OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# De amor e desamor

De amor e desamor. Grup poètic gallec creat en els anys vuitanta del segle xx entorn del lema "De amor e desamor". Propugna una lírica preocupada pel llenguatge, culta. Pertanyents o no a "De amor e desamor", hi han col·laborat Miguel-Anxo Fernán-Vello —fonamental no tan sols per la seva obra, sinó també per la seva tasca com a editor, des de la imprescindible Espiral Maior—, Pilar Pallarés, Manuel Rivas, Vicente Araguas, Ramiro Fonte, Xosé María Álvarez Cáccamo, Claudio Rodríguez Fer o els ja traspassats Lois Pereiro, Luísa Villalta i Xela Arias. També cal esmentar Luisa Castro, que només publica un llibre en gallec (Baleas e baleas, 1987), però exerceix una influència poderosa en els poetes dels anys noranta.
# Escales dels Sedassos

Les Escales dels Sedassos és una obra de Tarragona protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Escales que comuniquen la plaça dels Sedassos amb el carrer dels Ferrers. Permeten salvar el desnivell provocat per les restes de la graderia del Circ romà que perviuen sota les estructures actuals.

## Història

Encara que el 1409 ja hi existien unes escales públiques i la mateixa plaça dels Sedassos, les actuals es construeixen el 1621, prenent-se tal decisió pel benefici i l'embelliment de la ciutat, segons l'acord consistorial del 30 de Març.

## Referències

* 1 2 «Escales dels Sedassos». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 27 març 2019].
# Caithness

Caithness és un comtat, àrea municipal i zona de govern local històrica d'Escòcia (gaèlic: Gallaibh).
El nom també va ser utilitzat per designar el comtat de Caithness i el districte electoral de Caithness per al Parlament del Regne Unit (1708 a 1918). Les seves fronteres no són les mateixes en diferents contexts, al començament del segle XXI la zona de Caithness es troba completament dins del Consell dels Highlands. L'any 2007 el Consell de Highland, que en l'actualitat és el govern local, va crear la "Zona administrativa de Caithness", que posseeix fronteres similars a les de l'àrea històricament sota govern local. La població del comtat segons el cens del Regne Unit de 2001 era de 23.866 habitants.
La bandera de Caithness és la bandera del comtat escocès de Caithness. Fou registrada a l'Institut de la bandera, amb seu a Londres, com la bandera oficial del comtat en 2016. La bandera va ser presentat pel Lord Lyon, el Dr. Joseph Morrow, en una cerimònia a la Caithness House de Wick, el 26 de gener de 2016.

## Municipis

* Berriedale: ND118227
* Burnside: ND104689
* Castletown: ND192680
* Dunbeath
* Dunnet: ND221713
* Gillock
* Halkirk: ND130594
* Haster: ND327512
* Mey
* Morven ND005285
* John o' Groats: ND380734
* Latheron: ND199335
* Reiss
* Reay
* Reay: NC964647
* Sibster
* Thurso: ND118685
* Watten: ND242544
* Wick: ND363510

## Referències

* ↑ Scots Language Centre: Scottish Place Names in Scots
* ↑ «VIDEO - New Caithness flag unveiled at Wick ceremony» (en anglès). John O'Groat Journal and Caithless Courier, 26-01-2016 [Consulta: 23 novembre 2016]. Arxivat 6 de febrer 2017 a Wayback Machine. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2017-02-06. [Consulta: 13 maig 2022].

## Enllaços externs

* Caithness Community Website
* Caithness Dialect Arxivat 2015-05-04 a Wayback Machine.
# Konstantin Popovich

Konstantin Fedorovich Popovich (1924-2010) va ser un crític literari ucraïnès i moldau, folklorista, escriptor, publicista, doctor en filologia (1974), professor (1988), membre de l'Acadèmia de Ciències de Moldàvia (1995), membre dels Sindicats d'Escriptors d'Ucraïna i Moldàvia i Científic Honorable de Moldàvia (1984).

