OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Fresnay (Aube)

Fresnay és un municipi francès situat al departament de l'Aube i a la regió del Gran Est. L'any 2007 tenia 47 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Fresnay era de 47 persones. Hi havia 23 famílies de les quals 9 eren unipersonals (9 dones vivint soles i 9 dones vivint soles), 9 parelles sense fills i 5 famílies monoparentals amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 29 habitatges, 25 eren l'habitatge principal de la família i 5 estaven desocupats. Tots els 28 habitatges eren cases. Dels 25 habitatges principals, 17 estaven ocupats pels seus propietaris, 7 estaven llogats i ocupats pels llogaters i 1 estava cedit a títol gratuït; 3 tenien tres cambres, 6 en tenien quatre i 16 en tenien cinc o més. 23 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 14 habitatges hi havia un automòbil i a 11 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Fresnay el 2009 :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 4 |
| 0 | 85 a 89 | 0 |
| 0 | 80 a 84 | 0 |
| 0 | 75 a 79 | 0 |
| 4 | 70 a 74 | 0 |
| 0 | 65 a 69 | 4 |
| 0 | 60 a 64 | 0 |
| 4 | 55 a 59 | 4 |
| 4 | 50 a 54 | 4 |
| 0 | 45 a 49 | 0 |
| 0 | 40 a 44 | 0 |
| 0 | 35 a 39 | 0 |
| 0 | 30 a 34 | 0 |
| 0 | 25 a 29 | 0 |
| 0 | 20 a 24 | 0 |
| 4 | 15 a 19 | 0 |
| 0 | 10 a 14 | 0 |
| 0 | 5 a 9 | 0 |
| 0 | 0 a 4 | 0 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 32 persones, 19 eren actives i 13 eren inactives. Les 19 persones actives estaven ocupades(10 homes i 9 dones).. De les 13 persones inactives 8 estaven jubilades, 3 estaven estudiant i 2 estaven classificades com a «altres inactius».

### Activitats econòmiques

Dels 2 establiments que hi havia el 2007, 1 era d'una empresa de comerç i reparació d'automòbils i 1 d'una empresa de transport.
L'any 2000 a Fresnay hi havia 8 explotacions agrícoles.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Fresnay a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Fresnay a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Fountainbleau

Fountainbleau és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Florida. Segons el cens del 2000 tenia 59.549 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Fountainbleau tenia 59.549 habitants, 20.918 habitatges, i 15.604 famílies. La densitat de població era de 5.225,5 habitants/km².
Dels 20.918 habitatges en un 34,9% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 49,6% hi vivien parelles casades, en un 18,6% dones solteres, i en un 25,4% no eren unitats familiars. En el 18,4% dels habitatges hi vivien persones soles el 6,1% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,85 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,22.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 22,7% tenia menys de 18 anys, un 9,8% entre 18 i 24, un 34% entre 25 i 44, un 21% de 45 a 60 i un 12,4% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 35 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 82,7 homes.
La renda mediana per habitatge era de 35.509 $ i la renda mediana per família de 36.161 $. Els homes tenien una renda mediana de 27.380 $ mentre que les dones 22.143 $. La renda per capita de la població era de 14.716 $. Entorn de l'11,9% de les famílies i el 14,2% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Fountainbleau». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 2 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Fountainbleau». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Fountain Run

Fountain Run és una població dels Estats Units a l'estat de Kentucky. Segons el cens del 2000 tenia 236 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Fountain Run tenia 236 habitants, 110 habitatges, i 66 famílies. La densitat de població era de 93 habitants/km².
Dels 110 habitatges en un 25,5% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 45,5% hi vivien parelles casades, en un 13,6% dones solteres, i en un 39,1% no eren unitats familiars. En el 36,4% dels habitatges hi vivien persones soles el 29,1% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,15 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,81.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 23,7% tenia menys de 18 anys, un 6,8% entre 18 i 24, un 20,8% entre 25 i 44, un 22% de 45 a 60 i un 26,7% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 44 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 68,2 homes.
La renda mediana per habitatge era d'11.591 $ i la renda mediana per família de 26.875 $. Els homes tenien una renda mediana de 21.250 $ mentre que les dones 23.750 $. La renda per capita de la població era de 18.547 $. Entorn del 22,8% de les famílies i el 27,6% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Fountain Run». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 7 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Fountain Run». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Francisco Laso Palomino

Francisco Laso Palomino (segle xvii, Villalumbroso -segle xviii) militar espanyol al servei de Felip V durant la Guerra de Successió Espanyola. Fill de Juan Palomino Rivero i de María Laso Correas, era cavaller de l'Orde de Santiago (1705). Fou nomenat coronel del regiment d'infanteria León, que durant la guerra dels catalans (1713-1714) es rendí presoner a les tropes del coronel Joan Vilar i Ferrer després del combat de Balsareny.

