OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Orlhac

«Orlhac» té aquests significats:
* Orlhac (Alvèrnia) (occità) o Aurillac (francès), municipi al departament de Cantal (regió d'Alvèrnia)
* Orlhac (Dordonya), municipi francès al departament de la Dordonya (regió de l'Aquitània)
* Orlhac de Bar, municipi francès al departament de Corresa (regió del Llemosí)
* Orlhac de Ledós, municipi francès al departament del Puèi Domat
* Districte d'Orlhac, districte del departament francès del Cantal (regió d'Alvèrnia)
* Cantó d'Orlhac-1, cantó francès al districte d'Orlhac (departament del Cantal)
* Cantó d'Orlhac-2, cantó francès al districte d'Orlhac (departament del Cantal)
* Cantó d'Orlhac-3, cantó francès al districte d'Orlhac (departament del Cantal)
* Cantó d'Orlhac-4, cantó francès al districte d'Orlhac (departament del Cantal)
* Comtat d'Orlhac, jurisdicció feudal del Llenguadoc centrada a la població d'Aurillac
* monestir d'Orlhac o Sant Guerau d'Orlhac
# Hylodes regius

Hylodes regius és una espècie de granota que viu al Brasil.
Està amenaçada d'extinció per la pèrdua del seu hàbitat natural.

## Referències

* Nascimento, L.B. & Gonçalves da Cruz, C.A. 2004. Hylodes regius. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 16 de gener de 2008.
# Hylodes ornatus

Hylodes ornatus és una espècie de granota que viu al Brasil.
Està amenaçada d'extinció per la pèrdua del seu hàbitat natural.

## Referències

* Van Sluys, M. & Gonçalves da Cruz, C.A. 2004. Hylodes ornatus. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 16 de gener de 2008.
# Xifos

La xifos (en grec: ξίφος) era una espasa curta de doble tall, era l'espasa utilitzada pels grecs. Actuava com a arma secundària dels hoplites un cop la llança es trencava en el camp de batalla. La fulla mesurava generalment al voltant d'uns 60 cm de llargada tot i que els espartans suposadament utilitzaven fulles de 30 cm durant les guerres Mèdiques. Normalment la xiphos es portava a l'esquerra penjant d'un baldric des de l'espatlla dreta. En l'actualitat es conserven poques xiphos.

## Vegeu també

* Hoplita, soldat grec equipat amb la xiphos.

## Referències

* 1 2 Robinson, Nathan. «Leaf-Blades?» (en anglès). [Consulta: 16 desembre 2017].
* ↑ Robinson, Nathan. «The Greek Spartan's Xiphos?» (en anglès). [Consulta: 16 desembre 2017].
* ↑ Robinson, Nathan. «Leaf-Blades?» (en anglès). [Consulta: 16 desembre 2017].
* ↑ Detalls sobre la xyphos.(anglès)
# Eutròpia (sogra de Constanci Clor)

Eutròpia (en llatí Eutropia) era una dama romana nascuda a Síria que va ser emperadriu romana.
Es va casar molt jove, però el nom del seu primer marit no és conegut, encara que sembla que va ser Afrani Annibalià. En segones noces, a finals del segle iii, però en data desconeguda, es va casar amb Maximià Herculi i va ser la mare de Maxenci i Fausta, que es va casar amb Constantí el Gran.
Quan el seu gendre es va fer cristià (no es va batejar fins poc abans de morir) Eutròpia també va adoptar aquesta religió i va anar a Palestina on va aconseguir l'eliminació d'algunes pràctiques paganes antigues, com ara els festivals i ritus al voltant del roure de Mamre, lloc on s'havia instal·lat Abraham, i on Constantí hi va fer edificar un temple.
Hi ha dubtes de si Flàvia Maximiana Teodora, que es va casar amb Constanci I Clor era la filla d'Eutròpia i del primer marit o bé una filla de Maximià i d'una esposa anterior de qui no es coneix el nom.

