OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Veľké Chlievany

Veľké Chlievany és un poble i municipi d'Eslovàquia que es troba a la regió de Trenčín. La primera menció escrita de la vila es remunta al 1276.

## Referències

* ↑ «Trenčiansky kraj (Slovakia): Districts, Towns and Municipalities - Population Statistics, Charts and Map». [Consulta: 21 desembre 2021].
* ↑ «Kronika obce» (en eslovac). [Consulta: 22 desembre 2021].
# Veľké Chyndice

Veľké Chyndice és un poble i municipi d'Eslovàquia que es troba a la regió de Nitra, al sud-oest del país.El 2021 tenia 338 habitants.

## Història

La primera menció escrita de la vila es remunta al 1234.

## Referències

* ↑ «Nitriansky kraj (Slovakia): Districts, Towns and Municipalities» (en anglès), 12-04-2022. [Consulta: 7 agost 2022].
* ↑ «Kontakt» (en eslovac). Obec Veľké Chyndice. [Consulta: 7 agost 2022].
# Väinämöinen

Väinämöinen o Väino és un personatge mitològic finès descrit com un home ancià i savi amb una veu portentosa i màgica, que protagonitza la llegenda de Vainamoinen l'etern cantor, explicació mitològica de l'origen del món i la raça humana. Väinämöinen apareix amb la seva gran barba blanca confrontant Louhi transformada en una au.
Segons la contextualització èpica, Vainamoinen va ser concebut per la filla de la naturalesa, Ilmatar o Luonnotar. en trobar-se aquesta amb el vent i les onades. Durant set-cents trenta anys va portar el nen a les entranyes sense néixer, asseguda sobre el mar. Un dia un ànec salvatge es va aturar al genoll que sobresortia de l'aigua i allà va construir el seu niu, on va posar set ous: sis d'or i un de ferro. Quan la noia va sacsejar el seu cos aquests ous van caure al mar i es van trencar. D'aquests ous van néixer la terra, els cels, la lluna, els estels i els núvols.
Després de deu anys la filla de la natura va crear les illes i els continents, però Vainamoinen no naixeria, sinó fins a trenta anys després, invocant la força del sol i les estrelles, i deixant que la seva mare tornés al cel. Vainamoinen va haver de vagar vuit anys pel mar abans de poder arribar a terra ferma, cosa que li donaria un fill, Pellervoinen, a qui Vainamoinen li va demanar que sembrés el terra d'arbres i flors, donant origen també a la primera collita.
Vainamonen és també el savi etern, que posa en ordre el caos i qui funda la terra de Kaleva, on succeeixen gran part dels esdeveniments del Kalevala. La seva recerca ansiosa després d'una esposa posarà a la terra de Kaleva en un primer contacte amistós, després hostil, amb el territori veí, ombrívol i perillós del nord anomenat Pohjola. La relació entre les dues terres i els seus personatges, que es transformarà en un llarg i èpic conflicte, culminarà en la consecució i posterior despulla del Sampo, un artefacte màgic que crearà l'eminent ferrer Ilmarinen.

## Referències

* ↑ Neil Philip (2008), Myths and Legends Explained: The world's most enduring myths and legends explored and expained, Dorling Kindersley Ltd, ISBN 1405334703 p. 76.
* ↑ Graham Seal, Encyclopedia of Folk Heroes, ABC-CLIO, 2001, ISBN 1576072169, p. 259.

## Bibliografia

* Martti Haavio (1952), Väinämöinen, Eternal Sage, Números 144-146, W. Söderström (ed.)
# Victoriano de Santos Troya

Victoriano de Santos Troya (La Torre de Esteban Hambrán, 5 de maig de 1906 - Madrid, 26 de febrer de 1943) fou un futbolista espanyol de la dècada de 1930.

