OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Bjerknes (cràter)

Bjerknes és un cràter d'impacte lunar que es troba a l'hemisferi sud de la cara oculta de la Lluna. Està situat darrere de l'extremitat sud-oest de la zona visible de la Lluna, en un lloc més enllà del que pot ser albirat lateralment durant una libració favorable; per tant, el cràter no és visible des de la Terra, i només s'ha vist des de l'òrbita. Els cràters més propers són Clark a l'est, i Pogson al sud-sud-oest.
La vora del cràter és en general circular, però amb lleus irregularitats al llarg del quadrant nord-est. El llom és relativament afilat i presenta una petita aparença de desgast. La part interior és rugosa i irregular, començant pel material caigut a la base de les parets interiors.
El seu nom és en honor de Vilhelm Bjerknes.un pioner en el camp de la previsió meteorològica.

## Cràters satèl·lit

Per convenció, aquestes característiques s'identifiquen en els mapes lunars posant lletres al costat del punt mitjà del cràter que es troba més pròxim al cràter Abel:
| Abel | Latitud | Longitud | Diàmetre |
| A | 36.0° S | 113.7° E | 18 km |
| B | 37.2° S | 113.8° E | 20 km |
| E | 38.0° S | 115.0° E | 54 km |

## Referències

* (WGPSN), IAU Working Group for Planetary System Nomenclature. «Gazetteer of Planetary Nomenclature. 1:1 Million-Scale Maps of the Moon» (en anglès). UAI / USGS, 13-02-2013. [Consulta: 6 abril 2016].
* Andersson, L. E.; Whitaker, E. A.,. NASA Catalogue of Lunar Nomenclature (en anglès). NASA RP-1097, 1982.
* Blue, Jennifer. «Gazetteer of Planetary Nomenclature» (en anglès). USGS, 25-07-2007. [Consulta: 2 gener 2012].
* Bussey, B.; Spudis, P.. The Clementine Atlas of the Moon (en anglès). Nueva York: Cambridge University Press, 2004. ISBN 0-521-81528-2.
* Cocks, Elijah E.; Cocks, Josiah C.. Who's Who on the Moon: A Biographical Dictionary of Lunar Nomenclature (en anglès). Tudor Publishers, 1995. ISBN 0-936389-27-3.
* McDowell, Jonathan. «Lunar Nomenclature» (en anglès). Jonathan's Space Report, 15-07-2007. [Consulta: 2 gener 2012].
* Menzel, D. H.; Minnaert, M.; Levin, B.; Dollfus, A.; Bell, B. «Report on Lunar Nomenclature by The Working Group of Commission 17 of the IAU» (en anglès). Space Science Reviews, 12, 1971, pàg. 136.
* Moore, Patrick. On the Moon (en anglès). Sterling Publishing Co, 2001. ISBN 0-304-35469-4.
* Price, Fred W. The Moon Observer's Handbook (en anglès). Cambridge University Press, 1988. ISBN 0521335000.
* Rükl, Antonín. Atlas of the Moon (en anglès). Kalmbach Books, 1990. ISBN 0-913135-17-8.
* Webb, Rev. T. W.. Celestial Objects for Common Telescopes, 6ª edición revisada (en anglès). Dover, 1962. ISBN 0-486-20917-2.
* Whitaker, Ewen A. Mapping and Naming the Moon (en anglès). Cambridge University Press, 2003. 978-0-521-54414-6.
* Wlasuk, Peter T. Observing the Moon (en anglès). Springer, 2000. ISBN 1-85233-193-3.

## Vegeu també

* Llista de cràters lunars
* Selenografia

## Enllaços externs

* «Digital Lunar Orbiter Photographic Atlas of the Moon».
# Fèlix Llaugé i Dausà

Fèlix Llaugé i Dausà, també conegut pel nom artístic de Mag Fèlix o Mago Félix, (Barcelona, 19 de desembre de 1932) és un astròleg i escriptor català.
Originari del districte de Nou Barris de Barcelona, es feu famós gràcies a les nombroses participacions com a endeví al programa de ràdio Versió RAC1, presentat per Toni Clapés a l'emissora RAC1. Col·labora cada setmana amb el seu espai 'La cova màgica' en el programa 'De tú a tú' a Ràdio Trinijove, presentat per Paco Orozco.
Esdevingué el president del Primer Congrés Internacional de Ciències Ocultes, realitzat l'any 1978 a Barcelona, creador de l'Enciclopedia Planeta de las Ciencias Ocultas y Parapsicología i impulsor de la primera edició de la Gran Nit Màgica de Vallgorguina, realitzada el 1r d'agost de 1981.
En un moment de la seva trajectòria tingué un litigi amb l'empresa espanyola titular dels drets d'explotació d'imatge de Fèlix el gat, que el denunciaren per un presumpte plagi en el nom. L'any 2016, el director Joan Vall i Karsunke creà la pel·lícula documental En la cueva del mago, una obra biogràfica amb la intervenció quotidiana al domicili de Llaugé.

