OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Productores de cinema anarquista

Les productores de cinema anarquista són les productores de cinema de caràcter social i llibertari que van sorgir a les principals capitals espanyoles a partir del 24 de juliol del 1936, quan els sindicats de l'espectacle i del cinema de Barcelona es van reorganitzar seguint l'exemple del comunisme llibertari confederal.

## La forma d'organització

Seguint les idees de la CNT originades en el congrés del maig del 1936 a Saragossa, l'organització d'aquestes empreses consistirà a abolir la propietat privada i extingir el sistema autoritari. Això es durà a terme fent que els artistes i tècnics tinguessin veu i vot en les decisions sobre el material i en la distribució i exhibició d'aquest. La intenció era donar feina i llibertat de decisions a tot un col·lectiu de professionals de la indústria, que en aquella època rondava les 10.000 persones.

## L'obra de les productores

L'estil predominant de les pel·lícules que es feren va ser documental però hi havia un gran nombre de ficcions també. A partir del 1936 fins als fets de maig de 1937 aquestes productores feren 84 pel·lícules, entre les que figuren Aurora de esperanza i Barrios bajos, 60 pel·lícules es feren a Barcelona i 24 a Madrid. 84 pel·lícules que representen quasi un terç de les pel·lícules que es van fer d'entre el 1936 al 1939 en zona republicana.
L'activitat no s'aturà després del 1937 tot i que disminuí molt amb la repressió després dels fets de maig.

## Productores

* A Barcelona: S.I.E. Films, amb els estudis Orphea i estudis Trilla.
* A Madrid: F.R.I.E.P., Spartacus Films i Centro Films, amb els estudis Ballesteros i estudis CEA.
* Altres productores: S.U.E.P., Comité Central de Abastos de Barcelona. La FAI, l'AIT i la SIA tenien a més els seus serveis de producció i de propaganda.

## Referències

* ↑ Aurora de Esperanza a Youtube
* ↑ Barrios Bajos a Youtube
* ↑ El cine durante la Guerra Civil española Arxivat 2017-02-02 a Wayback Machine. al web de la UNAV
* ↑ El cine libertario de 1936 a 1939 (Una experiencia de socialización única) Arxivat 2017-01-19 a Wayback Machine., Jabi Aragón
* ↑ El cine anarquista de 1936-1937
* ↑ La indústria del cinema col·lectivitzada. 1936-1937
# Casa Museu Benlliure

La Casa Museu Benlliure és un conjunt d'interés cultural situat en el número 23 del carrer Blanqueries, en el barri del Carme de la ciutat de València. L'immoble principal, edificat el 1880, fou domicili familiar de Josep Benlliure Gil, que el comprà el 1912 en tornar de Roma, el reformà i el moblà amb forniments duts d'Itàlia, i al seu torn ordenà la construcció d'un pavelló per a estudi propi i del seu fill Peppino en el solar de darrere. La finca i les seues col·leccions foren donades el 1957 per Maria Benlliure Ortiz a l'Ajuntament de València. El conjunt, inaugurat el 1982 com a museu, inclou un jardí romàntic, i s'hi conserva el pavelló de pintura esmentat.

## Descripció

Les tres plantes de l'edifici principal, dissenyat per Vicente Miguel Viñuelas, estan distribuïdes com a museu de la següent manera: La planta baixa recrea distintes estances domèstiques, decorades amb obres dels diferents membres de la família, i també d'artistes contemporanis d'ells, com ara els pintors també valencians Joaquim Sorolla i Muñoz Degrain, i d'altres artistes com Santiago Rusiñol. En l'entresol es conserva una col·lecció d'obres de Josep Benlliure, mentre que en la primera planta s'exposen obres del seu fill Josep Benlliure Ortiz, més conegut com Peppino, i del seu germà, l'escultor Marià Benlliure. La segona planta resta reservada com a sala d'exposicions temporals.
En la part posterior de la casa senyorial es conserva un jardí mediterrani d'estètica romàntica, amb plafons de «manisetes», escultures i molt diversa i bigarrada decoració. Al fons del jardí hi ha el pavelló de pintura i estudi de l'artista, decorat amb mobles d'època, instruments musicals, tapissos i altres objectes diversos, a més d'algunes obres de Josep Benlliure conservades per la família.

