OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Juniata Terrace

Juniata Terrace és una població dels Estats Units a l'estat de Pennsilvània. Segons el cens del 2000 tenia 502 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Juniata Terrace tenia 502 habitants, 223 habitatges, i 148 famílies. La densitat de població era de 1.490,9 habitants per quilòmetre quadrat.
Dels 223 habitatges en un 28,3% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 49,8% hi vivien parelles casades, en un 12,6% dones solteres, i en un 33,2% no eren unitats familiars. En el 30,5% dels habitatges hi vivien persones soles el 17% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,25 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,77.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 23,3% tenia menys de 18 anys, un 5,8% entre 18 i 24, un 29,7% entre 25 i 44, un 20,1% de 45 a 60 i un 21,1% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 39 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 86 homes.
La renda mediana per habitatge era de 29.286 $ i la renda mediana per família de 33.750 $. Els homes tenien una renda mediana de 25.694 $ mentre que les dones 18.864 $. La renda per capita de la població era de 14.398 $. Entorn del 2,6% de les famílies i el 7,8% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Juniata Terrace». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-16. [Consulta: 10 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Juniata Terrace». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Poms

Poms (en francès Pomps) és un municipi francès situat al departament dels Pirineus Atlàntics i a la regió de la Nova Aquitània.

## Demografia

Evolució de la població :
| 1793 | 1800 | 1806 | 1821 | 1831 | 1836 | 1841 | 1846 | 1851 |
| 311 | 319 | 378 | 359 | 415 | 400 | 414 | 406 | 401 |
| 1856 | 1861 | 1866 | 1872 | 1876 | 1881 | 1886 | 1891 | 1896 |
| 430 | 389 | 347 | 346 | 322 | 345 | 310 | 308 | 282 |
| 1901 | 1906 | 1911 | 1921 | 1926 | 1931 | 1936 | 1946 | 1954 |
| 293 | 275 | 266 | 227 | 208 | 216 | 222 | 203 | 211 |
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 | 2011 | 2016 |
| 226 | 197 | 173 | 173 | 176 | 179 | - | - | - |
| 2019 | - | - | - | - | - | - | - | - |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 1971-1995 | Laurent Camguilhem | |
| 1995- | Claude Fourquet | |

## Referències

* ↑ Toponímia occitana
Viccionari
# Sent Helitz

Sent Helitz deu Castèth (francès Saint-Élix-le-Château) és un municipi francès, situat a la regió d'Occitània, departament de l'Alta Garona.

## Referències

* ↑ Toponímia occitana
# Pirssonita

La pirssonita és un mineral de la classe dels carbonats. Anomenada així per Louis Valentine Pirsson (1860-1919), petròleg, mineròleg i professor de geologia física a la Universitat Yale.

## Característiques

La pirssonita és un carbonat de fórmula química Na₂Ca(CO₃)₂·2H₂O. Cristal·litza en el sistema ortoròmbic. La seva duresa a l'escala de Mohs és 3 a 3,5. Segons la classificació de Nickel-Strunz, la pirssonita pertany a «05.CB - Carbonats sense anions addicionals, amb H₂O, amb cations grans (carbonats alcalins i alcalinoterris)» juntament amb els següents minerals: termonatrita, natró, trona, monohidrocalcita, ikaïta, gaylussita, calconatronita, baylissita i tuliokita.

## Formació i jaciments

S'ha descrit en ambients evaporítics continentals associat a tiquita, northupita i gaylussita. S'ha descrit als EUA, Ucraina, Turquia, Tanzània, Rússia, Namíbia, Egipte, República Txeca, Xina i Canadà.

## Referències

* ↑ «Pirssonite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 7 novembre 2015].
* ↑ Barthelmy, Dave. «Pirssonite Mineral Data». [Consulta: 28 maig 2017].
# Platja de la Picòrdia