## Referències

* ↑ «Palomino». Arxivat de l'original el 2014-06-28. [Consulta: 3 març 2014].
* ↑ «Ajuntament de Balsareny». Arxivat de l'original el 2013-11-11. [Consulta: 3 març 2014].
# Forn per fumar

Un forn per preparar aliments fumats (en neerlandès, rokerij o rookoven) és un forn que es basa en la circulació de fum provinent de trossos de fusta, que es consumeixen en una atmosfera pobra en oxigen. El fumat d'aliments és una tècnica de conservació d'aliments, tot i que actualment es fa servir més aviat per aconseguir el gust característic dels productes fumats. Hi ha forns per fumar de diverses mides. N'hi ha d'industrials, n'hi ha en forma d'armari (per fumar peix). També n'hi ha de petits per fer servir a casa. El fum conserva els aliments i els dona un gust característic. Als Països baixos és una tècnica molt comuna. S'hi fuma peix, pollastre, formatge o salsitxa.
# Galeusca (desambiguació)

«Galeusca» té aquests significats:
* Política:
** Galeusca, nom format per la contracció dels noms de Galícia, Euskadi i Catalunya, per designar diversos pactes entre partits i polítics nacionalistes de Catalunya, Euskadi i Galícia del 1923 fins ara.
** Galeusca - Pobles d'Europa, coalició electoral formada pel BNG, el PNB, CiU, BLOC i el PSM-EN, per presentar-se a les eleccions europees de 2004
* Llengua:
** Federació Galeusca, federació constituïda per l'Associació d'Escriptors en Llengua Catalana (AELC), l'Associació d'Escriptors Bascos (EIE) i l'Associació d'Escriptors en Llengua Gallega (AELG), creada el 2008
# Galeus sauteri

Galeus sauteri és una espècie de peix de la família dels esciliorrínids i de l'ordre dels carcariniformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 38 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix marí que viu entre 60-90 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba al Japó, Taiwan i les Filipines.

## Referències

* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Compagno, L.J.V.: FAO species catalogue. Volum 4. Sharks of the world. An annotated and illustrated catalogue of shark species known to date. Part 2 - Carcharhiniformes. FAO Fish. Synop. 125(4/2):251-655. Any 1984.
* ↑ Masuda, H.; Amaoka, K.; Araga, C.; Uyeno, T.; Yoshino, T. 日本産魚類大図鑑 (Enciclopèdia japonesa del peix) (en japonès). 1. 東海大学出版会 (Tokai University Press), 1984. ISBN 9784486050544.
* ↑ Huang, Z., 2001. Marine species and their distribution in China's seas. p. 404- 463. Vertebrata. Smithsonian Institution, Florida, Estats Units. 598 p.
* ↑ Randall, J.E. i K.K.P. Lim (editors), 2000. A checklist of the fishes of the South China Sea. Raffles Bull. Zool. Suppl. (8):569-667.
* ↑ Shao, K.-T., J.-P. Chen, P.-H. Kao i C.-Y. Wu, 1993. Fish fauna and their geographical distribution along the western coast of Taiwan. Acata Zoologica Taiwanica 4(2): 113-140.

## Bibliografia

* Compagno, L.J.V. i V.H. Niem, 1998. Scyliorhinidae. Catsharks. p. 1279-1292. A: K.E. Carpenter i V.H. Niem (editors) FAO Identification Guide for Fishery Purposes. The Living Marine Resources of the Western Central Pacific. FAO, Roma, Itàlia.
* Compagno, L.J.V., D. Dando i S. Fowler, 2005. A field guide to the sharks of the world. Harper Collins Publishing Ltd., Londres, Gran Bretanya, 368 p.
* Coppola, S.R., W. Fischer, L. Garibaldi, N. Scialabba i K.E. Carpenter, 1994 SPECIESDAB: Global species database for fishery purposes. User's manual. FAO Computerized Information Series (Fisheries). Núm. 9. Roma, Itàlia, FAO. 103 p.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Franz Stock

Franz Stock (21 de setembre de 1904, Neheim-Hüsten, Alemanya - 24 de febrer de 1948, París, França) fou un sacerdot catòlic conegut per haver ajudar presoners francesos a la repressió nazi de París.