## Notes

* ↑ Hi ha així mateix, a Crevillent, una altra casa museu familiar, seu de la Fundació Marià Benlliure, escultor i germà menor de Josep.
* ↑ En una selecció d'obres que s'hi podrien catalogar, s'inclouen alguns bustos familiars esculpits per Marià Benlliure, com els de la seua muller Maria Ortiz i la seua filla Maria, ambdós del 1883; el bust de Joan Antoni Benlliure Tomás, patriarca dels Benlliure, del 1904, i el bust del primer propietari de la casa, Josep Benlliure Gil, modelat el 1922 i fos el 1940. Així mateix, enfront del pavelló del jardí hi ha el monument dedicat a Peppino Benlliure (1884-1916).

## Referències

* ↑ Arana, Lucrecia. «Juan Antonio Benlliure Tomás» (en castellà). marianobenlliure.org, 13-03-2017. [Consulta: 13 agost 2021].
* ↑ «Casa Museu Benlliure». Cultura i Festes. [Consulta: 13 agost 2021].
* ↑ «Casa-Museo Benlliure» (en castellà). arquitectosdevalencia.es. [Consulta: 13 agost 2021].
* ↑ Mollá, Héctor Juan. «Arxiu familiar de Benlliure» (en castellà). ua.es (Dialnet), 27-01-2013. [Consulta: 13 agost 2021].
* ↑ Arana, Lucrecia. «Museu Marià Benlliure» (en castellà). Museu Marià Benlliure, 2005-2012. [Consulta: 13 agost 2021].
# Marta Madrenas i Mir

Marta Madrenas i Mir (Girona, 1 de novembre de 1967) és una advocada i política catalana, antiga batllessa de la ciutat de Girona, i des del 17 de gener de 2018 és diputada al Parlament de Catalunya de la XII legislatura per la coalició electoral Junts per Catalunya. Llicenciada en Dret per la Universitat Autònoma de Barcelona, va ser presidenta del Col·legi Oficial d'Agents de la Propietat Immobiliaria de Girona del 2003 al 2010 i vicepresidenta del Consell Català del Col·legi Oficial d'Agents de la Propietat Immobiliaria entre el 2003 i el 2010.
Ha estat regidora de l'Ajuntament de Girona des de 2011 i tinent d'alcalde d'Urbanisme i Activitats amb l'alcalde Albert Ballesta i Tura. Durant l'alcaldia de Carles Puigdemont es va convertir en la seva persona de confiança.
L'any 2011, Puigdemont la va fitxar, com a independent, per anar de número tres a la llista de CiU a les eleccions municipals. En guanyar CiU per primer cop els comicis, es va convertir en segona tinent d'alcalde de Promoció Econòmica i Ocupació.
L'any 2016, amb la investidura de Carles Puigdemont com a President de la Generalitat, Albert Ballesta va passar a ser l'alcalde de Girona. A quasi tres mesos, aquest dimití deixant pas a Marta Madrenas que va assumir l'alcaldia. Arran de les càrregues policials contra el referèndum de l'1 d'octubre de 2017, va trencar relacions amb els representants estatals a la ciutat. A les eleccions al Parlament de Catalunya de 2017 fou escollida diputada amb la llista de Junts per Catalunya.
A les eleccions municipals de 2019, com a cap de llista de Junts per Catalunya - Girona, va aconseguir nou regidors i va revalidar el càrrec d'alcaldessa. Durant els primers mesos va governar en minoria, tot arribant a acords amb diferents grups municipals. L'1 de setembre de 2020 ERC va entrar al seu govern, que aconseguir la suma de 13 dels 27 regidors al ple de l'ajuntament.