La platja de la Picòrdia, anomenada també Primera Platja o platja d'Arenys, és una platja urbana de la costa del Maresme, situada al municipi d'Arenys de Mar (Maresme), que es troba limitada pel nord-est pel Port d'Arenys i pel sud-oest per la platja de les Roques d'en Lluc, prop de l'estació d'Arenys de Mar. Té una longitud de 580 m i una amplada que oscil·la entre 20 i 80 metres. La sorra és de gra mitjà i l'entrada al mar es fa de manera progressiva. La riera d'Arenys, situada cap al mig de la platja i el rial del Bareu, al nord-est, constitueixen les principals aportacions d'aigua dolça a la platja.
Des del 2009 es duu a terme el 'Programa de recuperació ambiental i paisatgística' d'aquesta platja, amb la participació activa dels alumnes de les escoles d'Arenys. Entre d'altres actuacions, s'ha creat un passeig arbrat al rera-platja i s'han recuperat les desembocadures del rial del Bareu i de la riera d'Arenys.
Des del 2017 s'habilita a l'estiu una zona tancada de la platja per al bany dels gossos censats al municipi.
'La Picòrdia' era el nom que antigament, cap al segle XVI, es donava a l'indret proper a la platja, al voltant del carrer d'Avall i el carrer d'en Riera.

## Vegeu també

* Platges d'Arenys de Mar
* Costa del Maresme

## Referències

* ↑ «La Picòrdia». Catalunya.com.
* ↑ «Platja de la Picòrdia». Agència Catalana de l'Aigua.
* ↑ «La platja de la Picòrdia (Primera platja)». Ajuntament d'Arenys de Mar.
* ↑ «Els gossos ja tenen platja pròpia a Arenys de Mar». El Punt Avui, 24-06-2017.
* ↑ Fané i Torrent, Miquel. La gestió en l'evolució urbanística: el cas d'Arenys de Mar. C.M.G., 1996, p. 44. ISBN 84-7563-367-5.
# Platja de la Pallisseta

La platja de la Pallisseta, o caleta del Roc de Sant Caietà, és una petita platja del municipi de Roda de Berà (Tarragonès), encaixada entre l'espigó de ponent del port de Roda de Berà i el roquissar que forma el Roc de Sant Gaietà. Orientada al sud-oest, té una longitud de 120 metres i una amplada mitjana de 70 metres, formada per sorra fina i un pendent d'entrada a l'aigua suau. Disposa de lavabo, passeres d'accés al mar aptes per persones amb mobilitat reduïda, un camp de voleibol, guingueta i lloguer de para-sols. A les roques de la platja hi havia un brollador d'aigua natural que va quedar cobert per la sorra acumulada després de la construcció del port. A ran de mar hi ha una roca anomenada el Cupot.
L'Agència Catalana de l'Aigua efectua un control quinzenal de la qualitat de l'aigua, durant la temporada de bany, amb el resultat d'excel·lent.

## Referències

* 1 2 «Platja Pallisseta». Ajuntament de Roda de Berà.
* 1 2 «Platja de la Pallisseta». Agència Catalana de l'Aigua.
* ↑ «La Pallisseta». Agència Catalana de Turisme.
* ↑ «La platja de la Pelliseta del Roc de Sant Gaietà de Roda s'omple d'aigües fecals». Diari Més, 26-01-2017.
* ↑ «Mapa topogràfic de Catalunya». Institut Cartogràfic i Geològic de Catalunya.
# Polypedates megacephalus

Polypedates megacephalus és una espècie d'amfibi que viu a la Xina.

## Referències

* Distribució geogràfica i ecologia d'aquest amfibi. (anglès)
# Portada/article juny 24
## Reineta gegant

La reineta gegant (Litoria caerulea) és una espècie de granota arborícola originària d'Austràlia i Nova Guinea, amb poblacions introduïdes a Nova Zelanda i els Estats Units. Pertany al gènere Litoria. Físicament, s'assembla a altres espècies del mateix gènere, especialment Litoria splendida i Litoria infrafrenata.
La reineta gegant és més gran que la majoria de granotes australianes, i assoleix una llargada de deu centímetres. La longevitat mitjana de la granota en captivitat, d'uns setze anys, és llarga en comparació amb la de la majoria de granotes. Les reinetes gegants són dòcils i estan ben adaptades a la vida a prop de llars humanes. A causa de les seves característiques físiques i de comportament, la reineta gegant ha esdevingut una de les granotes de la seva regió que més fàcilment es poden reconèixer, i arreu del món és un animal de companyia exòtic.
# Plom natiu

El plom natiu és un mineral de la classe dels elements natius, que pertany al grup del coure.