## Trajectòria

Era un mig ala dret que destacà principalment a l'Atlètic de Madrid, club on havia jugat durant cinc temporades, entre 1928 i 1933. L'any 1933 fitxà pel FC Barcelona, on realitzà una bona temporada com a titular de l'equip. No obstant el seu bon paper, acabada la temporada deixà el club i fitxà pel València CF, on jugà dues temporades. Acabada la guerra, encara jugà una temporada al Granada CF.
El 2 d'abril de 1933 va jugar un partit en profit dels hospitals de Barcelona amb la selecció nacional de Catalunya, que l'enfrontà al Club Atlético de Madrid (2-0).
La temporada 1941-42 fitxà pel Sevilla FC com a entrenador, però a les acaballes de la mateixa va emmalaltir, essent substituït a la banqueta per Pepe Brand. El febrer de 1943 va morir.

## Referències

* 1 2 3 Toni Closa; Josep Pablo, José Alberto Salas i Jordi Mas. Gran diccionari de jugadors del Barça. Editorial Base, 2015. ISBN 978-84-16166-62-6.
* ↑ «Santos». infoatleti.es. [Consulta: 1r octubre 2015].
* ↑ «Fitxa de Victoriano de Santos». ciberche.net. [Consulta: 1r octubre 2015].
* ↑ «Del match benéfico de Las Corts». Mundo Deportivo, 03-04-1933. [Consulta: 20 gener 2014].
* ↑ «Temporada 1941-1942». Sevilla FC. [Consulta: 1r octubre 2015].
* ↑ «En la avenida de Dato». Mundo Deportivo, 01-03-1943. [Consulta: 1r octubre 2015].

## Enllaços externs

* Perfil a BDFutbol (jugador)
* Perfil a BDFutbol (entrenador)
# Victory Songs

Victory Songs és el tercer àlbum d'Ensiferum, d'estil folk metal/viking metal. Va ser llançat el 20 d'abril de 2007 per Spinefarm i fou el primer àlbum de llarga durada del grup.

## Temes

* "Ad Victoriam" (Enho-Hinkka-Toivonen) – 3:10
* "Blood Is the Price of Glory" (Toivonen-Miettinen/Hinkka) – 5:17
* "Deathbringer from the Sky" (Hinkka-Toivonen/Hinkka) – 5:10
* "Ahti" (Toivonen/Hinkka) – 3:55
* "One More Magic Potion" (Toivonen/Hinkka) – 5:22
* "Wanderer" (Toivonen/Hinkka) – 6:32
* "Raised by the Sword" (Enho-Toivonen/Enho) – 6:10
* "The New Dawn" (Lindroos-Toivonen/Lindroos) – 3:42
* "Victory Song" (Toivonen-Hinkka-Miettinen/Hinkka) – 10:38
* "Lady in Black" – 4:34 (versió d'Uriah Heep) (Bonus)

## Autors

* Petri Lindroos – Guitarres, vocal
* Markus Toivonen – Guitarres, vocal, acústic
* Meiju Enho – Teclat
* Sami Hinkka – Vocal
* Janne Parviainen – Bateria
# Vodopadni (Irkutsk)

* Per a altres significats, vegeu «Vodopadni».
Vodopadni (en rus: Водопадный) és un poble (possiólok) de l'óblast d'Irkutsk, a Rússia, que el 2010 tenia 204 habitants.

## Referències

* ↑ Bespiatov, T. «Иркутская область» (en rus). [Consulta: 14 febrer 2021].
# Walther Kranz

Walther Kranz (23 de novembre de 1884, Georgsmarienhütte – 18 de setembre de 1960, Bonn) va ser doctor en filologia clàssica i historiador de la filosofia antiga d'occident.
Kranz va estudiar Filologia Clàssica a la universitat de Berlin entre 1903 i 1907 amb Ulrich von Wilamowitz-Moellendorf, Hermann Alexander Diels i Eduard Norden. Va aconseguir el doctorat el 1910 sota la tutela de Wilamowitz-Moellendorf. Durant diversos anys va ser professor a l'escola experimental Grunewald de Berlin. El 1932 va passar a la Universitat de Halle com a professor honorari en llengües clàssiques (llatí i grec). Va participar en la cinquena edició del llibre de Diels "Die Fragmente der Vorsokratiker" (Els fragments dels presocràtics ") i des d'aleshores el seu nom va acompanyar el de Diels en totes les publicacions posteriors del llibre que, ara es coneix com el "DK". Amb l'arribada del partit Nazi al poder va passar per dificultats, ja que estava casat amb una dona jueva. El 1937 li va ser negada la llicència per a donar classes, fet pel qual el 1943 va acceptar una invitació per anar a treballar a la universitat d'Istanbul on va estar donant classes fins al 1950. Entre 1950 i 1955 va ser professor honorari a la universitat de Bonn formant part del departament d'Història Antiga. El 1960 va morir a Bonn.