## Referències

* 1 2 3 «Marta Madrenas i Mir». Ajuntament de Girona. Arxivat de l'original el 2016-04-10. [Consulta: 25 març 2016].
* 1 2 Fanals, Laura «Qui és Marta Madrenas?». Diari de Girona, 08-03-2016 [Consulta: 9 març 2016].
* ↑ Cosculluela, Ferran «La dimisión del polémico Ballesta da paso a la sociovergencia en Girona» (en castellà). El Periódico de Catalunya [Girona], 08-03-2016.
* ↑ Artigas, Lurdes «Mantenint la pugna amb l'Estat i la monarquia». El Punt Avui [Girona], 31-12-2018, p. 17.
* ↑ «Composició del Parlament - Resultats provisionals - Eleccions al Parlament de Catalunya 2017». Arxivat de l'original el 2017-12-22. [Consulta: 22 desembre 2017].
* ↑ «Junts per Catalunya, la llista del PDECat que liderarà Puigdemont» (en catalan). VilaWeb, 13-11-2017 [Consulta: 13 novembre 2017].

## Enllaços externs

* Web electoral de Junts x Cat Girona. Marta Madrenas Arxivat 2022-04-07 a Wayback Machine.
# The Behemoth

The Behemoth és una companyia de desenvolupament de videojocs creada el 2003 per John Baez, l'artista Dan Paladin (també conegut com a Synj) i els programadors Tom Fulp (el creador de la popular pàgina web de contingut Flash Newgrounds), Brandon LaCava i Nick Dryburgh. Més endavant, l'últim membre esmentat va abandonar la companyia. La seva seu se situa a San Diego, California. Són reconeguts per tenir un estil propi en la creació de videojocs simples en 2D.
El seu primer videojoc de consola, Alien Hominid, va ser aclamat per la crítica i els membres de The Behemoth es van guanyar una reputació com a desenvolupadors independents, centrats a recuperar estils de videojocs considerats de la vella escola per portar-los de nou al públic general. Com a exemple d'aquest objectiu, alguns dels videojocs d'Alien Hominid van ser publicats a iOS el 2011.
El segon joc de The Behemoth, Castle Crashers, va ser publicat el 27 d'agost del 2008, originalment pel servei Xbox Live Arcade, republicant-se per PlayStation 3 el 31 d'agost del 2010 i per Microsoft Windows/Mac OS X el 26 de setembre de 2012. Aquest joc va ser molt popular a la seva plataforma original, XBLA, arribant a ser dels més descarregats amb més de 2,6 milions de còpies venudes a finals del 2011.
Un tercer títol, BattleBlock Theater, va ser publicat el 3 d'abril del 2013.
The Behemoth està treballant en un títol exclusiu per Xbox One que encara ha de ser anunciat.

## Història

Durant l'agost del 2002, Tom Fulp i Dan Paladin van col·laborar en la creació del videojoc Flash Alien Hominid pel portal Newgrounds. Des d'aleshores, el joc ha esdevingut extremadament popular i ha generat més de vint milions de visites, nombre que segueix creixent. Més tard, aquell mateix any, Paladin estava treballant en un videojoc per consola quan el seu company de treball John Baez, fan d'Alien Hominid, li va demanar si estava interessat a portar el títol a consoles. Quan Baez es va oferir com a productor, Fulp i Paladin van acceptar, van convèncer a LaCava i Dryburgh, i van formar The Behemoth el 2003.