## Referències

* ↑ «El mag Fèlix fa la carta astral d'Ansu Fati: “Té un gran punt dèbil”». RAC1.cat, 18-09-2019. [Consulta: 4 agost 2020].
* 1 2 «Homenaje a Felix Llaugé “Mago Felix”» (en castellà). CongresoTarot.com. Arxivat de l'original el 2020-09-28. [Consulta: 4 agost 2020].
* ↑ Saula, Laura. «Dins la cova del bruixot». LaMira.cat, 04-06-2020. [Consulta: 14 agost 2021].
* ↑ «Félix Llaugé (Mago Félix)» (en castellà). EdicionesObelisco.com. Arxivat de l'original el 2021-09-23. [Consulta: 4 agost 2020].
* ↑ Escales, Carme. «Félix Llaugé: «Nou Barris no es un distrito de famosos, pero sí de luchadores»». ElPeriódico.com, 19-01-2011. [Consulta: 4 agost 2020].
* ↑ «Les prediccions del mag Fèlix per al 2019». RAC1.cat, 03-01-2019. [Consulta: 4 agost 2020].
* ↑ Lambies, Josep. «Sabeu qui és el Mago Félix?». TimeOut.cat, 08-02-2017. [Consulta: 4 agost 2020].
* ↑ «En la cueva del mago». TimeOut.cat. [Consulta: 4 agost 2020].

## Enllaços externs

* Tràiler del documental biogràfic En la cueva del mago
# Armiński (cràter)

Armiński és un petit cràter d'impacte lunar que es troba a la cara oculta de la Lluna, al nord-est de la gran conca emmurallada de Gagarin. Al nord-oest d'Armiński es troba el cràter Beijerinck, i al sud-est es troba Cyrano.
La vora d'Armiński té una forma lleugerament ovalada, sent una mica allargada en la direcció nord-est. Forma un cràter doble amb Armiński K, una formació lleugerament més petita gairebé unida a la vora sud-est. Hi ha dos petits cràters que es troben a la part sud-oest de la paret exterior d'Arminski. El sòl interior és relativament pla, amb un petit cràter prop de la paret interior occidental.

## Cràters satèl·lits

Per convenció aquestes característiques s'identifiquen en els mapes lunars col·locant la lletra al costat del punt central del cràter que és més proper a Armiński.
| Armiński | Latitud | Longitud | Diametre |
| D | 15.9° S | 155.3° E | 19 km |
| K | 17.1° S | 154.6° E | 22 km |

## Referències

* (WGPSN), IAU Working Group for Planetary System Nomenclature. «Gazetteer of Planetary Nomenclature. 1:1 Million-Scale Maps of the Moon» (en anglès). UAI / USGS, 13-02-2013. [Consulta: 6 abril 2016].
* Andersson, L. E.; Whitaker, E. A.,. NASA Catalogue of Lunar Nomenclature (en anglès). NASA RP-1097, 1982.
* Blue, Jennifer. «Gazetteer of Planetary Nomenclature» (en anglès). USGS, 25-07-2007. [Consulta: 2 gener 2012].
* Bussey, B.; Spudis, P.. The Clementine Atlas of the Moon (en anglès). Nueva York: Cambridge University Press, 2004. ISBN 0-521-81528-2.
* Cocks, Elijah E.; Cocks, Josiah C.. Who's Who on the Moon: A Biographical Dictionary of Lunar Nomenclature (en anglès). Tudor Publishers, 1995. ISBN 0-936389-27-3.
* McDowell, Jonathan. «Lunar Nomenclature» (en anglès). Jonathan's Space Report, 15-07-2007. [Consulta: 2 gener 2012].
* Menzel, D. H.; Minnaert, M.; Levin, B.; Dollfus, A.; Bell, B. «Report on Lunar Nomenclature by The Working Group of Commission 17 of the IAU» (en anglès). Space Science Reviews, 12, 1971, pàg. 136.
* Moore, Patrick. On the Moon (en anglès). Sterling Publishing Co, 2001. ISBN 0-304-35469-4.
* Price, Fred W. The Moon Observer's Handbook (en anglès). Cambridge University Press, 1988. ISBN 0521335000.
* Rükl, Antonín. Atlas of the Moon (en anglès). Kalmbach Books, 1990. ISBN 0-913135-17-8.
* Webb, Rev. T. W.. Celestial Objects for Common Telescopes, 6ª edición revisada (en anglès). Dover, 1962. ISBN 0-486-20917-2.
* Whitaker, Ewen A. Mapping and Naming the Moon (en anglès). Cambridge University Press, 2003. 978-0-521-54414-6.
* Wlasuk, Peter T. Observing the Moon (en anglès). Springer, 2000. ISBN 1-85233-193-3.

