exemple. oli d'oliva, oli de coco, oli de sèsam, oli d'ametlla i oli de cacauet.
Els medicament es dispersen en la base, i més tard es divideixen després que el medicament penetri en les cèl·lules vives de la pell.

## Mètodes de preparació d'ungüents

Trituració: els medicaments insolubles es trituren finament. Fusió: els ingredients es fonen junts en ordre descendent del seu punt de fusió.

## Referències

* ↑ http://www.termcat.cat/ca/Cercaterm
* ↑ Breve Diccionario Etimológico de la Lengua Española; Autor: Guido Gómez de Silva
* McKenzie, A.W. y Wilkinson, D.S. Topical therapy en Rook. Recent advances in Dermatology 4. Churchill-Livingstone ed. Londres. 1.977

## Vegeu també

* Suavina.
Viccionari
# Frogger

Frogger és un videojoc d'acció per arcade de 1981 desenvolupat per Konami i fabricat per Sega.
Es va veure que l'atractiu de Rogger no tenia barreres d'edat o sexe. El seu èxit va augmentar la producció, convertint-se en un dels jocs arcade més taquillera a Amèrica del Nord durant 1981. El joc d'arcade va guanyar més de 135 milions de dòlars (equivalent a 435 milions de dòlars el 2022) per a Sega/Gremlin en vendes de gabinet als Estats Units, convertint-se en el llançament de Sega/Gremlin amb més èxit. Al Japó, Frogger va ser el 12è joc arcade més taquillera de 1981.
L'objectiu del joc és guiar una granota a cadascuna de les cases buides de la part superior de la pantalla. El joc comença amb tres, cinc o set granotes, depenent de la configuració de la màquina.

## Referències

* ↑ «Page for Overseas Readers - Sega of Japan got all rights of "Frogger" from Konami» (PDF). Game Machine (172) (Amusement Press, Inc.). 1 September 1981: 20. Arxivat de l'original el 1 December 2019.
* ↑ «Chicago Chatter: Dateline San Diego». Cashbox, 03-10-1981.
* ↑ «Sega/Gremlin Steps Up Production of 'Frogger' Video, Bows Cocktail». Cashbox, 28-11-1981.
* ↑ Horowitz, Ken. The Sega Arcade Revolution: A History in 62 Games. McFarland & Company, 22 June 2018, p. 36–42. ISBN 978-1-4766-7225-0.
* ↑ «"Donkey Kong" No.1 Of '81 — Game Machine's Survey Of "The Year's Best Three AM Machines" —». Game Machine (182) (Amusement Press, Inc.). 15 February 1982: 30. Arxivat de l'original el 31 January 2020.
* ↑ «Frogger DIP Switch Settings». International Arcade Museum.
# Manel Casserras

Manel Casserras és el nom dels següents personatges:
* Manel Casserres i Boix, creador d'imatgeria festiva de Catalunya. Pare de Manel Casserres i Solé.
* Manel Casserres i Solé, constructor d'imatgeria festiva.
# Anticipation, ou l'amour en l'an 2000

Anticipation, ou l'amour en l'an 2000 és un curtmetratge dirigit per Jean-Luc Godard el 1966, estrenat el 1967. Ha estat rodada en blanc i negre, a excepció de l'escena final. És un dels episodis de la pel·lícula Le plus vieux métier du monde que tracta de la prostitució a través deles èpoques i que està compost de sis episodis en total. Anticipation, ou l'Amour en l'an 2000 és l'últim episodi.