## Referències

* ↑ Martindale, J.R. (et al.). The prosopography of the later Roman empire. Vol. 1 A.D. 260-395. Cambridge: Cambridge Univ. Press, 2006, p. 407. ISBN 9780521072335.
* ↑ Eutropia Smith, William (editor). Dictionary of Greek and Roman biography and mythology. Vol. II. Boston: Little, Brown, & Comp., 1867, p. 125.
* ↑ Sext Aureli Víctor. De Caesaribus XXXIX,25
# Eutypella

Eutypella és un gènere de fongs a la família Diatrypaceae de l'orde de les xilarials.

## Referències

* ↑ Lumbsch TH, Huhndorf SM. «Outline of Ascomycota – 2007». Myconet. The Field Museum, Department of Botany, Chicago, USA, 13, desembre 2007, pàg. 1–58. Arxivat de l'original el 2009-03-18 [Consulta: 13 maig 2010]. Arxivat 2009-03-18 a Wayback Machine.

## Enllaços externs

* Index Fungorum
# Víctor Israel

Víctor Israel (Puig-reig, 13 de juny de 1929 - Barcelona, 19 de setembre de 2009) nom artístic de Josep Maria Soler Vilanova, era un actor de cinema català.

## Biografia

En acabar la seva etapa formativa bàsica Victor Israel va cursar Comerç. Paral·lelament, la seva formació cultural i artística va ser força ampla, va estudiar Psicologia, Filosofia, RRPP, idiomes i Música. La seva educació en les Arts Dramàtiques es va dividir entre l'Estudi d'actors de Julio Coll i Fernando Espona i l'Institut del Teatre.
Va començar la carrera davant las càmeres l'any 1961 a Tierra de todos d'Antoni Isasi. Al llarg de la seva trajectòria va aparèixer en més de 140 pel·lícules, majoritàriament de terror i westerns. La majoria de papers d'Israel van ser secundaris. El seu aspecte físic el feia idoni per interpretar personatges misteriosos i de poc fiar. Als anys 80 el seu volum de feina va decaure. Tanmateix, la seva imatge fílmica va ser rescatada i, fins i tot, homenatjada rebent alguns papers de mans d'alguns cineastes catalans com Santiago Lapeira, Carlos Benpar, Antoni Martí, Carlos Balagué i José Luis Valls, entre d'altres.

## Filmografia seleccionada

* Tierra Brutal (1961)
* El fabulós món del circ (Circus World) (1964)
* Doctor Jivago (Doctor Zhivago) (1965)
* Yankee (1966)
* El bo, el lleig i el dolent (Il buono, il brutto, il cattivo) (1966)
* ¡Vivan los novios! (1970)
* The Light at the Edge of the World (1971)
* Pánico en el Transiberiano (1972)
* Treasure island (1972)
* El monte de las brujas (1972)
* Bons baisers de Hong Kong (1975)
* Hell Of The Living Dead (1980)
* Asalto al Banco Central (1983)

## Referències

* ↑ «Víctor Israel - L'actor mataroní, que va participar en unes 200 pel·lícules, va morir dissabte als 80 anys». El Punt Avui. [Consulta: 26 octubre 2013].
* ↑ Cerebrin
* 1 2 1958-, Aguilar, Carlos,. Las estrellas de nuestro cine: 500 biofilmografías de intérpretes españoles. Madrid: Alianza Editorial, 1996. ISBN 8420694738.
# Erin Richards