## Jocs

* Alien Hominid (2004) (PlayStation 2, GameCube, Xbox, Game Boy Advance, PC [Prototip en Flash])
* Alien Hominid HD (2007) (Xbox 360)
* Castle Crashers (2008) (Xbox 360); (2010) PlayStation 3); (2012) (PC)
* Super Soviet Missile Mastar (2011) (iOS)
* PDA Games (2011) (iOS)
* BattleBlock Theater (2013) (Xbox 360); (2014) (PC)
* Game 4 (Encara ha de ser anunciat, títol provisional)

## Referències

* ↑ http://devblog.thebehemoth.com/?p=3755 Arxivat 2011-07-16 at Wikiwix
* ↑ http://www.gametrailers.com/player/46808.html

## Enllaços externs

* Pàgina web oficial de The Behemoth
* Pàgina web d'Alien Hominid
* Alien Hominid, joc flash a Newgrounds
* Pàgina web de Castle Crashers
* Pàgina web de BattleBlock Theater
# Spitzer

«Spitzer» té aquests significats:
* André Spitzer (1945, Romania -1972), campió d'esgrima i l'entrenador d'Israel
* Eliot Spitzer (1959-?), polític nord-americà
* Frank Spitzer (1926 – 1992), matemàtic austríac-americà
* Leo Spitzer
* Lyman Spitzer (1914 -1997), astrofísic nord-americà
* Moritz Spitzer (1900, Boskowitz-1982), indòleg i l'editor d'Israel
* Robert L. Spitzer (1932, White Plains), psiquiatre nord-americà
* Rezső Seress, néixer com: Rezső (Rudi) Spitzer (1899, Budapest – 1968)
* Telescopi espacial Spitzer (SST)
# Andreasi

El Andreasi foren una família italiana que va posseir el comtat de Rivalta. Antonio Amdreasi, mort abans de 1322, es va establir a Màntua i va cedir el comtat de Rivalta a Màntua a canvi d'estensos dominis a Carbonara. Els seus fills Delaito i Corrado foren patricis de Màntua.

## Referències

* Informació sobre la família a www.houseofnames.com (anglès)
# Joan Molins Amat

Joan Molins Amat (1942) és un empresari català, President de Cementos Molins des de 2017.

## Biografia

Amb setze anys va anar a viure a Madrid, on va estudiar enginyeria de camins (IESE) i on va treballar al sector de la construcció.
Durant la dècada de 1960 va tornar a Catalunya, i va ser un dels impulsors de l'Institut d'Empresa Familiar (IEF). El 1971 es va incorporar a l'equip gestor de Cementos Molins.
Posteriorment, va formar part del consell delegat de l'empresa familiar, entre 1986 i 2015. El 2017, en morir Casimiro Molins, va esdevenir el president de l'empresa familiar. El 2022 va començar a treballar per tal que el grup Cementos Molins torni a tenir la seu a Barcelona.
Més enllà de Cementos Molins, ha sigut un dels promotors d'Hispacement, vocal del Port de Barcelona (1979-1998), membre del Comitè Executiu de la Cambra de Barcelona (1991-2006), President del Cercle d’Economia (1992-1995), conseller de Repsol YPF (1994-2006) i de Saica (2006-2011). Des de 2016 és President de l'Institut Cerdà.
És germà de l'advocat Pau Molins i del polític Joaquim Molins Amat, i pare d'Oriol Molins, empresari que ha sigut president d'Units per Avançar.

## Referències

* ↑ «Més de 100 Molins». [Consulta: 22 febrer 2023].
* ↑ «Guerra en la familia Molins con acusaciones de distorsionar el precio de la acción de la cementera» (en castellà), 09-06-2022. [Consulta: 22 febrer 2023].
* ↑ «Cercle d’Economia | Joan Molins». [Consulta: 22 febrer 2023].
# L'home bicentenari i altres relats