## Obra

* Stasimon. Untersuchungen zu Form und Gehalt der griechischen Tragödie, ed. Weidman, Berlin 1933. (Investigacions sobre la forma i contingut de la tragèdia grega)
* Geschichte der griechischen Literatur. Leipzig 1940 (1998). Colònia, Parkland-Verlag, ISBN 3-88059-949-1 (Història de la literatura grega)
* Die griechische Philosophie: Zugleich eine Einführung in die Philosophie überhaupt, Leipzig, Editorial Dieterich, 1941; 2004 ISBN 3-938484-85-3 (La filosofia grega: Alhora, una introducció a la filosofia en general)
* Studien zur antiken Literatur und ihrem Fortwirken. Heidelberg 1967. (Estudis de la literatura antiga i la seva contínua influència)

## Referències

* Gerhard Baader: Kranz, Walther Arxivat 2014-02-22 a Wayback Machine.. In: Neue Deutsche Biographie (NDB). Vol. 12, Duncker & Humblot, Berlin 1980, ISBN 3-428-00193-1, p. 674.
# Walther Hermann Nernst

Walther Hermann Nernst (Briesen, Prússia 25 de juny de 1864 - Bad Muskau, estat alemany de Saxònia, Alemanya 18 de novembre de 1941) fou un físic, químic i professor universitari alemany guardonat amb el Premi Nobel de Química l'any 1920.

## Biografia

Nascut a la ciutat de Briesen, en aquells moments situada a Prússia que a principis del segle XXI forma part de Polònia i és anomenada Wąbrzeźno. Va estudiar física, química i matemàtiques a les universitats de Zúric, Berlín, Graz i Würzburg.
Després de treballar un temps a Leipzig des de 1891 exercí com a professor de física a la Universitat de Göttingen, on fundà l'any 1895 l'Institut de Química, Física i Electroquímica. L'any 1905 es traslladà a la Universitat Humboldt de Berlin com a professor i director de l'Institut de Química Física, i el 1922 fou nomenat president de l'Institut Fisicotècnic de Berlín-Charlottenburg, càrrec que abandonà el 1933.

## Recerca científica

Els seus treballs ajudaren a establir la moderna físico-química, treballant en els camps de l'electroquímica, termodinàmica, química de l'estat sòlid i fotoquímica.
Desenvolupà una teoria osmòtica per explicar i determinar el potencial dels electròdes d'una pila de concentració i formulà la llei de distribució d'una matèria entre dues fases donades. L'any 1897 inventà l'anomenada làmpada de Nernst, amb un filament, constituït per òxids de zirconi i itri, que es fa conductor a l'escalfar-se, arribant a temperatures superiors en més de 1.000 °C respecte altres làmpades, més eficaç que les antigues làmpades de carbó i que sol usar-se com a font de raigs infrarojos, i precursora de la làmpada d'incandescència.
El 1905 va establir, el que ell mateix anomenà, "nou teorema de la calor" i conegut més endavant com el Tercer Principi de la termodinàmica, segons el qual l'entropia d'una matèria tendeix a anul·lar-se quan la temperatura s'aproxima al zero absolut. Per aquest descobriment l'any 1920 fou guardonat amb el Premi Nobel de Química, premi que fou anunciat el 10 de novembre de 1921 i entregat aquell mateix any.
A partir de 1933 es dedicà a l'estudi de l'electroacústica i astrofísica, inventant una microbalança així com un piano elèctric amb un amplificador.

## Reconeixements

En honor seu s'anomenà l'asteroide (24748) Nernst descobert el 26 de setembre de 1992 per Freimut Börngen i Ludtz D. Schmadel.