## Vegeu també

* Llista de cràters lunars
* Selenografia
# The American Naturalist

The American Naturalist, (abreujat Amer. Naturalist), és una revista científica publicada mensualment, revisada per parells, que es va fundar el 1867. És publicada per la University of Chicago Press en nom de la Societat Americana de Naturalistes. La revista inclou recerca en ecologia, biologia evolutiva, població i integració de la biologia. Des de 2009, l'editor en cap és Mark McPeek. Segons el Journal Citation Reports, el 2010 la revista tenia un factor d'impacte de 4,736, ocupant el número 17 entre les 130 revistes en la categoria "Ecologia" i el 10 d'un total de 45 revistes en la categoria de "Biologia Evolutiva".

## Referències

* ↑ «Journals Ranked by Impact: Evolutionary Biology». A: 2010 Journal Citation Reports. Science. Thomson Reuters, 2011 [Consulta: 25 novembre 2011].
* ↑ «Journals Ranked by Impact: Ecology». A: 2010 Journal Citation Reports. Science. Thomson Reuters, 2011 [Consulta: 25 novembre 2011].

## Enllaços externs

* Lloc web oficial
# Glyptothorax laak

Glyptothorax laak és una espècie de peix de la família dels sisòrids i de l'ordre dels siluriformes.

## Bibliografia

* Burgess, W. E. An Atlas of Freshwater and Marine Catfishes: A Preliminary Survey of the Siluriformes (en anglès). TFH Publications, 1989. ISBN 9780866221313.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Buenia affinis

Buenia affinis és una espècie de peix de la família dels gòbids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 3,2 cm de longitud total i les femelles 3,33.
* Nombre de vèrtebres: 30.

## Reproducció

Els ous presenten forma de pera.

## Hàbitat

És un peix marí i demersal.

## Distribució geogràfica

Es troba a la Mediterrània: Croàcia, França i Itàlia.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* 1 2 3 «Buenia affinis» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).
* ↑ Kovacic, M., 2002. A northern Adriatic population of Buenia affinis (Gobiidae). Cybium 26(3):197-201.
* ↑ Miller, P.J. 1986. Gobiidae. p. 1019-1085. A P.J.P. Whitehead, M.-L. Bauchot, J.-C. Hureau, J. Nielsen i E. Tortonese (eds.) Fishes of the North-eastern Atlantic and the Mediterranean. Vol. 3. UNESCO, París.
* ↑ FishBase (anglès)
* ↑ Bertolini, F., U. D'Ancona, E. Padoa Montalenti, S. Ranzi, L. Sanzo, A. Sparta, E. Tortonese i M. Vialli, 1956. Uova, larve e stadi giovanili di Teleostei. Fauna Flora Golfo Napoli Monogr. 38:1-1064.
* ↑ Louisy, P., 2001. Guide d'identification des poissons marins. Europe et Méditerranée. París: Eds. Eugène Ulmer.
* ↑ Papasissi, C., 1989. A contribution to the study of the biology of the ichthyoplankton in the Gulf of Kissamos (N.W. Crete, Greece). Thesis. 300 p.
* ↑ Plejic, T., 2007. Fische der Adria. Das romanische Element in der kroatischen Ichthyofauna. Mit Glossar der Adriafische Kroatisch-Englisch-Deutsch-Italienisch. Diploma Thesis. University of Leipzig Institute of Applied Linguistics and Translational Studies.
* ↑ Quignard, J.-P. i J.A. Tomasini, 2000. Mediterranean fish biodiversity. Biol. Mar. Mediterr. 7(3):1-66.

