OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Amics dels Museus de Catalunya

Amics dels Museus de Catalunya és una entitat sense ànim de lucre creada el 1933 en el si del Cercle Artístic i de la Junta de Museus de Barcelona, per fomentar l'interès per l'art i ajudar els museus mitjançant donacions econòmiques i de béns culturals. Fou la primera institució d'aquest tipus creada a Espanya.
La seu de l'entitat quedarà establerta definitivament al Palau de la Virreina el 1947, des d'on l'associació realitzarà aproximadament unes 200 donacions d'obres d'art als museus d'arreu de Catalunya (com els terrenys de les ruïnes d'Empúries, el Col·leccionista d'estampes de Marià Fortuny o el relleu de Sant Pere de Rodes), organitzarà exposicions (Manel Rocamora, Martí Alsina...), i vetllarà per la salvaguarda del patrimoni artístic per mitjà de campanyes de restauració.
El 1972 organitzà a Barcelona i a Badalona el Primer Congrés Internacional d'Amics dels Museus, a partir de la qual el 1976 es va crear la Federació Mundial d'Amics dels Museus. Actualment té uns 800 associats. Disposa d'un servei de voluntariat que col·labora de manera desinteressada en diversos museus, i organitza visites comentades a museus i exposicions, tant a Catalunya com arreu del món, així com cursos i conferències. El 1998 va rebre la Creu de Sant Jordi. L'actual presidenta és Marina Gómez Casas.

## Referències

* ↑ «Amics dels Museus de Catalunya». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.

## Enllaços externs

* Pàgina d'Amics dels Museus de Catalunya
# Joaquim Ferrer

Joaquim Ferrer és el nom dels següents personatges:
* Joaquim Ferrer i Amer (Verges, 1921 – 1996), instrumentista de fiscorn, director i compositor
* Joaquim Ferrer i Roca (Barcelona, 1937 - 2016), polític i historiador català
* Joaquim Ferrer i Sala (Banyoles, 1960), futbolista català
# Urteaga

Urteaga és el nom dels següents personatges:
* Benito Urteaga (San Nicolás, 1976), líder revolucionari de l'Argentina
* Domingo Urtiaga o Domingo Urteaga, pedrapiquer valencià d'origen basc de la primera meitat del segle XVI
* Jesús Urteaga (Donostia, 1921 - Madrid, 2009), sacerdot, escriptor i periodista espanyol
* Juanito Oiarzabal o Juan Eusebio Oiarzabal Urteaga (Vitòria, Álava, 1956), alpinista basc
# Universitat de Växjö

La Universitat de Växjö (Växjö universitet en suec) és una universitat estatal de Växjö, al sud de Suècia. Fou establerta el 1999, quan una antiga alta escola creada el 1967 i depenent de la Universitat de Lund guanyà l'estatus d'universitat (el dret de fer recerca) pel Govern de Suècia.
Des de l'1 de gener de 2010, va quedar integrada en la nova Universitat Linnaeus creada en honor de Carl von Linné amb dos campus: el de Växjö i un altre a Kalmar format a partir de l'antic Kalmar College.

## Referències

* ↑ Web Universitat Linnaeus

## Enllaços externs

* Universitat de Växjö - Pàgina oficial (suec) (anglès)
# Universitat de Warwick

La Universitat de Warwick (en anglès University of Warwick), a Anglaterra, Regne Unit, es va establir el 1965 com a part d'un programa del govern per expandir l'ensenyament superior. La Universitat està ubicada als afores de Coventry. Compta amb més de 15.000 estudiants i més de 4.000 empleats al campus.
Va ser classificada com la cinquena millor universitat del Regne Unit quant a la qualitat de recerca i les classificacions nacionals la situen entre les 10 millors universitats del país: 25 dels 27 departaments van obtenir la qualificació d'excel·lent. Warwick University és membre de la lliga d'universitats d'elit Russell Group.
Els estudiants estan distribuïts a les següents àrees (dades de març 2005):
* Estudis Socials: 7.723 estudiants
* Ciència: 6.080 estudiants
* Humanitats: 2.542 estudiants
* Medicina: 2.158 estudiants
Cal destacar l'Escola de Negocis de Warwick (Warwick Business School), amb més de 6.000 estudiants i participants i un MBA considerat tota una referència a nivell europeu, triple acreditat per AASB, AMBA i ICS. El programa de doctorat de WBS ha estat reconegut com el millor d'Europa pel Financial Times. És conegut també el màster en polítiques culturals, que estudien molts experts en gestió cultural.
Els estudiants tenen fins al Gener per aplicar a la Universitat, encara que en cas de no ser acceptats poden tornar-ho a intentar un darrer cop al Juliol mitjançant el procés de Clearing.

## Referències

* ↑ Funding Councils Research Assessment Exercise, 2001
* ↑ Young-Powell, Abby. «Clearing in the UK 2022: Guide for international students» (en anglès). [Consulta: 25 abril 2022].
* ↑ «Key dates for applying to Warwick». [Consulta: 25 abril 2022].

## Enllaços externs

* Universitat de Warwick - Lloc web oficial (anglès)
# Urbanna

Urbanna és una població dels Estats Units a l'estat de Virgínia. Segons el cens del 2000 tenia 543 habitants, 266 habitatges, i 160 famílies. La densitat de població era de 499,2 habitants per km².