## Biografia

Fill d'una família de classe treballadora, va estudiar filosofia i teologia a Paderborn. El 1926 va participar en el congrés democràtic internacional per la pau, en un context de bel·licisme i d'ascens dels règims autoritaris. El 1932 es va ordenar sacerdot.
El 1934 és nomenat rector de la missió catòlica alemanya a París, però amb l'esclat de la Segona Guerra Mundial ha de tornar a Alemanya.
Després de l'ocupació alemanya de França torna a París. Preocupat per la repressió nazi, va començar a visitar les presons de Fresnes, La Santé i Cherche Midi. Li encomanen la missió d'atendre els condemnats a mort, per tant és dels pocs que no estan integrats a l'aparat nazi que es mou amb certa llibertat a les presons on s'amuntegaven els empresonats per l'ocupació. Va començar així una tasca d'assistència clandestina als presos i d'entrar en contacte amb les seves famílies i amics arriscant la seva pròpia vida; en filtra informació, fins i tot memoritzant missatges, que impedeixen nous actes de repressió i evita noves detencions i tortures. Prepara els testimonis als judicis que aconsegueixen atenuar les penes.
Quan les forces nord-americanes alliberen París el 1944, és detingut a l'hospital de la Pieté i fet presoner de guerra. D'aquesta forma, comença una tasca d'atenció als presoners alemanys. Arriba a organitzar un seminari al camp de presoners prop d'Orléans.
El 1947 és nomenat doctor honoris causa per la Universitat de Friburg. Va morir d'improvist el 1948. Com que, tècnicament, encara era un presoner de guerra, la seva mort va passar desapercebuda. L'oficiant del seu funeral va ser el nunci apostòlic a París, Angelo Roncalli, que després va ser Papa Joan XXIII.

## Referències

* ↑ http://www.vatican.va/holy_father/john_xxiii/speeches/1962/documents/hf_j-xxiii_spe_19620720_san-mattia_sp.html
# Galna

Galna és una fortalesa de l'Índia al districte de Nasik a l'estat de Maharashtra. La inscripció més antiga data de 1569 i n'hi ha una altra de 1580. Hi ha altres antiguitats com els ídols de Galneshwar Mahadeo, cinc cisternes, una sèrie de coves excavades a al roca, una mesquita i les ruïnes d'un palau anomenat Rang Mahal (Palau del Plaer). La vista des de la fortalesa és esplèndida. A la vora hi ha set tombes musulmanes i al nord-est el llogaret de Galna que el 1901 tenia uns 500 habitants.
Fou important després del segle xv. Era domini mogol quan el 1634 el comandant de la fortalesa, Muhammad Khan, va intentar lliurar-la a Shahji que dominava Nasik, Trimbak, Sangamner i Junnar fins a Konkan, però a precs de l'emperador (i a costa de regals) Muhammad Khan va entregar la fortalesa a un enviat imperial. El 1679 fou saquejada per Shivaji i després va canviar més d'una vegada de mans entre mogols i marathes. El 1704 fou atacada per Aurangzeb que la va conquerir després d'un llarg setge el 1705. Però poc temps després els marathes la van recuperar.
El desembre de 1804, després d'una lleu resistència, fou ocupada pel coronel Wallace. El març de 1818 fou evacuada pel comandant britànic i la guarnició i al seu lloc es va instal·lar una guarnició nativa. El 1862 la fortalesa estava en runes.

## Referències

* Wilson Hunter, Sir William; Sutherland Cotton, James; Sir Richard Burn, Sir William Stevenson Meyer. Great Britain India Office. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Oxford: Clarendon Press, 1908.
# Gallus Mag

Gallus Mag (nom real desconegut) va ser una dona de gairebé dos metres d'alçada que treballava com a guàrdia de seguretat en un bar de Nova York del segle xix anomenat The Hole in the Wall i que ocupa un paper destacat en el folklore de la ciutat. El nom de "Gallus" es deu als tirants masculins que li agradava portar, mentre que "Mag" o "Meg" era, probablement, el seu nom. El bar The Hole in the Wall es trobava al 279 de Water Street, a Manhattan.