## Bibliografia

* 伍汉霖. 拉汉世界鱼类系统名典 (en xinès). 中国海洋大学出版社, 2017. ISBN 978-7-5670-1538-8.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Blockly

Blockly, en ciències de la computació, és una biblioteca (programari) de JavaScript del costat del client amb l'objectiu de crear llenguatges de programació de blocs visuals. Blockly és de codi obert i sota la llicencia Apache 2.0. Normalment s'executa en un navegagor d'internet i visualment semblant a l'entorn de programació Scratch.

## Característiques

* L'interfície d'usuari consisteix en un editor visual amb una caixa d'eines que conté els blocs disponibles, i un espai de treball on l'usuari pot arrossegar i reagrupar els blocs.
* Aquest editor es pot adaptar a les necessitats del desenvolupador. Axí es poden crear nous blocs.
* El nous blocs requereixen una definició de bloc i un generador de bloc. Definicions i generadors es poden codificar en JavaScript i a partir d'altres blocs.
* No es basa en Flash sinó en SVG (Scalable Vector Graphics).
* Suporta la majoria de navegadors : Chrome, Firefox, Safari, Opera, IE.
* Suporta Android i iOS.
* Llenguatge dèbilment tipat que pot generar codi en JavaScript, Python, PHP o Dart.

## Aplicacions

Porojectes més importants que empren Blockly :
* Blockly Games : conjunt de jocs educatius a base de blocs.
* App inventor del MIT: creador d'aplicacions per Android.
* Code.org: organització per a pedagogia de la programació.
* CodeZ : entorn de programació en línia que urilitza LEGO Mindstorms EV3.

## Referències

* ↑ «Wonder Workshop | Home of cue, Dash and Dot, robots that help kids learn to code» (en anglès). https://www.makewonder.com.+[Consulta: 28 novembre 2017].
* ↑ «Robòtica a l'escola» (en anglès). http://blocs.xtec.cat/.+[Consulta: 28 novembre 2017].
* ↑ «Blockly for PICAXE - Software - PICAXE» (en anglès). http://www.picaxe.com.+[Consulta: 28 novembre 2017].
* ↑ «Blockly | Google Developers» (en anglès). https://developers.google.com.+[Consulta: 28 novembre 2017].
# La petita locomotora

La petita locomotora (títol original: The Little Engine That Could) és una pel·lícula d'animació britànica dirigida per Dave Edwards i estrenada l'any 1991. Ha estat doblada al català.

## Argument

En una estació on nombroses locomotores molt treballadores circulen sense parada, Tillie, una petita remolcadora, somnia de portar un verdader tren des de l'altre costat de la muntanya. Un dia beneït, el petit tren de l'aniversari ple de joguines màgiques s'espatlla. Cap de les locomotores no s'atura per ajudar-la. Tillie decideix llavors d'enganxar-se al tren abandonat i arrenca la seva ascensió cap al costat amenaçant i abrupte de la muntanya. Avançant esbufegant a través de les elevades cimeres, sacsejada per una temible tempesta de neu, Tillie s'encoratja cantussejant.

## Veus originals

* Kath Soucie: Tillie / Missy
* Frank Welker: Perky (/ Eagle / Farnsworth (François) / Jebediah (Jean-Marie) / Rollo
* Betty Jean Ward: Grumpella
* Neil Ross: Doc, / the Tower / Handy Pandy
* Bever-Leigh Banfield: Georgia
* Peter Cullen: Pete (Pierre) / the cave
* Scott Menville: Chip (Tom) / Stretch
* Billy O'Sullivan: Eric
* Dina Sherman: Jill

## Referències

* ↑ «La petita locomotora». esadir.cat.
* ↑ «The Little Engine That Could». Allociné.
* ↑ «The Little Engine That Could». ImdB.
# Galuskinita

La galuskinita és un mineral de la classe dels silicats. Rep el nom en honor dels mineralogistes russos Irina Olegovna Galuskina (nascuda el 1961) i Evgeny Vadimovich Galuskin (nascuda el 1960), de la Facultat de Ciències de la Terra de la Universitat de Silèsia, a Polònia.