Erin Richards (Penarth, 17 de maig de 1986) és una actriu, directora i escriptora gal·lesa, més coneguda per interpretar a Molly Hughes a les sèries de televisió Breaking In i Barbara Kean a la sèrie de televisió Gotham.
D'estatura baixa 1,65 m. soltera i sense parella coneguda fins avui (2020). És una de les promeses de la interpretació gal·lesa, la jove actriu acabà estudiant art dramàtic en el prestigiós "Royal Welsh College of Music and Drama", on es graduà, però no destacà en els seus primers treballs, sinó com a presentadora d'un programa per adolescents en gal·lès, Mosquito, al canal S4C el 2009. Abans però, ja havia debuta sense gaire èxit en cinema en un paper secundari en la comèdia independent Expire Date el 2005. El 2010 va fer el seu debut en TV en un episodi de la sèrie Crash.
Va interpretar Molly Hughes en la tristament fallida Breaking In, abans d'interpretar a Barbara Kean en la sèrie Gotham, paer pel qual ho la recordarà molt de temps. Encara no ha estat nominada a cap premi. Té una veu greu, i l'aconsellen per treballar a la ràdio.
És guionista i també directora. Ha llençat el seu propi curtmetratge, Hot Girl i a més ha dirigit a Gotham, la sèrie per la que hom la coneix. La seva última feina ha estat dirigir un episodi de la sèrie God Friended Me.

## Referències

* ↑ Erin Richards on IMDb Retrieved 14 June 2015.
# XXII edició dels Premis Ariel

La XXII edició dels Premis Ariel, organitzada per l'Acadèmia Mexicana d'Arts i Ciències Cinematogràfiques (AMACC), es va celebrar el 1980 a Ciutat de Mèxic per celebrar el millor del cinema durant l'any anterior. Durant la cerimònia, l’AMACC va lliurar el premi Ariel a 17 categories en honor de les pel·lícules estrenades el 1979.

## Premis i nominacions

Nota: Els guanyadors estan llistats primer i destacats en negreta. ⭐
| Millor pel·lícula El año de la peste ⭐ | Millor direcció Felipe Cazals – El año de la peste ⭐ Sergio Olhovich – El infierno de todos tan temido Raúl Araiza – Fuego en el mar |
| Millor actor Manuel Ojeda – El infierno de todos tan temido ⭐ Manuel Ojeda – Fuego en el mar Valentín Trujillo – Perro callejero | Millor actriu Norma Herrera – Fuego en el mar ⭐ Geraldine Chaplin – La viuda de Montiel Blanca Guerra – Perro callejero |
| Millor coactuació masculina José Carlos Ruíz – Fuego en el mar ⭐ Jorge Humberto Robles – El infierno de todos tan temido Eric del Castillo – Perro callejero | Millor coactuació femenina Diana Bracho – El infierno de todos tan temido ⭐ Isabela Corona – El infierno de todos tan temido Gloriella Morris – En la cuerda del hambre |
| Millor argument original Delfina Careaga, Sabina Berman – La tía Alejandra ⭐ Raúl Araiza – Fuego en el mar Gilberto Gazcón – Perro callejero | Millor guió adaptat Gabriel García Márquez, Juan Arturo Brennan – El año de la peste ⭐ Luis Carrión, Sergio Olhovich – El infierno de todos tan temido José Agustín, Miguel Littín – La viuda de Montiel |
| Millor fotografia Ángel Bilbatúa, Gerardo Hurtado – Perro callejero ⭐ Ángel Cruz – El año de la peste Patricio Castilla – La viuda de Montiel | Millor edició Alfredo Rosas Priego – Mar asesino ⭐ Eufemio Rivera – Bandera rota Gloria Schoemann – Fuego en el mar |
| Millor escenografia Salvador Lozano Mena – La tía Alejandra ⭐ Salvador Lozano Mena – Guyana: Crime of the Century | Millor banda sonora Grupo Manchuria – Max Dominio Leo Brower – La viuda de Montiel |
| Millor opera prima Gerardo Vallejo – Max Dominio ⭐ José Luis Urquieta – Al filo de los machetes Claudio Isaac – Crónica íntima | Millor ambientació Lucero Isaac – La viuda de Montiel ⭐ Gerardo Hernández, Rafael Brizuela – El año de la peste Lucero Isaac – La tía Alejandra |
| Millor curtmetratge Luis Mandoki – El secreto ⭐ Daniel González Dueñas – La selva furtiva Enrique Lucero – Por única vez | Millor curtmetratge documental Nicolás Echevarría – Teshuinada, semana santa Tarahumara ⭐ María Elena Velasco – El desempleo Rosa Martha Fernández – Rompiendo el silencio |
| Millor curtmetratge educatiu Rafael Castanedo – Jubileo ⭐ | Premi especial Carlos Bustillo Oro ⭐ Toni Kuhn ⭐ Rafael Ceballos ⭐ |

## Referències

* ↑ «Premios Ariel - Histórico de nominados y ganadores» (en espanyol de Mèxic). [Consulta: 27 juny 2019].