## Referències

* 1 2 «Popovitch, K. F. (Konstantin Fedorovitch». VIAF - Virtual International Authority File. [Consulta: 6 març 2022].
* ↑ «Popovich, K. F. (Konstantin Fedorovich)». Library of Congress. [Consulta: 6 març 2022].
* ↑ «Молдавско-русско-украинские литературные и фольклорные связи / [редакционная коллегия И.К. Вартичан, Г.Ф. Богач, К.Ф. Попович]». TUFS Library Public Online Access Catalog. [Consulta: 6 març 2022].
* ↑ «Popovich, K. F. (Konstantin Fedorovich)». [Consulta: 6 març 2022].
* ↑ «Pamiat vremeni : vospominaniia i dokumentalnye ocherki / Konstantin Popovich». National Library of Australia. [Consulta: 6 març 2022].
* ↑ «Eminesku: vi︠a︡t︠s︡a shi opera». [Consulta: 6 març 2022].
* ↑ Попович Костянтин // Шевченківська енциклопедія: — Т.5:Пе—С : у 6 т. / Гол. ред. М. Г. Жулинський.. — Київ : Ін-т літератури ім. Т. Г. Шевченка, 2015. — С. 276-277.
# Takamagahara

Takamagahara (高天原? «L'Alta Esplanada del Cel»), és un lloc de la mitologia japonesa. En el xintoisme, Takama-ga-hara és el lloc de morada del Kami. En el culte xintoista, el kami es convida a deixar Takama-ga-hara i entrar en un reliquiari o algun altre lloc purificat.
Es pensa que està comunicat amb la Terra a través de l'ama-no-uki-hashi (japonès: 天の浮橋, lit. ‘el pont flotant del cel’). Des d'allà, Izanami i Izanagi van crear el món a partir del mar oliós. Aquest pont s'interpreta en alguns casos com l'arc de Sant Martí, amb una funció equivalent dins de la mitologia nòrdica.

## Referències

* ↑ Yoshihiko Fukui, Takamanohara, Encyclopedia of Shinto de la universitat de Kokugakuin (anglès)
* ↑ Bane, Theresa. Encyclopedia of Imaginary and Mythical Places (en anglès). McFarland, 4 març 2014. ISBN 9780786478484 [Consulta: 7 maig 2016].
# Regles paral·lels

Els Regles paral·lels són un instrument de dibuix tècnic utilitzat pels navegants per traçar línies paral·leles sobre les cartes de navegació. L'eina consta de dos regles rectes units per dos braços que els permeten moure's més a prop o més lluny, tot mantenint-se sempre paral·lels entre si.

## Història

Els Regles paral·lels van ser inventats sobre el 1584 per Fabrizio Mordente, però no van ser d'ús comú fins al segle xviii.
Al segle xix, un capità Andrew William Field (c. 1796-1871) va millorar el disseny, afegint una escala transportadora pel cantó superior del regle, i un compàs puntes pel costat oposat, cosa que va fer la lectura més fàcil. Se'n conserven exemplars de boix, d'ivori i de banús, generalment amb frontisses de llautó. L'instrument en general té dos braços d'unió, però, en algunes ocasions, hi ha models que en tenen tres, de vegades l'articulació va ser de tipus tisora.

## Model de "corró"

Una altra variació molt pràctic és un model de "corró" que inclou uns rodets cilíndrics que fan que el regle es desplaci sempre en posicions paral·leles.

## Vegeu també

* Abatiment
* Navegació per estima
* Variació total

## Referències

* 1 2 3 =«. uk/Col·leccions/explore/object.cfm? ID = NAV0602 Regles paral·leles de camp millorades... (NAV0602) - National Maritime Museum». www.nmm.ac.uk.
* ↑ «norma paral·lela (NAV0601) - National Maritime Museum». www . nmm.ac.uk. Arxivat de l'original el 2011-06-09. [Consulta: 19 febrer 2010].
* 1 2 =«Parallels». www.mathsinstruments.me.uk. [Consulta: 23 juny 2009].
* ↑ «norma paral·lela (NAV0618) - Museu Marítim Nacional». www.nmm.ac.uk. Arxivat de l'original el 2011-06-09. [Consulta: 19 febrer 2010].