## Argument

Al llarg de la pel·lícula, una veu de dona comenta regularment els colors - xinesa, soviètica o europea - i el nivell de radioactivitat. La primera escena de la pel·lícula es desenvolupa en un aeroport, on s'observa el control dels viatgers. No tenen papers, les autoritats miren simplement el seu puny. Es té la impressió que tenen un microxip electrònic sota la pell. Llavors, la història es concentra en un passatger que ve d'una altra galàxia diferent a on es desenvolupa l'acció, i que demana una prostituta per catàleg. Una dona pica la porta la seva cambra d'hotel i li dona les claus de la seva roba. Desfà el cadenat, es despulla i es tira al llit. Però no parla, l'home no s'excitat amb ella. Diu doncs al servei de l'hotel que vol una altra dona.
Un grum (Jean-Pierre Léaud) arriba doncs amb una altra prostituta (Anna Karina). Aquesta parla. Li explica que amb l'especialització que ha arribat a tots els oficis, el de prostituta es divideix en dues "activitats": l'amor físic i l'amor romàntic. Ella representa l'amor romàntic, mentre que la prostituta precedent era l'amor físic. És per això que no parlava. La segona, l'hostessa 703, sap doncs manejar les paraules de l'amor, però no se n'anirà al llit amb ell. En efecte, no està "especialitzada" en l'amor físic. Malgrat la seva prosa romàntica, el client no s'excita tampoc amb ella. Llavors, li proposa que es parlin tot acostant les boques. Des de l'instant en què les seves boques es toquen, la imatge espetarrega i canvia a color. El comentari de la veu de dona diu que el nivell de radioactivitat és gairebé nul i que el passatger i l'hostessa 703 han inventat alguna cosa del tot nova. Pel seu petó, han fusionat l'amor físic i l'amor romàntic.

## Repartiment

* Anna Karina: Natasha / Eleonor Roméovitch, l'hostessa 703
* Jacques Charrier: Nick / John Demetrius
* Marcel Dalio: Maître Vladimir Leskov
* Jean-Pierre Léaud: el grum
* Marilù Tolo: Marlène

## Referències

* ↑ Sterritt, David. The Films of Jean-Luc Godard: Seeing the Invisible (en anglès). Cambridge University Press, 1999-08-13, p. 283. ISBN 978-0-521-58971-0.
* ↑ MacCabe, Colin. Godard: A Portrait of the Artist at Seventy (en anglès). Bloomsbury Publishing, 2016-07-14, p. 269. ISBN 978-1-4088-4713-8.
* ↑ Canby, Vicent. «Movie Review - The Oldest Profession - Screen: A Bit of Godard:Director's Work Caps 'Oldest Profession' - NYTimes.com». The New York Times, 26-04-2011. Arxivat de l'original el 2011-04-26. [Consulta: 1r gener 2023].
* ↑ Godard, Jean-Luc. Jean-Luc Godard: Interviews (en anglès). Univ. Press of Mississippi, 1998, p. xxv. ISBN 978-1-57806-080-1.
# Canção ao lado

Canção ao lado és el disc de debut del grup portuguès Deolinda aparegut el 21 d'abril del 2008. A finals d'octubre del 2008, arribà a la posició més alta, el 3r lloc, a la llista oficial de l'AFP (Associação Fonográfica Portuguesa), la llista dels 30 discos més venuts a Portugal. L'octubre del 2008, esdevingué disc d'or i el desembre disc de platí. L'abril del 2009 el disc va arribar al 8è lloc de vendes de la World Music Charts Europe. Arribà al 10è lloc en una votació duta a terme per l'emissora pública portuguesa Antena 3 l'abril del 2009, a la qual es preguntava quin era el millor disc de música portuguesa editat entre el 1994 i el 2009, tenint com a base 100 discos editats durant aquest període.

## Llista de cançons

Totes les cançons, escrites per Pedro da Silva Martins.
* "Mal por mal" – 2:51
* "Fado Toninho" – 2:07
* "Não sei falar de amor" – 3:48
* "Contado ninguém acredita" – 3:50
* "Eu tenho um melro" – 4:36
* "Movimento perpétuo associativo" – 2:31
* "O fado não é mau" – 1:54
* "Lisboa não é a cidade perfeita" – 3:38
* "Fon-fon-fon" – 2:46
* "Fado castigo" – 4:32
* "Ai rapaz" – 3:10
* "Canção ao lado" – 2:36
* "Garçonete da casa de fado" – 4:29
* "Clandestino" – 2:58

## Referències

* ↑ World Music Charts Europe
* ↑ «Antena 3». Arxivat de l'original el 2014-07-27. [Consulta: 2 novembre 2009].