L'home bicentenari i altres relats (títol original en anglès: The Bicentennial Man and Other Stories) és un recull de relats de ciència-ficció escrits per l'escriptor estatunidenc Isaac Asimov entre 1966 i 1976 i aplegats en un sol volum publicat el 1976 per l'editorial Doubleday. El llibre recull onze relats i un poema, publicats anteriorment en revistes de fantasia i ciència-ficció:
* "The Prime of Life" – poema (F&SF, Octubre de 1966)
* "Feminine Intuition" (F&SF, Octubre de 1969)
* "Waterclap" (Galaxy, Maig de 1970)
* "That Thou Art Mindful of Him" (F&SF, Maig de 1974)
* "Stranger in Paradise" (If, Maig–Juny de 1974)
* "The Life and Times of Multivac" (New York Times Magazine, 5 de gener 1975)
* "The Winnowing" (Analog, Febrer de 1976)
* "The Bicentennial Man" (Judy-Lynn del Rey, ed., Stellar Science Fiction #2, Febrer de 1976)
* "Marching In" (High Fidelity, Abril de 1976)
* "Old-fashioned" (Bell Telephone Magazine, Febrer de 1976)
* "The Tercentenary Incident" (Ellery Queen's Mystery Magazine, Agost de 1976)
* "Birth of a Notion" (Amazing Stories, Abril de 1976)
Dos dels relats, "Feminine Intuition" i "The Bicentennial Man", van ser inspirats per l'editora i antòloga de ciència-ficció estatunidenca Judy-Lynn del Rey. El darrer relat, "The Bicentennial Man", va inspirar la novel·la del mateix Asimov, The Positronic Man (publicada el 1992), que a la vegada va inspirar la pel·lícula homònima protagonitzada per l'actor Robin Williams i estrenada als Estats Units el 1999.

## Premis

* 1977: Premi Hugo, Premi Nebula i Premi Locus al millor relat per L'home bicentenari (The Bicentennial Man).

## Traducció al català

El llibre va ser traduït al català per Mar Aranda García el 2011 (Edicions Bromera).

## Referències

* ↑ Asimov, Isaac. I, Asimov: A Memoir (en anglès). Random House Publishing Group, 2009-12-23, p. 323. ISBN 978-0-307-57353-7.
* ↑ Possamai, Adam. Handbook of Hyper-real Religions (en anglès). Brill, 2012-03-28, p. 101. ISBN 978-90-04-21881-9.
* ↑ Neil, Dave. «Robin Williams reveals the mechanics of making 'Bicentennial Man'» (en anglès). Las Vegas Sun Newspaper, 23-12-1999. [Consulta: 11 gener 2020].
* ↑ Reginald, R.; Menville, Douglas; Burgess, Mary A. Science Fiction and Fantasy Literature (en anglès). Wildside Press LLC, 2010-09-01, p. 771. ISBN 978-0-941028-76-9.
* ↑ «L'home bicentenari i altres relats». Edicions Bromera. [Consulta: 11 gener 2020].
# Pterygotrigla hafizi

Pterygotrigla hafizi és una espècie de peix pertanyent a la família dels tríglids.

## Descripció

* Fa 8,9 cm de llargària màxima.
* Nombre de vèrtebres: 27.

## Hàbitat

És un peix marí, bentopelàgic i de clima tropical que viu fins als 230 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba a l'Índic occidental: les illes Maldives.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Waite E. R., 1899. Scientific results of the trawling expedition of H. M. C. S. "Thetis." Mem. Aust. Mus. v. 4 (pt 1). 2-132.
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Richards, W. J., T. Yato & P. R. Last, 2003. Revision of the gurnard fish subgenus Otohime (Triglidae: Pterygotrigla). Smithiana, Publ. in Aquatic Biodiversity Bull. 2: 1-18.
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Wu, H.L., K.-T. Shao i C.F. Lai (eds.), 1999. Latin-Chinese dictionary of fishes names. The Sueichan Press, Taiwan.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Marta Maicas Ortíz

Marta Maicas Ortiz (València, 1972) és una educadora i política balear, diputada al Parlament de les Illes Balears en la IX legislatura.
Diplomada en Educació. Va treballar com a mestra d'educació primària a l'escola de Sant Carles de Peralta (Santa Eulària des Riu). Membre de Podem Illes Balears, fou votada per figurar en el segon lloc a la llista per Eivissa d'aquest partit a les eleccions al Parlament de les Illes Balears de 2015. És secretària de la Comissió de Salut del Parlament Balear i portaveu de la Comissió d'Assumptes Institucionals.