## Enllaços externs

* «Walther Hermann Nernst» (en anglès). The Nobel Prize. The Nobel Foundation.
# Vilagaià

* Per a altres significats, vegeu «Serra de Vilagaià».
Vilagaià és una masia a mig camí dels nuclis de Navàs i Gaià (al Bages) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Arquitectura

És una masia amb la façana orientada a migdia i coberta a doble vessant, les diferents mides dels carreus i la diferent qualitat donen testimoni de les successives ampliacions. La casa-masia de planta rectangular i amb el carener paral·lel a la façana és una de les tipologies que dona menys possibilitats de creixement i d'ampliació de les masies. El dependències per a bestiar i graners tanquen l'era de batre de la casa, cap al 1849.

## Història

La caseria i la propietat de Vilagaià va tenir un moment esplendorós de la seva història quan, l'il·lustrat gironí Francesc d'Assís Delàs i Silvestre (1747-1818), creà a Vilagaià una colònia agrícola dins els seus terrenys. Hi reuní més de vint-i-cinc famílies de colons i els dona casa i terra, dedicant-se a l'explotació dels conreus de vinyes i oliveres. Delàs rebé l'any 1796 el títol de baró de Vilagaià (primerament havia sigut nomenat cavaller el 1774). Els seus descendents conserven el títol de barons de Vilagaià.

## Referències

* 1 2 3 «Mas Vilagaià». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 19 desembre 2015].
# Vilagalhenc

Vilagalhenc (en francès Villegailhenc) és un municipi de França de la regió d'Occitània, al departament de l'Aude.
# Waterman

Waterman és el segon fabricant mundial de plomes estilogràfiques. És una empresa que produeix i comercialitza plomes estilogràfiques, bolígrafs, portamines i rollers. Fundada el 1883 a Nova York per Lewis Edson Waterman (20 de novembre de 1836 – 1 de maig de 1901), és una de les més antigues companyies fabricants de plomes que segueixen operatives.
La principal aportació de Waterman va ser el sistema d'ompliment mitjançant ranura lateral patentant el 1884. Basat en l'acció capil·lar (capil·laritat), la seva aplicació permet que la tinta flueixi al plomí de manera constant, eliminant el molest degoteig en escriure. La ploma Regular va ser la que va incorporar aquesta novetat.

## Història

Després de la mort del fundador el 1901, el seu nebot Frank D. Waterman es va fer càrrec de l'empresa, implantant-la a l'estranger i augmentant les vendes fins a assolir les 350.000 plomes a l'any. El 1904, va llançar la ploma «clip-cap», amb un clip reblat de seguretat que podia subjectar-se a la butxaca. El 1907, la Safety Pen retràctil destaca per la seva gran fiabilitat en la resistència al degoteig i, el 1913, es va inventar el sistema d'ompliment «per palanca i bossa».
El 1927, un investigador francès va inventar un cartutx de vidre per a la tinta (patentat el 1936) que va suposar una enorme transformació per al futur de la ploma estilogràfica. El 1953, Waterman va abandonar el cartutx de vidre i va inaugurar l'era dels cartutxos de tinta de plàstic, fet que va contribuir a popularitzar les plomes estilogràfiques.
Des de 1967, les plomes Waterman es fabriquen a la planta de Saint-Herblain, prop de Nantes, a França, on es produeixen prop de 5 milions d'unitats cada any. El 70% de la producció s'exporta a 110 països. El 2006, L. E. Waterman va ser inclòs al National Inventors Hall of Fame (Museu Nacional dels Grans Inventors).
L'empresa Waterman va ser adquirida per la societat Bic que va sortir a borsa el 1958 amb una fusió inversa; Bic vendria més tard la divisió Waterman.
Superant amb èxit el desafiament del bolígraf, va ser adquirida per The Gillette Company al març de 1987, que va augmentar les vendes totals en un 40% amb les seves agressives vendes a Amèrica del Nord i després venut a Sanford, una divisió de Newell Rubbermaid (ara coneguda com Newell Brands), juntament amb la Parker Pen Division, que Gillette va adquirir el 1993.