## Enllaços externs

* Com fer servir els regles paral·lels
# Porta Col·lina

La Porta Col·lina (en llatí Porta Collina) era un indret històric de l'antiga Roma. Servi Tul·li, semi-llegendari sisè rei de Roma entre el 578 i el 535 aC, l'hauria construïda.
La porta representava l'extrem nord de la Muralla Serviana i hi passaven dues importants vies de comunicació de Roma amb l'exterior: la Via Salaria i la Via Nomentana.
A través d'aquesta àrea l'Alta Semita enllaça amb el Quirinal per la Porta Carmentalis. Hi ha nombrosos temples prop d'aquesta porta, com ara el temple de les deesses Venus Erycina i Fortuna. Altres autors situen la Porta Col·lina, al segle iii, entre els Jardins de Sal·lusti a l'esquerra i les Termes de Dioclecià a la dreta.
Plutarc escriu que quan les vestals eren castigades per violar el seu vot de virginitat, eren soterrades vives en una cambra subterrània propera a la Porta Col·lina. La Porta va ser també l'escenari decisiu de l'anomenada batalla de la Porta Col·lina durant la guerra civil entre les forces de Cinna i de Sul·la.

## Referències

* ↑ Guallarte Salvat, Montse. «Vestals, entre la llum i la foscor». Divulcat | Divulgació científica en català, 12-04-2023. [Consulta: 3 agost 2024].
* ↑ Takács, Sarolta A. Vestal Virgins, Sibyls, and Matrons. University of Texas Press, 2008. DOI 10.7560/716933. ISBN 978-0-292-71693-3.
* ↑ Ovid; Dolç, Miquel. Fastos, vol. I: llibres I-III (en català, traduït del llatí). Fundació Bernat Metge, 1991. ISBN 978-84-7225-489-3.
* ↑ Kim J. Hartswick, The Gardens of Sallust: A Changing Landscape (University of Texas Press, 2004), pag. 143 online.
* ↑ Plutarc; Riba, Carles. Vides paral·leles (en català, traduït del llatí). vol. XIII: Licurg i Numa. Lisandre i Sul·la, 1933.
* ↑ Lovano, Michael. The Age of Cinna: Crucible of Late Republican Rome. Franz Steiner Verlag, 2002, p. 129. ISBN 978-351507948-8.
# De Witt (Missouri)

De Witt és una població dels Estats Units a l'estat de Missouri. Segons el cens del 2000 tenia 120 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, De Witt tenia 120 habitants, 42 habitatges, i 33 famílies. La densitat de població era de 185,3 habitants per km².
Dels 42 habitatges en un 42,9% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 66,7% hi vivien parelles casades, en un 7,1% dones solteres, i en un 21,4% no eren unitats familiars. En el 14,3% dels habitatges hi vivien persones soles el 4,8% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,86 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,27.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 28,3% tenia menys de 18 anys, un 11,7% entre 18 i 24, un 26,7% entre 25 i 44, un 24,2% de 45 a 60 i un 9,2% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 32 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 115 homes.
La renda mediana per habitatge era de 28.500 $ i la renda mediana per família de 29.167 $. Els homes tenien una renda mediana de 19.375 $ mentre que les dones 25.833 $. La renda per capita de la població era de 15.030 $. Cap de les famílies i el 6,9% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- De Witt». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 8 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- De Witt». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2010-08-20. [Consulta: 8 agost 2010].
# Escalfador

«Escalfador» té aquests significats:
* Escalfador d'aigua, dispositiu termodinàmic que utilitza energia per elevar la temperatura de l'aigua.
* Escalfador d'aigua solar, aparell que utilitza la calor del sol per escalfar alguna substància.
* Escalfador de llit, estri per escalfar el llit
* Escalfador (mitja), peça per escalfar les cames
# Desinència

La paraula desinència (del llatí desinĕre, acabar) ve emprada des del final del segle xvi per a indicar en diversos contextos lingüistics la part final d'una paraula.
El significat tradicional de desinència s'usa per a identificar la part de la paraula que resulta ser variable en la flexió i que coincideix en general amb la seva part final.
En una definició lexicològica més moderna i formal, però encara ambigua, amb desinència d'una paraula s'entén un morfema particular gramatical només precisable en el context de la llengua de referència.
En català, per exemple -s és la desinència del plural.
Abans, aquesta paraula també es feia servir per a definir la rima i com a sinònim de sufix. Actualment s'empra encara amb aquests significats només a l'exterior de l'àmbit tecnic lingüístic.
# Can Moixac