## Enllaços externs

* XXII Premis Ariel a Filmaffinity
# Yim Ving-tsun

Yim Wing-chun o Yim Ving-tsun, en cantonès, és un personatge llegendari xinès. Va ser la primera alumna de la monjo budista Chan (Shaolin) "Mg Mui", creadora del sistema pur que es basava en garulla i serp de Shaolin, adaptat a postures de descompressió i una guàrdia defensiva contra ofensiva. Mg Mui li ensenya a Wing-Chun el sistema amb la finalitat de que venci al seu trompellot promès, ella adopta el sistema per ensenyar-ho al poble, que ho bateja Wing-Chun (Vin-Tsun en traducció al cantonès) en honor de la primera que el va ensenyar al públic.
Leung Bok-chau, marit de Yim Wing-chun, va aprendre el sistema uns anys després.
En la nostra era, va ser el Patriarca Ip Man qui va realitzar la transliteració del nom xinès a l'alfabet occidental, escrivint-ho com Ving Tsun. Ip Man també va crear l'Associació de Ving Tsun en Hong Kong que porta aquest nom, Ving Tsun.
En l'actualitat, el Ving Tsun és conegut també pels noms Wing Tsun o Wing Chun, modificacions fetes per alguns deixebles d'Ip Man en morir est.
No obstant això, el Gran Maestro Moy Yat, deixeble destacat del Patriarca Ip Man, ha mantingut intacta la puresa d'aquest art, tant del nom com del sistema que s'ensenya a les escoles de tots els seus deixebles. De fet, la Moy Yat Ving Tsun és possiblement la línia successòria del Patriarca Ip Man que major prestigi té a tot el món, hagut de precisament al fet que el Ving Tsun que s'ensenya en ella, preserva la puresa de l'original transmès com a Gran Llegat Cultural per Ip Man.

## Referències

* ↑ Ritchie, R. (c. 2007): What's in a name? Arxivat 2013-08-11 a Wayback Machine. Retrieved on 9 May 2010.

## Enllaços externs

* Moy Yat Ving Tsun Europe
* Linaje desde Yim Ving Tsun hasta nuestros días
# In vino veritas

In vino veritas és una locució llatina que significa «hi ha la veritat en el vi», suggerint que una persona sota la influència de l'alcohol és més probable que expressi els seus pensaments i desitjos més profunds. La frase de vegades es continua com a In vino veritas, in aqua sanitas, és a dir, «hi ha la veritat en el vi, i en l'aigua la salut».
L'expressió, juntament amb la seva contrapartida en grec, Ἐν οἴνῳ ἀλήθεια (En oinōi alētheia), es troba a l'Adagia d'Erasme de Rotterdam (I.vii.17). La Naturalis historia de Plini el Vell conté una de les primeres al·lusions a aquesta frase. L'expressió grega es pot traçar enrere fins a un poema d'Alceu de Mitilene.
Heròdot notà que si els perses decidien alguna cosa mentre estaven beguts, tenien la regla de reconsiderar-la quan estaven sobris. Autors després seu han afegit que si els perses prenien una decisió estan sobris, també tenien per regla reconsiderar-la mentre estaven borratxos (Històries, llibre 1, secció 133). L'historiador romà Tàcit descrigué com els pobles germànics es reunien en consell durant les festes, on creien que la borratxera feia que els participants no amaguessin res.