## Enllaços externs

* Pàgina web oficial del grup Arxivat 2008-12-19 a Wayback Machine. (portuguès)
# Musaranya d'Arizona

La musaranya d'Arizona (Sorex arizonae) és una espècie de mamífer de la família de les musaranyes que es troba a Mèxic i als Estats Units.

## Referències

* Fordham et al. (2006). Sorex arizonae. Llista Vermella de la UICN, Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2006. Consultat el 9 desembre 2007 (en anglès).
# Paragneis

El paragneis és un tipus de gneis, una roca metamòrfica conformada a partir de materials sedimentaris alterats per metamorfisme de grau mitjà-alt. Normalment les roques sedimentàries inicials són pelites o arenites. La seva textura és foliada (presenta una orientació dels minerals; presenta esquistositat). El nom paragneis prové de la fusió del mot grec παρα (para) que vol dir amb, adjacent a l'exterior o per sobre de en grec, i del mot alemany gneiss, paraula utilitzada pels miners medievals saxons per a denominar un tipus de roca cristal·lina. Els paragneis, a diferència de l'ortogneis, es produeixen a partir de sediments generalment continentals com ara gresos, arcoses, grauvàques i pelites.

## Distribució geogràfica

Els paragneis es troben en tots els continents, tot i que preferentment en terrenys metamòrfics del sòcol cristal·lí.

## Aparença

Els paragneis són gairebé idèntics als ortogneis pel que fa a la textura; normalment es diferencien mitjançant anàlisis químiques. Solen presentar foliació negra o blanca, sovint produïda per la disposició de les miques o feldespats blancs cristal·litzats en els plans d'esquistositat. Els paragneis solen estar formats per feldespats, miques i quars junt amb altres minerals accessoris. Els colors que presenten solen ser grisos, marrons i verds. Presenten una foliació gneissica granoblàstica que genera capes clares formades per quars i feldespats i capes fosques riques en mica.

## Referències

* ↑ Gran Enciclopèdia Catalana. Volum 12. Reimpressió d'octubre de 1992. Barcelona: Gran Enciclopèdia Catalana, 1992, p. 127. ISBN 84-7739-007-X.
* 1 2 Classifiction des roches, (en francès)
# Xenòcrit de Rodes

Xenòcrit de Rodes (en llatí Xenocritus, en grec antic Ξενόκριτος) va ser un poeta grec originari de l'illa de Rodes. Fou autor de dos epigrames inclosos a l'Antologia grega, Εις Λυσιδίκην ναυαγήσασαν Κυμαίαν (AG VII 291) per al cenotafi d'un nàufrag anomenat Lisidice i Εις άγαλμα Ερμού (AG XVI 186) en un bust de pedra d'Hermes, en el que volia adquirir braços i cames per lluitar a l'arena. Es creu que va viure en algun moment entre el segle III aC i el segle i.

## Referències

* ↑ Smith, William (editor). A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology (en anglès), 1870.  , pàgina 1285
* ↑ Antologia palatina setè llibre. 291
* ↑ antologia grega setzè llibre (Antologia de Planudes), 186
* ↑ (anglès) Further Greek epigrams, D.L. Page, Cambridge University, σελ. 101
* ↑ (anglès) Xenocritus Rhodius ca. 1. Jh. v. Chr, catalog.perseus.org
# Portada/article febrer 20
## Guerra de Creta