## Característiques

El plom natiu és l'ocurrència natural del plom, de fórmula química Pb. El plom natiu és poc freqüent, i normalment s'extreu de la galena, el mineral més comú que el conté. El plom natiu és dúctil i molt mal·leable. Cristal·litza en el sistema isomètric. Es troba en forma de masses arrodonides i plaques de fins a 60kg. També forma dendrites i filaments. La seva duresa a l'escala de Mohs és 1,5. Els romans l'anomenaven plumbum i l'utilitzaven per a les canonades de fontaneria. Avui dia, el seu ús principal és per a les bateries de plom i per a proteccions contra la radiació. També és un constituent dels aliatges de baix punt de fusió.
Segons la classificació de Nickel-Strunz el plom natiu pertany a «01.AA - Metalls i aliatges intermetàl·lics de la família coure-cupalita» juntament amb els següents minerals: alumini, coure, or, níquel, plata, steinhardtita, auricuprur, cuproaurur, tetraauricuprur, anyuiïta, khatyrkita, novodneprita, cupalita, hunchunita, stolperita, hollisterita, icosaedrita, kryachkoïta i proxidecagonita.
És un mineral hidrotermal. També se'n troba en placers, autigènic, i en substitució de les arrels de l'arbre.

## Referències

* ↑ «Lead» (en anglès). Mindat. [Consulta: 4 gener 2016].
# Scuticaria okinawae

Scuticaria okinawae és una espècie de peix de la família dels murènids i de l'ordre dels anguil·liformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 90,5 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba des de Maurici fins a Hawaii, Tahití i el Japó.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J.: Fishes of the World, 3a edició. Nova York, Estats Units: John Wiley and Sons (1994).
* Smith, D.G., 1994. Catalog of type specimens of recent fishes in the National Museum of Natural History, Smithsonian Institution, 6: Anguilliformes, Saccopharyngiformes, and Notacanthiformes (Teleostei: Elopomorpha). Smithson. Contrib. 566:50 p.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Scutellaria

Scutellaria és un gènere amb prop de 300 espècies. El gènere s'estén en regions temperades i en muntanyes tropicals.

## Descripció

La majoria són plantes herbàcies anuals o perennes de 5 cm a 1 metre d'altura, alguns són subarbusts, uns altres són aquàtics. Té tiges amb quatre fulles oposades. El gènere és fàcilment recognoscible per la típica protecció del calze que ha propiciat el seu nom.

## Espècies seleccionades

* Scutellaria albida
* Scutellaria alborosea
* Scutellaria alpina
* Scutellaria altissima
* Scutellaria angustifolia
* Scutellaria atriplicifolia
* Scutellaria aurata
* Scutellaria baicalensis
* Scutellaria barbata
* Scutellaria brittonii
* Scutellaria californica
* Scutellaria columnae
* Scutellaria costaricana
* Scutellaria formosana
* Scutellaria galericulata * Scutellaria hastifolia
* Scutellaria hirta
* Scutellaria incana
* Scutellaria incarnata
* Scutellaria indica
* Scutellaria integrifolia
* Scutellaria lateriflora
* Scutellaria longifolia
* Scutellaria minor
* Scutellaria montana
* Scutellaria orientalis
* Scutellaria parvula
* Scutellaria purpurascens
* Scutellaria resinosa
* Scutellaria rubicunda
* Scutellaria scordiifolia
* Scutellaria splendens
* Scutellaria tuberosa
* Scutellaria ventenatii
* Scutellaria violacea
# Scutari

«Scutari» té aquests significats:
* Scutari (italià) Shkodër, ciutat d'Albània
* Scutari d'Europa, nom utilitzat a occident per Üsküdar, districte d'Istanbul (Turquia) en la part anatòlica de la ciutat
# Scuticaria tigrina

Scuticaria tigrina és una espècie de peix de la família dels murènids i de l'ordre dels anguil·liformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 120 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba des de l'Àfrica oriental fins a les Illes de la Societat, les Filipines, Taiwan i les Hawaii. També a Mèxic (incloent-hi les Illes Revillagigedo), Costa Rica i Panamà.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J.: Fishes of the World, 3a edició. Nova York, Estats Units: John Wiley and Sons (1994).
* Smith, D.G., 1994. Catalog of type specimens of recent fishes in the National Museum of Natural History, Smithsonian Institution, 6: Anguilliformes, Saccopharyngiformes, and Notacanthiformes (Teleostei: Elopomorpha). Smithson. Contrib. 566:50 p.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Plana de Nullarbor