Can Moixac és una obra del municipi de Brunyola i Sant Martí Sapresa (Selva) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Can Moixac es tracta d'una masia d'estructura basilical que consta de planta baixa, pis superior i golfes i que està coberta amb una teulada a dues aigües de vessants a laterals.
La masia presenta una estructuració interna a base de tres crugies.
La planta baixa consta de tres obertures a destacar especialment el portal, d'accés, d'arc de mig punt equipat amb unes dovelles de mida mitjana, però, això sí, ben treballades i escairades. El portal està flanquejat per dues obertures rectangulars, una a cada costat respectivament, amb llinda monolítica, muntants de pedra i cobertes ambdós amb un enreixat de ferro forjat.
El primer pis o planta noble consta de tres obertures rectangulars projectades com a balconades i equipades amb les seves respectives penyes volades, d'aspecte lleuger, i amb les seves pertinents baranes de ferro forjat.
En el segon pis, el qual executaria les tasques de golfes, trobem una obertura rectangular projectada com a semi-balconada, ja que la barana de ferro forjat actua més com a ampit que no pas com a barana pròpiament, cosa que provoca que no sobresurti gens respecta el pla horitzontal de la façana.
Pel que fa al treball de la forja aplicat a les baranes, aquest és bastant interessant com així ho acrediten aquests cossos florals corbats i esvelts. Menció a part mereix l'ampit de l'obertura de les golfes, amb una forma molt divertida, ja que està bombada imitant l'efecte d'una panxa.
Pel que fa al tema dels materials la masia està completament arrebossada i pintada d'un taronja molt diluït. La pedra, en aquest cas és un material amb molt poc acta de presència fins al punt que el trobem present en elements aïllats i puntuals com ara les dovelles del portal d'arc de mig punt o les llindes monolítiques i els muntants laterals de les dues finestres.
L'estat de conservació de la masia és magnífic i tot apunta i fa pensar que aquesta ha estat objecte, recentment, d'unes obres d'acondicionament, manteniment i millora que s'han traduït a la pràctica en una nova capa de pintura.

## Història

L'any 1840 el vicari general concedeix llicència a Pere Muxach per construir una capella, dedicada a la verge del Carme, a la seva propietat. Durant la Guerra Civil es destruí el seu interior i després s'utilitzà com a pallissa fins que fou demolida.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 «Can Moixac». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 15 desembre 2015].

### Bibliografia

* Llinàs i Pol, Joan; Merino i Serra, Jordi; El Patrimoni de la Selva: inventari històric, artístic i arqueològic dels municipis de la Comarca, 1998-2001
* TEIXIDOR i PALAU, R.; Brunyola de Castell a Poble i de baronia a municipi., 2006
* AADD.; Lloret, ahir i avui. Visió contrastada de diversos indrets del nostre poble, després del pas del temps., 2005
* RIPOLL, R; Les masies de les comarques gironines., 1983
# Konstantin Vassiljev

Konstantin Vassiljev (Tallinn, 16 d'agost de 1984) és un futbolista estonià de la dècada de 2000.
Fou 101 cops internacional amb la selecció d'Estònia.
Pel que fa a clubs, defensà els colors de Amkar Perm i Piast Gliwice, entre d'altres.

## Referències

* ↑ «Vassiljev, Konstantin» (en estonian). ESBL.
* ↑ «Konstantin Vassiljev» (en estonian). Estonian Football Association.
* ↑ «Konstantin Vassiljev sõlmis Permi Amkariga kolmeaastase lepingu» (en estonian). ERR Sport, 29-08-2011.
* ↑ «Ametlik: Konstantin Vassiljev siirdub Poola liigasse» (en estonian). ERR Sport, 26-08-2014.
* ↑ «Ametlik: Konstantin Vassiljev leidis uue koduklubi» (en estonian). Postimees, 26-08-2014.
* ↑ «Konstantin Vassiljev» (en estonian). Estonian Football Association.
* ↑ «Konstantin Vassiljev».
* ↑ «Vassiljev, Konstantin».
* ↑ «Konstantin Vassiljev» (en polish).
# Takanawaïta-(Y)

La takanawaïta-(Y) és un mineral de la classe dels òxids. Rep el nom del mont Takanawa, al Japó, la seva localitat tipus.