La guerra de Creta o guerra cretenca (205 aC – 200 aC) va ser lliurada, per una banda, pel rei Filip V de Macedònia, la Lliga Etòlia, diverses ciutats cretenques –especialment Olunt (actual Elunda) i Hieràpitna (actual Ieràpetra)– i pirates espartans i, per l'altra, les forces de Rodes i, més tard, Àtal I de Pèrgam, Bizanci, Cízic, Atenes i Cnossos.
# Frogstomp

Frogstomp (oficialment tot en minúscula: frogstomp) és l'àlbum debut de Silverchair, banda de rock alternatiu australiana desapareguda el 2011. Es va publicar a principi de l'any 1995 quan els membres del grup només tenien quinze anys, sota el segell Murmur, subsidiària de Sony Records. Després de l'èxit obtingut a Austràlia, Epic Records va llançar l'àlbum als Estats Units i va esdevenir àlbum de platí segons la certificació RIAA.

## Informació

No va trigar molt per gravar-lo, ja que totes les cançons estaven acabades des del 1992. Es va enregistrar entre el desembre de 1994 i el gener de 1995 als Festival Studios de Pyrmont, Nova Gal·les del Sud, Austràlia. En una entrevista durant la gravació van confirmar que aquest s'havia de titular Llama's Revenge (en català, ‘La venjança de la llama’) però que finalment el van canviar per Frogstomp en homenatge a una cançó de Floyd Newman dels anys 60. En les notes de l'àlbum apareix la frase «No llamas were harmed in the making of this album» (Cap llama ha patit danys durant la realització d'aquest àlbum). Inicialment, la banda volia que Nick Launay s'encarregués de la producció però no estava disponible i finalment se'n va encarregar Kevin Shirley.
Aquest treball representa el testament de l'estil inicial post-grunge de Silverchair, que contrasta amb la fusió experimental dels darrers àlbums i que divideix alguns fans. No obstant això, continua sent un dels treballs amb més èxit a Austràlia i es podria dir que és l'àlbum de grunge més popular d'una banda australiana. Degut a l'estatus de monument de llur adolescència, el grup ha decidit ignorar-lo durant els últims concerts en favor del so més original de composicions més recents. Fins i tot, Johns va admetre que havien repudiat Frogstomp i Freak Show perquè aquests àlbums no estaven escrits per Silverchair, sinó per la seva banda d'institut quan els membres del grup només tenien catorze i setze anys, i ara ja havien prou madurat com per tenir sentiments molt diferents als d'aquella etapa.
La versió LP de l'àlbum es va publicar en un vinil verd amb la cançó de bonificació Blind, limitat a 3000 còpies a tot el món. També hi ha una edició limitada en casset.
En una entrega de premis de l'any 2007, Joel Madden, cantant de Good Charlotte, va declarar que havia perdut la seva virginitat escoltant Frogstomp. La revista Hit Parader va assenyalar l'àlbum en la llista dels 200 que tothom havia de tenir.

## Llista de cançons

Totes les cançons foren escrites i compostes per Daniel Johns i Ben Gillies, excepte les indicades.

## Posicions en llista

| Llista (1995) | Posició |
| Australian ARIA Albums Chart | 1 |
| U.S. Billboard 200 | 9 |

## Personal

* Daniel Johns – veus i guitarra
* Chris Joannou – baix
* Ben Gillies – bateria

## Referències

* ↑ «Silverchair > News Archives» (en anglès), 01-01-1995. Arxivat de l'original el 2003-02-13. [Consulta: 9 octubre 2008].
* ↑ Alessio, Dom. «Silverchair: skeletons in the closet» (en anglès). FasterLouder, 27-03-2007. Arxivat de l'original el 2013-08-04. [Consulta: 9 octubre 2008].
# Maria Antònia Mulet Vich

Maria Antònia Mulet Vich (Algaida, 1965) és batlessa d'Algaida des de 2015.
És infermera d'Atenció Primària de professió i presidenta del Fons Mallorquí de Solidaritat i Cooperació, forma part de la Comissió Executiva de la Federació Socialista de Mallorca PSIB-PSOE i és membre del Consell Executiu de la Federació d'Entitats Locals de les Illes Balears.
Ha impulsat projectes com l'ampliació de la biblioteca, els pressupostos participatius, la celebració de l'Any Llull (en commemoració del setè centenari de la mort de Ramon Llull), l'adhesió d'Algaida a l'Associació Internacional de Ciutats Educadores, i la rehabilitació de l'antiga peixateria per a convertir-la en un espai d'art, entre d'altres.