La plana de Nullarbor és una part de l'àrea plana, gairebé sense arbres, àrida o semiàrida just al nord de la Gran Badia Australiana. El nom Nullarbor ve dels mots llatins nullus (cap) i arbor (arbre), i es pronuncia [ˈnʌləbɔr]. El nom aborigen de la zona és Oondiri, que significa "mancat d'aigua". És la peça de pedra calcària més gran del món, i ocupa una zona d'uns 200.000 km². Al punt més ample, s'estén uns 1.200 km d'est a oest entre Austràlia Meridional i Austràlia Occidental.

## Referències

* ↑ http://wilderness.esmartweb.com/Australia/nullabor.html Arxivat 2007-10-10 a Wayback Machine.
# Seriphus politus

Seriphus politus és una espècie de peix de la família dels esciènids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 30 cm de longitud total.

## Alimentació

Menja gambetes, cucs marins i peixos.

## Depredadors

Als Estats Units és depredat per Zalophus californianus.

## Hàbitat

És un peix marí, de clima subtropical i demersal que viu a entre 1-21 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba al Pacífic oriental: des de la Colúmbia Britànica (el Canadà) i Yaquina Bay (Oregon, els Estats Units) fins al sud de la Baixa Califòrnia (Mèxic).

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* 1 2 3 4 anglès FishBase (anglès)
* ↑ Eschmeyer, W.N., E.S. Herald i H. Hammann, 1983. A field guide to Pacific coast fishes of North America. Houghton Mifflin Company, Boston, Estats Units. 336 p.
* ↑ Chao, L.N., 1995. Sciaenidae. Corvinas, barbiches, bombaches, corvinatas, corvinetas, corvinillas, lambes, pescadillas, roncachos, verrugatos. p. 1427-1518. A: W. Fischer, F. Krupp, W. Schneider, C. Sommer, K.E. Carpenter i V. Niem (eds.) Guia FAO para identificación de especies para los fines de la pesca. Pacífico Centro-oriental. 3 volums. 1813 p.
* ↑ Lowry, M.S., C.W. Oliver, C. Macky i J.B. Wexler, 1990. Food habits of California sea lions Zalophus californianus at San Clemente Island, California, 1981-1986. Fish. Bull. 88:509-521.
* ↑ FishBase (anglès)
* ↑ Eschmeyer, W.N., E.S. Herald i H. Hammann, 1983.
* ↑ McAllister, D.E., 1990. A list of the fishes of Canada. Syllogeus Núm. 64. Nat. Mus. Nat. Sci., Ottawa, el Canadà. 310 p.
* ↑ Coad, B.W., 1995. Encyclopedia of Canadian fishes. Canadian Museum of Nature and Canadian Sportfishing Productions Inc. Singapur.
* ↑ Escobar-Fernández, R. i M. Siri, 1997. Nombres vernáculos y científicos de los peces del Pacífico mexicano. Universidad Autónoma de Baja California, Sociedad Ictiológica Mexicana, A.C. Mexico.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Serra Pelada (Granera)

La Serra Pelada és una serra del terme municipal de Granera, a la comarca del Moianès. És a la part central-nord del terme, al nord de l'Agulló i al sud de la Manyosa, masies que queden separades precisament per la Serra Pelada. És al nord-est del Barri de Baix, a llevant de la Roca de l'Àliga.
# Serra Plana

«Serra Plana» té aquests significats:
* Serra Plana (Alins), serra d'Alins
* Serra Plana (Capafonts), serra al Baix Camp
* Serra Plana (Estaron), serra de Llavorsí
* Serra Plana (les Valls de Valira), serra de les Valls de Valira
* Serra Plana (Lladorre), serra de Lladorre
* Serra Plana (Llubriqueto), serra de la Vall de Boí
# Pipipop

Pipipop és un peça de roba femenina, feta de cotó i silicona, que permet a les dones orinar dempeus i sense haver-se de treure la roba. Va ser inventat per la catalana Carolina Cochs (Reus) per a poder practicar alpinisme amb la mateixa facilitat que els homes.