## Referències

* ↑ «Waterman». Azahara Estilográficas, 25-04-2020. [Consulta: 28 gener 2024].
* 1 2 Waterman a l'USPTO (anglès) Fountain Pen, February 12, 1884
* ↑ «Blotting Out the Truth», 30-03-2017. Arxivat de l'original el 10 gener 2018. [Consulta: 10 gener 2018].
* ↑ Friday, Mar. 17, 1967. «Corporations: Mightier than the Pencil». TIME, 17-03-1967. Arxivat de l'original el 15 desembre 2008. [Consulta: 17 agost 2011].
* ↑ «Waterman Rift: Una despedida entre lágrimas». The New York Times, 16-12-1988 [Consulta: 20 febrer 2017].
# Waterloo Road

Waterloo Road és un drama de la BBC que passa a Rochdale, comtat de Gran Manchester, Anglaterra. Tracta sobre un problemàtic institut on es mostren les històries dels professors i alumnes i els seus problemes socials, com ara infidelitats avortaments, divorcis i suïcidis.
Waterloo Road està produït per Shed Productions, productora també de Bad Girls i Footballers' Wives.

## Història

Els vuit primers episodis que componen la primera temporada van ser rodats a finals de 2005 i emesos al març de 2006. Després, es va donar llum verda perquè la sèrie tingués una segona temporada.
Un cop emesa la segona temporada, que acabà a l'abril de 2007, va haver-hi una terecera temporada que va començar el 7 d'octubre de 2007 a la BBC One Scotland (quatre dies més tard, va fer el mateix a la BBC One. Aquesta última temporada va acabar el 13 de març de 2008 a Escòcia i el 17 de març del mateix any a la resta de territori. Degut a l'èxit d'aquesta temporada se'n va fer una quarta.
La quarta temporada va començar el 7 de gener de 2009 i va acabar el 4 de maig. Novament es va fer una nova temporada, la cinquena, que va començar el 28 d'octubre de 2009 a la BBC One.
Després de la sisena temporada, emesa a finals de 2010, se n'espera una setena (filmada en HD)que començarà el 2011 fent un total de 110 episodis.
A Catalunya va començar el dia 23 de setembre de 2010 emetent-se encara ara al Canal 3XL.

## Episodis de Waterloo Road

Llista d'episodis de Waterloo Road

## Referències

* ↑ "[...] the Rochdale branch of Aspinall Incorporated?" - Grantly, 2x03
* ↑ «Information». Official Waterloo Road Website. Arxivat de l'original el 2008-01-24. [Consulta: 18 octubre 2010].
* ↑ «Waterloo Road re-commissioned», 03-04-2006. Arxivat de l'original el 2006-05-30. [Consulta: 18 octubre 2010].
* ↑ Shed Media. Re-commission of Waterloo Road from BBC One.
# Waterpolo Pla-Za Saragossa

L'Associació Waterpolo Saragossa, en els últims anys coneguda a causa del seu patrocini com a Waterpolo PLA-ZA Saragossa, era un club de waterpolo amb seu a Saragossa. Fundat al desembre de 2000 va desaparèixer el 2008 a causa de problemes financers.

## Història

El club es crea a causa de l'ascens de l'equip de waterpolo El Olivar a divisió d'honor estatal. A causa del patrocini per part de Plataforma Logística e Zaragoza S.A. el club passa a anomenar-se Waterpolo PLA-ZA Zaragoza. La piscina on competia era l'Estadi Miralbueno El Olivar.
Tot i haver mantingut la categoria guanyant en la promoció a l'Horta, el club presenta la seva renúncia en finalitzar la temporada 2008 per problemes financers.
Entre els jugadors destacables de l'equip hi havia entre d'altres: Ángel Andreo, Juraj Sakac i Gabi Hernández.

## Referències

* ↑ Web oficial del Waterpolo PLA-ZA Zaragoza
* ↑ WPA-La renuncia oficial del PlaZa Zaragoza devuelve al Waterpolo Sevilla a la División de Honor masculina
* ↑ Periodico las provincias 21.12.2008
# Willi Willwohl

Willi Willwohl (Cottbus, 31 d'agost de 1994) és un ciclista alemany professional des del 2013 fins al 2016.