## Referències

* ↑ Aitor Morrás, cabeza de lista de Podemos de Eivissa al Parlament, Diari d'Eivissa, 2 d'abril de 2004
* ↑ Los 59 diputados que formarán el Parlament
* ↑ Fitxa del Parlament Balear
# Illada

Reben el nom d'illada o illades, les parts laterals del ventre, especialment del cavall.
Limitades superiorment per la regió lumbar, anteriorment per les costelles falses i posteriorment pels ossos dels malucs. S'ha de considerar en les illades:
* La seva amplitud. Han d'estar plenes i la seva superfície igual a la del ventre i costelles. Els cavalls que les tenen molt enfonsades, de manera que formen una cavitat més o menys profunda es diuen estrets d'illades i no són propis per realitzar un gran treball perquè normalment tenen les costelles planes, febles els garrons, són massa ardents, mai estan prou grossos i s'aprimen amb facilitat.
* Quan el ventre té poca extensió, de manera que la illada es dirigeix cap amunt, es diu illada arremangada .
* Els moviments no han de ser ni molt lents ni molt accelerats, ni desiguals, perquè qualsevol d'aquests defectes és signe d'alguna malaltia. El moviment entretallat de les illades és signe d'asma].
* La tibantor de les illades és signe de malalties inflamatòries de les vísceres de el pit, i la seva contracció espasmòdica, del tètanus.

## Referències

* ↑ DCVB-Illada
* ↑ GEC - Illada

## Bibliografia

* Diccionari veterinari , Carlos Risueño, 1833
# Acomys ignitus

Acomys ignitus és una espècie de mamífer rosegador de la família dels múrids. Viu a altituds de fins a 1.000 msnm al nord-est de Tanzània i el sud de Kenya (muntanyes Usambara). Es tracta d'un animal insectívor. El seu hàbitat natural són les zones rocoses de les sabanes seques. És una espècie en risc mínim, és a dir, no sembla que hi hagi cap amenaça significativa per a la seva supervivència.

## Referències

* ↑ Schlitter, D. Acomys ignitus. UICN 2016. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2016, consultada el 30 maig 2017.
# Antonio de Mendoza

Antonio (López) de Mendoza (Granada, Espanya, 1493 - Lima, Perú, 1552) va ser el primer virrei de Nova Espanya (1535-1550) i el tercer virrei del Perú (1551-1552).
Era el sisè fill de Íñigo López de Mendoza, comte de Tendilla i primer marquès de Mondéjar, i de Francisca Pacheco Portocarrero. Es va casar amb Catalina de Vargas, filla del comptable dels Reis Catòlics, amb la qual va tenir tres fills. A la mort del seu pare, el 16 de juliol de 1516, va heretar l'Encomienda de Secuéllanos, a Ciudad Real, convertint-se en Comendador i cavaller número tretze de l'Orde de Sant Jaume.
Després d'algunes campanyes a la Revolta de les Comunitats de Castella i algunes missions diplomàtiques, el 17 d'abril de 1535 va ser nomenat primer virrei del Virregnat de Nova Espanya. El 2 d'octubre del mateix any va arribar a Veracruz, i el dia 14 de novembre va entrar solemnement a la capital de Nova Espanya. Va ser l'únic virrei amb un mandat il·limitat, ja que a partir d'ell, tots els virreis van tenir el límit de 6 anys per governar el seu Virregnat.
L'any 1536, el virrei Mendoza va introduir a Nova Espanya la primera impremta d'Amèrica, que va funcionar a casa de l'italià Juan Paolo o Pablos. També va fundar la Casa de la Moneda de la Ciutat de Mèxic. El 25 de març de 1544, va promulgar les Noves Lleis, però a les primeres revoltes, va decidir suspendre la seva execució, fins a conèixer la resolució de l'emperador.
El 4 de juliol de 1549, Carles I d'Espanya va nomenar Antonio de Mendoza com a nou virrei i governador del Perú, i president de l'Audiència de Lima. Per acomplir amb el mandat del rei, va fer entrega del Virregnat de Nova Espanya al seu successor, Luis de Velasco, el novembre de 1550. A mitjans de l'any següent va salpar del port de Guatulco, amb destinació al Perú.
No va durar molt en el càrrec de virrei del Perú, ja que el 21 de juliol de 1552 va morir a Lima. Va ser enterrat a la Catedral de Lima, al costat de la tomba de Francisco Pizarro.