## Referències

* ↑ «Pipipop, un nuevo invento femenino». La Prensa, 15-08-2013 [Consulta: 24 octubre 2016].
* ↑ «Pipipop, un nuevo invento femenino que permite orinar sin quitarse la ropa». ABC, 16-01-2013 [Consulta: 24 octubre 2016].
* ↑ «Una emprenedora de Reus crea roba interior femenina que permet orinar dempeus». 8tv, 15-01-2013 [Consulta: 24 octubre 2016]. Arxivat 24 October 2016$^{[Datemismatch]}$ a Wayback Machine.
* ↑ «Entrevista a Carolina Cochs, creadora del Pipipop». Cope, 23-01-2013 [Consulta: 24 octubre 2016].
# Premis del Sindicat Nacional de l'Espectacle de 1975

Els trenta-cinquens Premis Nacionals de Cinematografia concedits pel Sindicat Nacional de l'Espectacle corresponents a 1975 es van concedir el 29 de gener de 1976 a Madrid. En aquesta edició els premis econòmics foren per dues pel·lícules i 1.500.000 pessetes, i un total de 265.000 pessetes als premis al millor director, guió, actor i actriu principal, actor i actriu secundaris, fotografia, decorats i música.

## Guardonats de 1975

| Categoria | Premi | Pel·lícula premiada | Director |
| 1r premi | 1.000.000 pts | Furtivos | José Luis Borau |
| 2n premi | 500.000 pts | Los pájaros de Baden-Baden | Mario Camus |
| Millor director | 45.000 pts | Mario Camus | Los pájaros de Baden-Baden |
| Millor guió | 45.000 pts | Mario Camus i Manuel Marinero | Los pájaros de Baden-Baden |
| Millor actriu | 30.000 pts | Teresa Rabal | Los buenos días perdidos |
| Millor actor | 30.000 pts | José Luis López Vázquez | Zorrita Martínez |
| Millor actriu principal | 20.000 pts | Queta Claver | Los buenos días perdidos |
| Millor actor principal | 20.000 pts | Pedro Díaz del Corral | Pepita Jiménez |
| Millor actriu secundària | 10.000 pts | Elisa Montés | Ambiciosa |
| Millor actor secundari | 10.000 pts | Carlos Mendy | La Carmen |
| Millor labor de conjunt | 10.000 pts | Miguel del Castillo i Marta Flores | |
| Millor fotografia | 25.000 pts | José Luis Alcaine | Pepita Jiménez |
| Millors decorats | 20.000 pts | José Antonio de la Guerra | Pepita Jiménez |
| Millors música | 20.000 pts | Antón García Abril | Los pájaros de Baden-Baden |

## Referències

* ↑ Félix Martialay El cine español durante el franquismo, p. 245-248
* ↑ Premios Sindicales cinematográficos 1975, ABC, 30 de gener de 1976

## Vegeu també

* Medalles del Cercle d'Escriptors Cinematogràfics de 1975
* Fotogramas de Plata 1975
* 20a edició dels Premis Sant Jordi de Cinematografia
# Serrat de Marrossella

El serrat de Marrossella és una muntanya de 917 metres que es troba al municipi de Pinell de Solsonès, a la comarca del Solsonès.

## Vegeu també

* Rasa de Torregassa

## Referències

* ↑ Aquest topònim figura al «Nomenclàtor oficial de toponímia de Catalunya». www.gencat.cat. Departament de Territori i Sostenibilitat, Generalitat de Catalunya, 01-01-2015.
* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
* ↑ «Serrat de Marrossella». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Planigale

Planigale és un gènere de petits marsupials carnívors d'Austràlia i Nova Guinea. És l'únic gènere de la tribu Planigalini de la subfamília dels esmintopsins. N'hi ha cinc espècies:
* Ratolí marsupial de Giles, Planigale gilesi
* Ratolí marsupial d'Ingram, Planigale ingrami
* P. kendricki
* Ratolí marsupial pigmeu, Planigale maculata
* Ratolí marsupial papú, Planigale novaeguineae
* P. tealei
* Ratolí marsupial de musell estret, Planigale tenuirostris