## Palmarès

* 2013
** Vencedor de 3 etapes al Tour de Berlín
** Vencedor d'una etapa a la Dookoła Mazowsza
* 2014
** Vencedor d'una etapa a la Carpathia Couriers Path
* 2015
** Vencedor d'una etapa al Tour de Loir i Cher
** Vencedor d'una etapa a la Dookoła Mazowsza

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
* Fitxa a procyclingstats.com
# Ordinary Love

* Aquest article tracta sobre la cançó d'U2. Si cerqueu la pel·lícula de 2019, vegeu «Eternament enamorats».
«Ordinary Love» és una cançó del grup irlandès U2, la primera en tres anys des de l'edició l'any 2009 de l'àlbum No Line on the Horizon. La cançó forma part de la banda sonora de la pel·lícula Mandela, el llarg camí a la llibertat, protagonitzada per Idris Elba i Justin Chadwick, que va presentar-se al Toronto International Film Festival de l'any 2013, i que s'estrenarà als cinemes el 29 de novembre de 2013. La pel·lícula versa sobre l'autobiografia del líder sud-africà Nelson Mandela. Segons la mateixa banda, per a buscar la inspiració per a compondre la cançó, van visualitzar alguns fragments de la pel·lícula.
No s'ha confirmat sí la nova cançó formarà part del nou disc que el grup irlandès està preparant, inicialment, per a principis de l'any 2014. La cançó va ser presentada amb antelació a la mateixa pàgina web del U2, el dia 17 d'octubre de 2013, i pot després ja es va fer pública a la resta de mitjans internacionals. Aquesta no és la primera incursió del grup irlandès en el món de les bandes sonores, ja que per exemple, havien treballat amb el productor de la pel·lícula Harvey Weinstein en anteriors films, incloent una nominació als Oscars i un Globus d'Or per la cançó «The Hands That Built America», de la pel·lícula Gangs of New York, de Martin Scorsese.

## Referències

* ↑ «U2 – Ordinary Love». Record Store Day, 2013. Arxivat de l'original el 7 novembre 2013. [Consulta: 7 novembre 2013].
* ↑ «La banda irlandesa U2 fa pública una nova cançó, la primera en tres anys». 324.cat, 22-10-2013 [Consulta: 22 octubre 2013].
* 1 2 «'Ordinary Love' is U2's first new song in three years.» (en anglès). USA Today, 21-10-2013 [Consulta: 22 octubre 2013].
* ↑ «‘Mandela: Long Walk to Freedom’ Trailer Features New U2 Song ‘Ordinary Love’». The Wall Street Journal, 17-10-2013. [Consulta: 18 octubre 2013].
* 1 2 3 «'Ordinary love', la nova cançó d'U2 per al 'biopic' de Nelson Mandela». Ara, 21-10-2013 [Consulta: 22 octubre 2013].
* ↑ «Ordinary Love» (en anglès). U2.com, 17-10-2013. [Consulta: 22 octubre 2013].
# Santa Maria de Peralta

Santa Maria de Peralta és una obra del municipi de Renau (Tarragonès) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

En estat total de ruïna, sols se'n conserven algunes parets i el campanar d'espadanya, d'època posterior.
La planta tenia una nau de 15 m. x 4 m. i la porta sembla que estava al costat nord.
La coberta, de fusta a dues vessants sobre arcs apuntats de pedra, està del tot ensorrada

## Història

L'església de Santa Maria de Peralta sembla una obra del segle xiv, que en devia substituir una d'anterior. L'espadanya i la sagristia són més tardanes.
Procedents d'aquesta església es conserven, al Museu Diocesà de Tarragona, unes pintures murals del segle xiv (dels pocs exemples de l'època a terres de Tarragona) i un retaule del segle xv, i també objectes litúrgics.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Santa Maria de Peralta». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 18 febrer 2016].

## Enllaços externs

* «Santa Maria de Peralta». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.