## Característiques

La galuskinita és un silicat de fórmula química Ca₇(SiO₄)₃(CO₃). Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 2011, sent publicada per primera vegada el mateix any. Cristal·litza en el sistema monoclínic. La seva duresa a l'escala de Mohs és 5.
Les mostres que van servir per a determinar l'espècie, el que es coneix com a material tipus, es troben conservadesa al Museu Mineralògic Fersmann, de l'Acadèmia de Ciències de Rússia, a Moscou (Rússia), amb el número de registre: 4050/1, i al Museu d'Història Natural de Berna, a Suïssa, amb el número de registre: nmbe-40811.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a Rússia, concretament al massís de Birkhin, a Narin-Kunta (óblast d'Irkutsk), on es troba associada a altres minerals com: pavlovskyita, larnita, del·laïta i calcioolivina. També ha estat descrita en un altre indret de Rússia: la caldera volcànica de Verkhnechegemskaya, a la vall de Baksan, dins de la regió Kabardino-Balkària. Aquests dos indrets són els únics de tot el planeta on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Galuskinite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 13 octubre 2021].
# Armiñon

Armiñon (Armiñón en castellà) és un municipi d'Àlaba, de la Quadrilla d'Añana. El municipi està format per tres pobles, que al seu torn formen concejos: Armiñon, que és la principal població i capital del municipi., Estavillo i Lacorzana, que per la seva escassa població es va extingir com concejo i actualment és administrat directament pel municipi.

## Història

Armiñon ha estat històricament una important zona de passada des de l'època de la romanització. Dels pobles que integren el municipi es creu que el més antic és Estavillo, per la seva ubicació sobre un promontori. Apareix esmentat per primera vegada en un document de donació de l'any 871 sota la denominació de Vila Stabellu. Armiñon va sorgir com un assentament lligat a Estavillo en la zona més baixa i menys protegida de la vall prop del riu Zadorra. L'estratègica situació de Armiñon al costat del riu Zadorra i en una cruïlla de camins, va fer d'aquesta població el lloc ideal per a situar un pont que articulava els camins procedents de La Rioja i Burgos cap al nord, així com una venda per al descans dels caminants. Armiñon apareix esmentat en el Cartulari de San Millán del segle xi sota la denominació d'Aramingon.
Durant l'edat mitjana Estavillo i Armiñon estan unides i pertanyen des del segle xiii a la jurisdicció de la vila de Treviño. Armiñón i Estavillo es van separar de Treviño a principis del segle xv arran d'un plet. Ambdós llogarets van formar des del segle xv la Germandat d'Estavillo que es va integrar en Germandat d'Àlaba entre finals del segle xv i principis del segle xvi. La Germandat estava formada pels pobles de Armiñón i Estavillo que formaven un únic concejo amb alcalde comú. Tant Armiñon com Estavillo posseïxen el títol històric de viles, encara que es desconeix que any els va ser concedit. A mitjan segle xix, amb la reforma municipal, la Germandat d'Estavillo es transforma en el municipi d'Armiñon.
Si la denominació històricament més correcta del nou municipi hagués d'haver estat Estavillo, la veritat és que per aquell temps Armiñon havia superat ja sobradament Estavillo en importància i població, el que va provocar l'adopció del nom d'Armiñon para el municipi. Lacorzana per la seva banda, va anar una vila de senyoriu pertanyent a la Germanor de la Ribera i es va integrar amb posterioritat al municipi.

## Economia

El municipi compta amb unes poques fàbriques, assentades en els marges de la carretera que va a Logronyo. Destaca l'empresa Intecsa (Indústries Tècniques de l'Escuma) que posseïx una plantilla que supera els 100 treballadors. Abans funcionaven també una totxaneria i una empresa tèxtil en el municipi situades en la mateixa ubicació.

## Administració

Llista d'alcaldes :
| 2003 | Vicente Pascual Pascual (Partit Popular (PP)) |
| 1999 | (Partit Popular (PP)) |
| 1995 | (Partit Popular (PP)) |
| 1991 | (Partit Popular (PP)) |
| 1987 | (PNB) |
| 1983 | (PNB) |
| 1979 | (UCD) |

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1877 | 1900 | 1920 | 1930 | 1940 | 1950 | 1960 | 1970 | 1981 | 1991 | 2000 | 2005 |
| 649 | 374 | 406 | 432 | 380 | 347 | 307 | 187 | 148 | 127 | 146 | 139 |

## Enllaços externs

* Armiñon a l'Enciclopedia Auñamendi.
# Tróitskoie (Primórie)

* Per a altres significats, vegeu «Tróitskoie».
Tróitskoie (en rus: Троицкое) és un poble del krai de Primórie, a l'Extrem Orient de Rússia, que en el cens del 2010 tenia 990 habitants. Es troba al districte rural de Khankaiski.