## Referències

Espècies vivents de dasiüromorfs :
Regne Animalia · Embrancament Chordata · Classe Mammalia · Infraclasse Metatheria :
Família Dasyuridae, subfamília Dasyurinae :
Família Dasyuridae, subfamília Sminthopsinae :
Família Myrmecobiidae :
# Primer ministre del Senegal

Aquesta és la llista dels primers ministres del Senegal de 1957 fins a l'actualitat.
| # | Nom | Començament del mandat | Fi del mandat | Partit |
| 1 | Mamadou Dia | 18 de maig de 1957 | 18 de desembre de 1962 | Partit Socialista de Senegal |
| 2 | Abdou Diouf | 26 de febrer de 1970 | 31 de desembre de 1980 | Partit Socialista de Senegal |
| 3 | Habib Thiam | 1 de gener de 1981 | 3 d'abril de 1983 | Partit Socialista de Senegal |
| 4 | Moustapha Niasse | 3 d'abril de 1983 | 29 d'abril de 1983 | Partit Socialista de Senegal |
| 5 | Habib Thiam | 29 d'abril de 1991 | 3 de juliol de 1998 | Partit Socialista de Senegal |
| 6 | Mamadou Lamine Loum | 3 de juliol de 1998 | 5 d'abril de 2000 | Partit Socialista de Senegal |
| 7 | Moustapha Niasse | 3 d'abril de 2000 | 3 de març de 2001 | Alliance des forces de progrès |
| 8 | Mame Madior Boye | 3 de març de 2001 | 4 de novembre de 2002 | sense partit |
| 9 | Idrissa Seck | 4 de novembre de 2002 | 21 d'abril de 2004 | Parti démocratique sénégalais - PDS |
| 10 | Macky Sall | 21 d'abril de 2004 | 19 de juny de 2007 | Parti démocratique sénégalais - PDS |
| 11 | Cheikh Hadjibou Soumaré | 19 de juny de 2007 | 30 d'abril de 2009 | sense partit |
| 12 | Souleymane Ndéné Ndiaye | 30 d'abril de 2009 | 3 d'abril de 2012 | Parti démocratique sénégalais - PDS |
| 13 | Abdoul Mbaye | 3 d'abril de 2012 | 1 de setembre de 2013 | sense partit |
| 14 | Aminata Touré | 1 de setembre de 2013 | 8 de juliol 2014 | Alliance pour la république - APR |
| 15 | Mahammed Dionne | 8 de juliol de 2014 | 14 de maig 2019 | sense partit |
| 16 | Amadou Ba | 17 de setembre de 2022 | actualitat | sense partit |

## Vegeu també

* President del Senegal
# Segimon Malatesta de Sogliano

Segimon I Malatesta de Sogliano (Rímini, 1615 - San Giovanni in Galilea, 1645) fou fill de Corneli Malatesta de San Giovanni. Comte sobirà de Sogliano el 1591 (el 1593 va associar al seu cosí Semproni Malatesta de Sogliano), comte de Pondo (el 1593 en va cedir la meitat a Semproni), comte de Talamello, comte de la meitat de San Giovanni in Galilea, senyor de Montegelli, Rontagnano, Savignano di Rigo, Pietra dell'Uso, Montepetra, Seguno, Pratolina, Rufiano, Meleto, Sapeto, Cigna, Bucchio, Pozzuolo Vallenzera, Sassetta i Soasia, i senyor d'un terç de Spinello i Strigara. Fou confirmat en les seves possessions per sentència de la cambra apostòlica del 8 de juliol del 1600. Va vendre la seva meitat del comtat de Pondo i annexes el novembre del 1600 per 13.000 escuts a Gian Francesco Aldobrandini i es va reservar 1/10 del feu, adscrit al patriciat de Rimini a la mort del germà gran.
Va morir a San Giovanni in Galilea el 16 de juny del 1645. Es va casar el 1603 amb Elena Monticoli. Va deixar deu fills: Judit Elisabet, Joan Pere Malatesta de Sogliano, Joan Baptista (sacerdot), Ludòvic Malatesta de Sogliano, Segimon (frare), Carlo Malatesta de Talamello, Maria Battista. Ciprià (mort a Roma el 16 de juliol de 1653), Sotera i Serafina Francesca.