## Guàrdia de seguretat

El llibre de Herbert Asbury The Gangs of New York la descrivia així:
    "Tenia per costum, després d'haver abatut un client conflictiu amb la porra, agafar-li l'orella amb les dents i arrossegar-lo fins a la porta, enmig de la frenètica alegria dels espectadors. Si la seva víctima protestava, li mossegava l'orella i, després d'haver-lo tret al carrer, dipositava acuradament el membre separat en un pot d'alcohol darrere de la barra (...). Era una de les habitants més temudes del passeig marítim i la policia de l'època la va descriure, tremolosa, com la dona més salvatge mai s'havien trobat ".

## A la cultura popular

Gallus Mag's era el nom d'un bar a prop de Corlears Hook a mitjans del segle xix.
A la pel·lícula de 2002 de Martin Scorsese Gangs of New York, el personatge Hell-Cat Maggie, una gàngster femenina i ferotge lluitadora, interpretat per Cara Seymour, és un compost de Gallus Mag, el Hell-Cat Maggie, així com de l'aparemtment fictícia Sadie the Goat.
Gallus Mag va ser retratada per Ronda Rousey a l'episodi "Scoundrels" de la sèrie Comedy Central Drunk History.

## Referències

* ↑ «gallus». [Consulta: 7 juny 2017].
* ↑ Profile, Nytimes.com; accessed December 25, 2016.
* ↑ Asbury, Herbert. The Gangs of New York. New York: Alfred A. Knopf, 1928; ISBN 978-1-56025-275-7
* ↑ «River Thieves». The Brooklyn Daily Eagle [Brooklyn, NY], 20-01-1874 [Consulta: 12 juny 2017].
* ↑ «Will the Real Gallus Mag, or Meg, Stand Up? No Biting, Please - Old Salt BlogOld Salt Blog», 04-06-2014. [Consulta: 25 desembre 2016].
* ↑ Estep, Maggie. «The Gangs of New York». New York Press, 01-03-2001. Arxivat de l'original el 2004-01-07. [Consulta: 25 desembre 2016].
# Marfil (olivera)

Marfil es una varietat d'oliva blanca o albina.
Tot i que aquest tipus d'oliva podria tenir alguna relació amb la varietat italiana anomenada leucocarpa Margherita, popularment coneguda a aquell país com a bianca di Spagna entre d'altres noms, la varietat d'olives marfil és única al món. La curiositat d'aquesta ve a ser que, un cop passades les primeres fases de creixement, en les quals es manté verda, l'oliva marfil es va decolorant fins que arriba a tons ivori quan arriba a la maduració plena. D'aquí en ve el nom. L'oliva marfil, però, és tan sensible que la seva pell queda tacada amb la mera manipulació de qui la recull així com també quan entra en contacte amb productes fitosanitaris.

## Distribució

Encara que avui hi són molt escadusseres, les oliveres marfil s'associen a l'àrea de Tortosa i se'n poden trobar algunes de velles de manera dispera a les comarques del Montsià i del Baix Ebre. El mateix passa en algun poble de la província de Castelló proper a Catalunya. Sembla que només existeix un únic conreu continu d'aquest tipus d'arbres en tot el planeta i que aquest té una extensió aproximada de dues hectàrees. Aquesta plantació es troba al municipi de la Galera. És dificil trobar exemplars d'aquesta raça a la resta del nostre territori i impossible més enllà.
En llibres antics, més que considerar aquesta varietat sana, expliquen que se'n feia un ús medicinal i fins i tot espiritual ja que se l'associava amb la puresa i se l'emprava per a rituals religiosos. Avui sabem que les olives marfil gaudeixen d'una gran quantitat de polifenols o antioxidants naturals que frenen l'envelliment de les cèl·lules humanes. L'evidència d'aquests fets ens permet afirmar que la marfil és l'única varietat d'oliva catalana que ha mantingut el seu nom sense variacions a través dels segles.