## Referències

* ↑ See W. Barker, The Adages of Erasmus (Toronto: University of Toronto Press, 2001), pp. 100-103. Ἐν οἴνῳ ἀλήθεια: Diogenianus, Cent. 4.81. See Andreas Schottus, Paroimiai hellēnikai (Antwerp: Plantin, 1612), p. 215.
* ↑ Nat. hist. 14, 141: "...volgoque veritas iam attributa vino est."
* ↑ Alc. fr. 366 Voigt: "οἶνος, ὦ φίλε παῖ, καὶ ἀλάθεα" (oinos, ō phile pai, kai alāthea), "Wine, dear boy, and truth...". Nothing is known about the poem except for these words, which are quoted by a later scholiast. See G. Tsomis, Zusammenschau der Frühgriechischen Monodischen Melik: Alkaios, Sappho, Anakreon (Stuttgart: Franz Steiner, 1999), pp. 160-161.
* ↑ Encyclopedia of Food and Culture, Vol. 2, Food Production to Nuts, Solomon H. Katz (Editor in Chief), 2003, Charles Scribner’s Sons, p. 198. ISBN 0-684-80566-9 (v. 2).
* ↑ Tacitus, Germania, 22.
# Esteve II

Esteve II és el nom dels següents personatges:
* Papa Esteve II, Papa de l'Església Catòlica (752 -57)
* Papa Esteve, efímer papa entre Zacaries II i Esteve II, mort tres dies després de sa coronació el 752
* Esteve II d'Amasia, patriarca de Constantinoble (925-928).
* Esteve II d'Hongria (Buda, 1101 - Nagyvárad, 1131), rei d'Hongria (1116-31)
* Esteve II de Blois (c. 1048 - 1102), comte de Blois i de Chartres
* Esteve II de Wittelsbach o Esteve II de Baviera (1319 - 1375, Landshut), duc de Baviera després de 1347 i comte d'Hainaut i d'Holanda
Viccionari
# Esteve I

Esteve I és el nom dels següents personatges:
* Esteve I d'Anglaterra (1096 - 1154), rei d'Anglaterra
* Esteve I d'Hongria, rei d'Hongria i sant de l'Església catòlica
* Papa Esteve I
* Esteve I de Sèrbia, rei de Sèrbia
* Esteve I (patriarca de Constantinoble)
* Esteve I (patriarca d'Aquileia) (515 - ?)
Viccionari
# FC Meralco Manila

El FC Meralco Manila fou un club de futbol filipí de la ciutat de Manila.

## Història

El club va ser fundat el 2006 per membres de la Universitat Ateneo de Manila amb el nom Loyola Agila Football Club. El 2010 ingressà a la United Football League. El 2011 es convertí en Loyola Meralco Sparks FC. Aquest any va perdre la UFL Cup davant Philippine Air Force 2-0 a la final.
L'any 2013 guanyà la UFL Cup i la temporada 1914-15 el campionat filipí.
L'any 2017 fou inclòs entren els membres fundadors de la Philippines Football League, amb el nom FC Meralco Manila. El 8 de gener de 2018 anuncià el cessament d'operacions. Es refundà amb el nom Loyola Football Club dedicat al futbol base.
Evolució del nom:
* 2006-2011: Loyola Agila FC
* 2011-2017: Loyola Meralco Sparks FC
* 2017-2018: FC Meralco Manila