## Referències

* ↑ Ruiz Medrano, Ethelia. Gobierno y sociedad en Nueva España (en castellà). El Colegio de Michoacán, 1991, p. 188. ISBN 9789687230696.

## Vegeu també

* Història del Perú
* Llista de Virreis del Perú
* Història de Mèxic
* Llista de Virreis de la Nova Espanya
# Urticàcies

Les urticàcies (Urticaceae) són una família de plantes amb flors. El nom de la família prové del gènere Urtica (ortigues) i compta amb uns 54 a 79 gèneres i unes 2.600 espècies. Les urticàcies es troben a tot al món excepte les zones polars.

## Trets característics

La família Urticaceae inclou arbusts (per exemple Pilea), lianes, herbes (per exemple. Urtica o Parietaria), i rarament arbres (per exemple Dendrocnide, Cecropia).
Les fulles acostumen a ser enteres i portar estípules, els pèls urticants acostumen a estar presents però no sempre.

## Gèneres

| Aboriella Achudemia Archiboehmeria Astrothalamus Australina Boehmeria Cecropia Chamabainia Coussapoa Cypholophus Debregeasia Dendrocnide Didymodoxa Discocnide Droguetia Elatostema | Forsskaolea Gesnouinia Gibbsia Girardinia Laportea Lecanthus Leucosyke Maoutia Meniscogyne Myriocarpa Nanocnide Neodistemon Neraudia Nothocnide Obetia Oreocnide | Parietaria Pellionia Petelotiella Phenax Pilea Pipturus Poulzolzia Procris Rousselia Sarcochlamys Sarcopilea Soleirolia Touchardia Urera Urtica - ortiga |

## Galeria fotogràfica

* Pilea cadierei
* Pilea pumila
* Dendrocnide sp.
* Elatostema umbellatum
* Urtica dioica
* Boehmeria nivea
* Parietaria judaica, flors
* Urtica dioica, pèls urticants

## Referències

* ↑ Germplasm Resources Information Network (GRIN). «Family: Urticaceae Juss., nom. cons.» (HTML). Taxonomy for Plants. USDA, ARS, National Genetic Resources Program, National Germplasm Resources Laboratory, Beltsville, Maryland, 17-01-2003. Arxivat de l'original el 2008-10-12. [Consulta: 24 abril 2008].

## Bibliografia

* Stevens, P. F. (2001 onwards). Angiosperm Phylogeny Website. Version 7, May 2006 [and more or less continuously updated since]. (anglès)
* Sandro Pignatti, Flora d'Italia, Edagricole, Bologna 1982. ISBN 88-506-2449-2 (italià)
# La Guineu (Erinyà)

La Guineu és un indret del terme municipal de Conca de Dalt, a l'antic terme de Toralla i Serradell, al Pallars Jussà, en territori del poble d'Erinyà.
Està situat al nord-oest d'Erinyà, al vessant meridional de les Roques de Carbes, al sud-oest de l'Alzinar i de Sant Joan de Graus. És al nord de lo Tros, a llevant de Lo Serrat Pla.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya; cal fer dos passos d'aproximació