## Característiques agronòmiques

Es considera que la raça marfil d'olivera té una resistència baixa al fred tot i que, tècnicament, se la defineix com a vigorosa. La seva densitat és compacta mentre que la seva producció es manté baixa i poc alternant. El seu rendiment gras és mitjà, i la seva maduració tardana. El seu oli, sovint comparat amb el piqual, té una tonalitat marcadament clara i presenta un contingut baix en àcid linoleic. El producte de les oliveres marfil és difícil de comercialitzar al gran mercat ja que pràcticament no té cap dolçor.

## Referències

* ↑ «Les varietats catalanes d'olivera». Quaderns agraris (Institució catalana d'estudis agraris), 18-12-2018. [Consulta: 3 agost 2021].
* ↑ «El Vilar marfil». Molí de la Creu el Vilar. [Consulta: 3 agost 2021].
* ↑ «Variedades de olivo» (en castellà). Viveros Sophie. [Consulta: 3 agost 2021].
* ↑ «Varietat marfil». [Consulta: 3 agost 2021].
# Rocio Bonilla Raya

Rocio Bonilla Raya (Badalona i Barcelona, 1970) és una escriptora i il·lustradora catalana.
Llicenciada en Belles Arts, i després d'una dècada dedicada a l'àmbit de la publicitat, crea el projecte «Érase una vez», dedicat a decorar espais infantils amb pintura mural. L'any 2011 entra al món editorial com a il·lustradora, i debuta com a autora amb l'àlbum il·lustrat Cara de pardal (Animallibres, 2014). Ha publicat una quarantena de llibres, entre els quals destaquen títols com La muntanya de llibres més alta del món (Animallibres, 2015), De quin color és un petó? (Animallibres, 2015), Germans! (Animallibres, 2018) o El gran llibre dels superpoders amb Susanna Isern (Flamboyant, 2017). Els seus llibres han estat traduïts a més de vint idiomes i han rebut diversos premis. Ha sigut una de les autores més venudes en català l'any 2018.

## Obra publicada

* Cara de pardal (Bromera, 2014)
* Sant Jordi a la cova del drac (Baula, 2014)
* De quin color són els besos? (Bromera, 2015)
* La muntanya de llibres més alta del món (Bromera, 2015)
* Un misteri gegantí (Baula, 2015)
* Max i els superherois (Bromera, 2016)
* Mi amigo extraterrestre (Beascoa, 2017)
* Esto no es una selva (Flamboyant, 2017)
* Germans! (Bromera, 2018)
* Vamos a la cama (Flamboyant, 2018)
* ¿Qué es esta barriga? (Flamboyant, 2018)
* Mi oso grande, mi oso pequeño y yo (Elkar, 2018)
* Creatividad para los más pequeños (Edebé, 2018)
* T’avorreixes, Minimoni? (Bromera, 2019)
* Juguem amb Minimoni! Desperta la teua creativitat! (Bromera, 2019)
* Una gran familia (Beascoa, 2019)
* El gran libro de los superpoderes (Flamboyant, 2019)
* Cuaderno de superpoderes (Flamboyant, 2019)
* ¡Oh, oh, la pelota! (Combel, 2019)
* Iaios, piranyes i altres històries (Bromera, 2020)

## Referències

* ↑ «Barcelona ciutat literària». [Consulta: 18 febrer 2019].
* ↑ «Il·lustracions que narren i fan emocionar», 04-11-2017. [Consulta: 18 febrer 2019].
* ↑ «El rànquing definitiu dels llibres més venuts de Sant Jordi 2018», 27-04-2018. [Consulta: 18 febrer 2019].
* ↑ «Rocio Bonilla». [Consulta: 8 maig 2020].
# Keita Omar Barrou

Keita Omar Barrou (Bamako, 8 d'abril de 1934 - Niça, 25 de juny de 2015), anomenat Papa Barrou, fou un futbolista malià de la dècada de 1960.
Destacà a diversos clubs francesos, entre ells OGC Nice, Le Havre AC i AS Cannes.

## Referències

* ↑ «Carnet : Décès de Papa Barrou». Arxivat de l'original el 2015-06-26. [Consulta: 16 setembre 2019].
* ↑ Fiche de Keita Omar Barrou, footballdatabase.eu
* ↑ Marc Barreaud : Dictionnaire des footballeurs étrangers du championnat professionnel français (1932-1997). L'Harmattan, Paris 1998 ISBN 978-2-7384-6608-2, p. 181