## Palmarès

* UFL Cup
       2013
* Campionat de les Filipines de futbol:
       2014-15

## Referències

* ↑ Schöggl, Hans. «Philippines 2009/10». rsssf.com. Rec.Sport.Soccer Statistics Foundation, 16-06-2011. [Consulta: 6 abril 2013].
* ↑ Bolante, Mikkel. «Younghusbands, Hartmanns join UFL's Loyola Meralco Sparks». InterAksyon.com. InterAKTV/TV5, 07-09-2011. Arxivat de l'original el 26 de juny 2013. [Consulta: 6 abril 2013].
* ↑ Tordecilla, Jaemark. «Air Force blanks Loyola to win UFL Cup». InterAksyon.com. InterAKTV/TV5, 10-12-2011. Arxivat de l'original el 5 de novembre 2013. [Consulta: 6 abril 2013].
* ↑ «Philippines - List of Champions». rsssf.com. [Consulta: 16 desembre 2017].
* ↑ «PH football club Meralco Manila ceases operations». Rappler, 08-01-2018 [Consulta: 8 gener 2018].
* ↑ «Loyola FC to continue youth academy». Manila Times, 16-01-2018 [Consulta: 23 març 2018].
# FC Likhopo

El Football Club Likhopo és un club de Lesotho de futbol de la ciutat de Maseru. Vesteix de Vermell i groc.

## Palmarès

* Lliga de Lesotho de futbol:
       2005, 2006
* Copa de Lesotho de futbol:
       2006

## Referències

* ↑ Perfil a Soccerway
* ↑ Uniforme de l'equip a Facebook
* ↑ «Lesotho - List of Champions». RSSSF.
* ↑ «Lesotho - List of Cup Winners». RSSSF.
# Iarmuti

Iarmuti va ser un petit regne sotmès per Sargon I d'Akkad cap al 2220 aC, situat segurament al Líban, prop de la Mediterrània, potser vora el riu Yarmuk.
Amb el nom de Jarmut o Yarmuth es coneix una ciutat cananea a la plana de Judà, residència d'un rei en temps de l'arribada dels israelites a Palestina. Segons el Llibre de Josuè, el seu rei, anomenat Piram, va ser un dels cinc reis amorreus que van formar una aliança per oposar-se als israelites i atacar la ciutat de Gabaon.

## Referències

* ↑ Cassin, Elena (et al.) (eds.). Los imperios del antiguo oriente: del paleolítico a la mitad del segundo milenio. Madrid: Siglo XXI, 1979, p. 84. ISBN 8432301183.
* ↑ Llibre de Josuè. 10:3-5

## Vegeu també

* Ullis
# Farmàcia R. Caldelas

La Farmàcia R. Caldelas és un edifici de Girona inclòs a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

La façana combina elements noucentistes i d'Art Decó. Cal destacar els quatre relleus decoratius de l'escultor Fidel Aguilar. A l'interior hi ha un curiós mostradors semicircular amb columnes salomòniques de fusta policromada que sostenen un altell.

## Referències

* ↑ «Farmàcia R. Caldelas». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 14 setembre 2016].
# Farmàcia Masvidal

La Farmàcia Masvidal és una obra racionalista de Sabadell (Vallès Occidental) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici cantoner format per planta baixa i dos pisos destinat a habitació i comerç. La façana és plana, de gust racionalista, sense elements ornamentals i recoberta de gres blanc. La composició és una combinació de plens i buits amb unes obertures molt simples i precises.

## Història

Aquesta farmàcia és una de les més antigues que hi ha a la ciutat (1858). L'edifici actual és recent, la façana del carrer Sant Pere data de l'any 1955 i la de la Rambla del 1958.

## Referències

* 1 2 «Farmàcia Masvidal». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 1r novembre 2017].
# Inchmurrin

Inchmurrin és una illa situada dins del Loch Lomond, a Escòcia. Amb 120 hectàrees (0.46 sq mi) és l'illa més gran localitzada en aigua dolça en totes les Illes Britàniques. S'eleva a 89 metres per sobre de la superfície del llac i està coberta de boscos en gran part. Hi ha una excel·lent vista de l'extrem nord del llac.
Juntament amb Creinch, Torrinch i Inchcailloch, Inchmurrin forma part de la falla de les Highlands, que transcorre a través del loch.

## Referències

* ↑ Rick Livingstone’s Tables of the Islands of Scotland (pdf) Argyll Yacht Charters. Retrieved 12 Dec 2011.
* ↑ «Overview of Inchmurrin». Gazetteer for Scotland. [Consulta: 23 agost 2007].
* ↑ Morton, H. V.. In Scotland Again. Londres: Methuen, 1933.
* ↑ Worsley, Harry. Loch Lomond: The Loch, the Lairds and the Legends. Glasgow: Lindsay Publications, 1988. ISBN 978-1-898169-34-5.