## Referències

* ↑ «Maria Antònia Mulet, candidata del PSIB-PSOE a la alcaldía de Algaida» (en castellà), 15-01-2015. [Consulta: 26 març 2021].
* ↑ «Qui forma part del Fons Mallorquí». [Consulta: 26 març 2021].
* ↑ «Organització | Federació d'Entitats Locals IB». Arxivat de l'original el 2021-04-19. [Consulta: 26 març 2021].
* ↑ «Inaugurada l'ampliació de la Biblioteca Municipal d'Algaida». [Consulta: 26 març 2021].
* ↑ «Cerca de resultats de “pressupostos participatius” – Essaig.cat – Tota la informació d'Algaida, Pina i Randa». [Consulta: 26 març 2021].
* ↑ «Web de l'Ajuntament d'Algaida». [Consulta: 26 març 2021].
* ↑ Ferriol, Rosa. «Algaida rehabilitará Sa Peixateria para convertirlo en un centro cultural» (en castellà), 20-06-2019. [Consulta: 26 març 2021].
# Cançons sense paraules

Cançons sense paraules (Lieder ohne Worte, en alemany) és una sèrie de petites peces per a piano del compositor romàntic Felix Mendelssohn, escrites entre els anys 1829 i 1845.
Els vuit volums de Cançons sense paraules, cadascun d'ells compost per sis cançons o Lieder, van ser escrits en diversos moments de la vida del compositor i van ser publicats per separat. El piano es va convertir en un instrument cada vegada més popular a l'Europa del segle xix, fins a arribar a ser un element estàndard en moltes llars de classe mitjana. Les diferents peces que conformen aquesta col·lecció estan a l'abast dels pianistes de diferents habilitats i això sens dubte va contribuir a la seva popularitat. Aquesta gran acceptació per part dels aficionats ha fet que molts crítics els otorguin una escàs de valor musical.
El primer volum va ser publicat per Novello a Londres (1832) com Original Melodies for the Pianoforte (Melodies originals per a piano), però els volums posteriors van usar el títol de Cançons sense paraules.
Les obres formen part de la tradició romàntica d'escriure breus peces líriques per a piano, tot i que el concepte específic de "Cançó sense paraules" era nou. La seva germana, Fanny Mendelssohn, va escriure una sèrie de peces similars (encara que no amb aquest títol) i, segons alguns musicòlegs, podria haver ajudat a inspirar el concepte. El títol de "Cançó sense paraules" sembla haver estat invenció pròpia de Felix Mendelssohn. El 1828, Fanny va escriure en una carta "La celebració del meu aniversari va anar molt bé... el Fèlix m'ha donat una 'cançó sense paraules' per al meu àlbum (darrerament n'ha escrit de molt boniques)".
Mendelssohn es va resistir als intents d'interpretar al peu de la lletra el títol de cançons, i va mostrar el seu desacord quan el seu amic Souchay va tractar de posar text a la música per convertir-les en cançons en sentit literal:
   El que la música que m'agrada m'expressa, no és un pensament massa indefinit com per posar-hi paraules, sinó al contrari, massa definit. {Les cursives són de Mendelssohn.}

## Referències

* ↑ «Cançons sense paraules». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ catmúsica.cat
* ↑ Andrew Porter, notes per a l'enregistrament de Walter Gieseking (Angel 35428)
* ↑ Mendelssohn, (1864): carta a Marc-André Souchay del 15 d'octubre de 1842 (pp. 271–272)