## Característiques

La takanawaïta-(Y) és un òxid de fórmula química YTaO₄. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 2011. Cristal·litza en el sistema monoclínic. La seva duresa a l'escala de Mohs és 5,5.
L'exemplar que va servir per a determinar l'espècie, el que es coneix com a material tipus, es troba conservat a les col·leccions mineralògiques del Museu Nacional de la Natura i la Ciència de Tòquio (Japó), amb el número d'espècimen: nsm m-43517.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta al mont Takanawa, a la ciutat de Matsuyama (Prefectura d'Ehime, Japó). també ha estat descrita a la localitat de Moura, a l'illa de Sanuki-Hiroshima (prefectura de Kagawa, Japó). Aquests dos indrets són els únics de tot el planeta on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Takanawaite-(Y)» (en anglès). Mindat. [Consulta: 7 febrer 2022].
# Picaflors de Luzon

El picaflors de Luzon (Dicaeum luzoniense) és una espècie d'ocell de la família dels Dicèids (dicaeidae). Es troba a les Filipines excepte a les illes de Mindoro, el grup de Palawan i l'arxipèlag de Sulu. Els seus hàbitats principals són els següents ambients tropicals i subtropicals: boscos de frondoses secs, boscos de frondoses humits de les terres baixes i de l'estatge montà, matollars de muntanya, així com plantacions. El seu estat de conservació es considera de risc mínim.

## Taxonomia

La llista mundial d'ocells del Congrés Ornitològic Internacional en la seva versió 14.1 (gener 2024) reconegué aquest tàxon com una espècie de ple dret, segmentant-lo del picaflors pit de foc (Dicaeum ignipectus) en base a diferències substancials no clíniques en el plomatge. Tanmateix, altres obres taxonòmiques, com el Handook of the Birds of the World i la quarta versió de la BirdLife International Checklist of the birds of the world (Desembre 2019), ja consideraven aleshores que aquest tindria la categoria d'espècie.

## Referències

* ↑ «Picaflors de Luzon». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 13 juliol 2024 (català)
* ↑ Gill, Frank; Donsker, David; Rasmussen, Pamela. «Dippers, leafbirds, flowerpeckers, sunbirds» (en anglès). IOC World Bird List v14.1. Congrés Ornitològic Internacional, 2024. [Consulta: 13 juliol 2024].
* 1 2 del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 719. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ BirdLife International. «Fire-throated Flowerpecker. Dicaeum luzoniense» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2016. [Consulta: 13 juliol 2024].
* ↑ Gill, Frank; Donsker, David; Rasmussen, Pamela. «Species Updates IOC Version 14.1» (en anglès). IOC World Bird List v14.1. Congrés Ornitològic Internacional, 2024. [Consulta: 13 juliol 2024].
# De Wolden

De Wolden és un municipi de la província de Drenthe, al nord-est dels Països Baixos. L'1 de gener del 2009 tenia 23.470 habitants repartits sobre una superfície de 226,35 km² (dels quals 1,55 km² corresponen a aigua).

## Centres de població

Nuclis oficials :
| Nucli | Població | Nucli | Població | Nucli | Població |
| Alteveer | 870 | Fort | 605 | Ruinen | 3.675 |
| Ansen | 296 | Kerkenveld | - | Ruinerwold | 2.835 |
| Berghuizen | 169 | Koekange | - | Veeningen | 940 |
| Drogteropslagen | 531 | Koekangerveld | 123 | de Wijk | 2.777 |
| Echten | 335 | Linde | 672 | Zuidwolde | - |
| Eursinge | 98 | Oosteinde | 711 | | |
Centres menors :
| Nucli | Nucli | Nucli | Nucli | Nucli |
| Anholt | De Stapel | Haakswold | Nolde | Schottershuizen |
| Armweide | De Stuw | Haalweide | Oldenhave | Schrapveen |
| Bazuin | De Tippe (parcialment) | Hees | Oosterwijk | Steenbergen |
| Benderse | Dickninge | Hoge Linthorst | Oshaar | Struikberg |
| Blijdenstein | Dijkhuizen | Kraloo | Oud Veeningen | Ten Arlo |
| Bloemberg | Drogt | Leeuwte | Paardelanden | Vuile Riete |
| Braamberg | Dunningen | Lubbinge | Pieperij | Weerwille |
| Buitenhuizen | Eemten | Lunssloten | Rheebruggen | Wemmenhove |
| Bultinge | Engeland | Middelveen | Ruinerweide | Witteveen (parcialment) |
| De Oude Tol | Gijsselte | | | |