## Referències

* ↑ Plantilla:Публикация
# The American Historical Review

The American Historical Review és una revista d' història acadèmica trimestral i la publicació oficial de l' American Historical Association. S'adreça a lectors interessats en tots els períodes i facetes de la història i sovint s'ha descrit com la principal revista d'història dels Estats Units al món. Segons Journal Citation Reports, l' AHR té el factor d'impacte més alt entre totes les revistes d'història amb 2.188.

## Història

Fundada el 1895, The American Historical Review va ser un esforç conjunt entre el departament d'història de la Universitat de Cornell i la Universitat Harvard, basat en The English Historical Review i la French Revue historique, "per a la promoció d'estudis històrics, la col·lecció i preservació de documents i artefactes històrics, i la difusió de la investigació històrica".
La revista es publica als mesos de març, juny, setembre i desembre com una publicació acadèmica semblant a un llibre amb articles de recerca i ressenyes de llibres, entre altres articles (cada número sol tenir unes 500 pàgines). Cada any es publiquen aproximadament 25 articles a la revista. La taxa d'acceptació de les presentacions és al voltant del 9 per cent. La revista també publica aproximadament 1.000 ressenyes de llibres a l'any.

## Consell editorial

Les oficines editorials es troben a la Universitat d'Indiana Bloomington, on un petit personal produeix la publicació sota la direcció d'un consell assessor de 12 membres. Des del número d'octubre de 2007 fins al 2011, la revista va ser publicada per la University of Chicago Press. A partir de 2012, la revista ha estat Oxford University Press.
El consell editorial de l' AHR està format per acadèmics en diversos camps i subcamps, com ara l'Europa medieval i moderna, l'Europa occidental i oriental i Rússia, l'Àsia oriental i meridional, Amèrica Llatina, els Estats Units antics i moderns, l'Orient Mitjà i els mètodes. i teoria.

## Referències

* ↑ Andersen, Deborah Lines. Digital Scholarship in the Tenure, Promotion, and Review Process, 2004. ISBN 9780765611130.
* ↑ Upshur-Ransome, Cora Lee. A Comparison of the African-American Presence ..., 2000. ISBN 9780761818373.
* ↑ «History Journals With Impact». The Past Speaks.
* ↑ «CORNELL'S HISTORICAL DEPARTMENT - Part Taken by It in the Founding of a New Magazine. - Article - NYTimes.com». nytimes.com, 15-04-1895.
* ↑ «About the American Historical Review». The American Historical Review.
* 1 2 «Oxford University Press to Publish American Historical Review». AHA Today, 14-09-2011. Arxivat de l'original el 14 de febrer 2013. [Consulta: 23 febrer 2013].

## Bibliografia

* Stieg, Margaret F. «The Spread of Scholarly Historical Periodicals: France, Great Britain, and the United States». A: The Origin and Development of Scholarly Historical Periodicals. Tuscaloosa: University Alabama Press, 1986, p. 39–81. ISBN 0-8173-0273-5.

## Enllaços externs

* The American Historical Review - Lloc web oficial
* Alguns números antics en text complet
# Blocs del Seminari

Blocs del Seminari era un edifici de Lleida inclòs a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Bloc d'habitatges de planta baixa i quatre pisos, amb una zona de cinc pisos i porxada. Amb forma d'abraçada, era més important per l'espai que ocupa que per la qualitat de la construcció, la qual és a base de maó arrebossat i gelosies de formigó.

## Història

Els Blocs del Seminari van ser fruit d'una actuació d'habitatge públic municipal portada a terme als anys 50 i es van construir on antigament hi havia el convent dels jesuïtes, anomenat "Colegio de la Compañía" i enderrocat l'any 1949. L'agost de 2009 es va publicar el Pla de millora urbana en l'àmbit de la plataforma del Seminari i l'any següent va començar l'enderroc de l'edifici.

## Referències

* 1 2 «Blocs del Seminari». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 31 gener 2017].