## Enllaços externs

* http://www.inchmurrin-lochlomond.com/ - official website
* http://www.lochlomond-islands.com/ Arxivat 2009-07-10 a Wayback Machine.
# Inchelium

Inchelium és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Washington. Segons el cens del 2000 tenia 389 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Inchelium tenia 389 habitants, 153 habitatges, i 95 famílies. La densitat de població era de 5,7 habitants per km².
Dels 153 habitatges en un 30,7% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 32,7% hi vivien parelles casades, en un 18,3% dones solteres, i en un 37,3% no eren unitats familiars. En el 32% dels habitatges hi vivien persones soles el 13,7% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,54 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,31.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 29,6% tenia menys de 18 anys, un 9,8% entre 18 i 24, un 26,5% entre 25 i 44, un 23,7% de 45 a 60 i un 10,5% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 33 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 110,8 homes.
La renda mediana per habitatge era de 24.375 $ i la renda mediana per família de 42.000 $. Els homes tenien una renda mediana de 37.292 $ mentre que les dones 23.194 $. La renda per capita de la població era de 14.728 $. Aproximadament l'11% de les famílies i el 13,4% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Inchelium». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 13 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Inchelium». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2010-08-20. [Consulta: 13 agost 2010].
# Prefectura de Mohammédia

La prefectura de Mohammédia (en àrab عمالة المحمدية, ʿamālat al-Muḥammadiyya; en amazic ⵜⴰⵎⵖⵓⵔⵜ ⵏ ⵍⵎⵓⵃⵎⵎⴰⴷⵉⵢⴰ/ⴼⴹⴰⵍⴰ, tamnbaḍt n Fḍala) és una de les prefectures del Marroc, fins 2015 part de la regió de Gran Casablanca i actualment de la de Casablanca-Settat. Té una superfície de 180 km² i 322.286 habitants censats en 2004. La capital és Mohammédia.

## Demografia

Evolució démogràfica :
| 1994 | 2004 | 2007 |
| 257.001 | 322.286 | 341.658 |
| 1994, 2004 : cens oficial ; 2007 : càlcul. |||

## Divisió administrativa

La província de Mohammédia consta de 2 municipis i 4 comunes:
| Nuclis de població | Habitants | Habitants |
| Nuclis de població | 2 Setembre 1994 | 2 Setembre 2004 |
| Mohammedia | 169.035 | 188.619 |
| Aïn Harrouda | 27.719 | 41.853 |
| Chellalate | 26.086 | 40.311 |
| Bni Yakhlef | 14.920 | 29.723 |
| Sidi Moussa El Majdoub | 10.407 | 12.412 |
| Sidi Moussa Ben Ali | 7.753 | 9.368 |

## Referències

* ↑ «Cens general de població 2004» ( PDF) (en (francès)). Arxivat de l'original el 2010-06-01. [Consulta: 10 juliol 2016].
# Un casament

Un casament és una pintura creada per l'artista russocatalana Olga Sacharoff l'any 1921 Al quadre, Olga representa una escena de la vida burgesa, i més concretament un casament. Al seu retrat de la burgesia, els personatges apareixen amb ulls de color negre, i sols una xiqueta amb un vestit estrany s'escapa d'aquest tipus de representació.

## Referències

* ↑ «Un casament | Museu Nacional d'Art de Catalunya». [Consulta: 30 abril 2022].
* ↑ Sacharoff, Olga. Olga Sacharoff : pintura, poesia, emancipació, 2018, p. 69. ISBN 978-84-393-9654-3.
* 1 2 Garcia, Maria. «Olga Sacharoff surt de l’oblit». Diari Ara, 26-12-2017. [Consulta: 30 abril 2022].