## Política

Resultats de les eleccions locals de 2002 i 2006 i generals de 2003
| Partit | Locals 2002 | Generals 2003 | Locals 2006 |
| | en % | en % | en % |
| Totals | 66,7 | 86,6 | 68,2 |
| Gemeentebelangen | 27,8 | - | 25,7 |
| PvdA | 17,4 | 27,7 | 22,6 |
| VVD | 20,6 | 24,1 | 21,2 |
| CDA | 20,0 | 30,1 | 16,7 |
| GroenLinks | 6,1 | 3,4 | 7,1 |
| ChristenUnie | 6,2 | 2,0 | 6,7 |
| LPF | - | 4,5 | - |
| SP | - | 3,6 | - |
| D66 | 2,0 | 3,2 | - |
| SGP | - | 0,2 | - |

## Enllaços externs

* www.dewolden.nl
# Esfirènids

Els esfirènids (Sphyraenidae) són una família de peixos teleostis de l'ordre dels perciformes, d'origen tropical, propis de les mars càlides i que reben el nom genèric de barracudes. Als Països Catalans n'habita una sola espècie, l'espet (Sphyraena sphyraena).

## Morfologia

* Cos bastant allargat amb el cap gros.
* La línia lateral es troba ben definida.
* Presenten una dentadura forta i grossa.
* La mandíbula inferior és major que la superior.
* Presenten dues aletes dorsals molt separades i la caudal fesa.

## Alimentació

Mengen peixos.

## Hàbitat

Són epipelàgics.

## Distribució geogràfica

Viuen als oceans Índic, Pacífic i Atlàntic.

## Costums

* Arriben a formar bancs nombrosos.
* Poden assolir velocitats de fins a 43 km/h.

## Taxonomia

N'hi ha 26:
* Sphyraena acutipinnis (Day, 1876).
* Sphyraena afra (Peters, 1844).
* Sphyraena argentea (Girard, 1854).
* Sphyraena barracuda (Edwards in Catesby, 1771)).
* Sphyraena borealis (DeKay, 1842).
* Sphyraena chrysotaenia (Klunzinger, 1884).
* Sphyraena ensis (Jordan & Gilbert, 1882).
* Sphyraena flavicauda (Rüppell, 1838).
* Sphyraena forsteri (Cuvier, 1829).
* Sphyraena guachancho (Cuvier, 1829).
* Sphyraena helleri (Jenkins, 1901).
* Sphyraena iburiensis (Doiuchi & Nakabo, 2005).
* Sphyraena idiastes (Heller & Snodgrass, 1903).
* Sphyraena japonica (Cuvier, 1829).
* Sphyraena jello (Cuvier, 1829).
* Sphyraena lucasana (Gill, 1863).
* Sphyraena novaehollandiae (Günther, 1860).
* Sphyraena obtusata (Cuvier, 1829).
* Sphyraena picudilla (Poey, 1860).
* Sphyraena pinguis (Günther, 1874).
* Sphyraena putnamae (Jordan & Seale, 1905).
* Sphyraena qenie (Klunzinger, 1870).
* Espet (Sphyraena sphyraena) (Linnaeus, 1758).
* Sphyraena tome (Fowler, 1903).
* Sphyraena viridensis (Cuvier, 1829).
* Sphyraena waitii (Ogilby, 1908).

## Referències

* ↑ «A compendium of fossil marine animal genera». Bulletins of American Paleontology, 364, 2002, p.560. Arxivat de l'original el 2011-07-23 [Consulta: 3 agost 2008]. Arxivat 2011-07-23 a Wayback Machine.
* ↑ Mas Ferrà, Xavier i Canyelles Ferrà, Xavier: Peixos de les Illes Balears. Editorial Moll, Palma, maig del 2000. Manuals d'Introducció a la Naturalesa, 13. ISBN 84-273-6013-4. Plana 253.
* ↑ Humann, P.; Deloach, N.. Reef Fish Identification, Florida, Caribbean, Bahamas, 3a edició. Jacksonville, Florida, Estats Units: New World Publications, Inc., Febrer 2002, pàgina 64. ISBN 1-878348-30-2.
* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Reefquest Center for Shark Research. What's the Speediest Marine Creature?
* ↑ UNEP-WCMC Species Database (anglès)
* ↑ NCBI (anglès)

## Enllaços externs

* «Esfirènids». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ICTIMED Arxivat 2016-03-04 a Wayback Machine. (castellà)
* The Taxonomicon (anglès)