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* ↑ «Fact Sheet- Urbanna». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 13 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Urbanna». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-10. [Consulta: 13 agost 2010].
# Urbank (Minnesota)

Urbank és una població dels Estats Units a l'estat de Minnesota. Segons el cens del 2000 tenia 59 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Urbank tenia 59 habitants, 32 habitatges, i 16 famílies. La densitat de població era de 31,2 habitants per km².
Dels 32 habitatges en un 21,9% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 43,8% hi vivien parelles casades, en un 3,1% dones solteres, i en un 46,9% no eren unitats familiars. En el 46,9% dels habitatges hi vivien persones soles el 25% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era d'1,84 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,59.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 15,3% tenia menys de 18 anys, un 10,2% entre 18 i 24, un 22% entre 25 i 44, un 28,8% de 45 a 60 i un 23,7% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 48 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 108,3 homes.
La renda mediana per habitatge era de 40.625 $ i la renda mediana per família de 46.458 $. Els homes tenien una renda mediana de 31.250 $ mentre que les dones 12.083 $. La renda per capita de la població era de 15.105 $. Cap de les famílies i el 7,3% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Urbank». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 7 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Urbank». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-12. [Consulta: 7 agost 2010].
# Túrau

Túrau o Turaw (belarús Ту́раў, rus Ту́ров (Túrov), polonès Turów) és una ciutat al districte de Žytkavičy o Zhytkavitxy Raion de la Província de Hómiel de Belarús. Segons el cens del 2002 tenia 3.200 habitants.

## Història

Tradicionalment, la ciutat ha estat capital del poble eslau dels dregovitxos, que vivien al sud de Belarús, a la zona del Prípiat, ocupant Polèsia i el centre del país.
El Principat de Turaŭ fou esmenat per primer cop el 980. Fou fundat per Iaropolk I (1078-1087), fill d'Iziaslav de Nóvgorod i Kíev, qui independitzarà el principat fins al 1223. El 1014 Sviatopolk Uladzdimirovitx, governador de Turaŭ, dominava el Prípiat i Kíev, i el seu germà Sviatoslav, tot el país dels dregovitxos.
Del 1015 al 1019 esdevingué rei de Kíev i instaura les vece a les principals ciutats del país, com Hrodno, fundada el 1183. Tanmateix, el 1054 Iziaslav de Kíev ocupà el tron de Turaŭ, Pinsk i el país dels dregovitxos, fins que el 1132 Uladzdimir Monomakh el tornà a incorporar a Kíev. En el segle xii restà sota govern del bisbe Kirill (1130-1182), i finalment fou incorporat a Lituània per Hedymin. Fou destruïda pels tàtars el 1502 i el 1521. Va passar a formar part de les possessions de la família Ostrogski i va perdre tot l'antic esplendor. Finalment, quan es va produir la Segona Partició de Polònia el 1793, va passar a Rússia.
# Túpolev Tu-95

El Túpolev Tu-95 (rus: Туполев Ту-95; denominació OTAN: Bear) és un bombarder estratègic de grans dimensions propulsat per quatre turbohèlices i que serveix com a plataforma de llançament de míssils. Emprengué el seu primer vol el 1952, entrà en servei amb l'Aviació de Llarg Abast de la Força Aèria Soviètica el 1956 i fou utilitzat en combat per primera vegada el 2015. Es preveu que presti servei en les Forces Aeroespacials de la Federació Russa com a mínim fins al 2040. El Tu-142 n'és una versió per a patrulla marítima, mentre que el Tu-114 n'és un derivat emprat com a avió de passatgers.
Té un abast d'uns 15.000 km. Va equipat amb quatre motors Kuznetsov NK-12 amb hèlices contrarotatòries. És l'únic bombarder estratègic propulsat per hèlices encara en servei. El Tu-95 és una de les aeronaus militars més sorolloses, en gran part perquè els extrems de les pales de les hèlices superen la velocitat del so. Les seves característiques ales en fletxa estan configurades a un angle de 35°. El Tu-95 és l'únic avió propulsat per hèlices i amb ales en fletxa que ha estat fabricat en grans quantitats.
El 30 d'octubre del 1961, un Tu-95 modificat transportà i deixà anar la Bomba Tsar, la bomba termonuclear més poderosa mai detonada.

## Referències

* ↑ Kràmnik, I. «Оружие: Возвращение летающего медведя» (en rus). Lenta.ru, 19-07-2007.
* ↑ Mas de Xaxàs, X. «Odessa pateix el pitjor atac d'una Rússia frenada al Donbass». La Vanguardia. [Consulta: 5 desembre 2022].
* ↑ «Big Ivan, The Tsar Bomba ("King of Bombs"): The World's Largest Nuclear Weapon». Arxivat 2016-06-17 a Wayback Machine. nuclearweaponarchive.org, 3 setembre 2007. Consulta: 5 juny 2010.
# José Guerra Lozano

José Guerra Lozano (Còrdova, 28 de desembre de 1880 - 19 d'agost de 1936) va ser un polític espanyol, perit agrícola, al començament de la Guerra Civil espanyola era president de la Diputació Provincial de Còrdova. Capturat pels revoltats, va ser afusellat pocs dies després.
Va ser regidor de l'ajuntament de Còrdova pel Partit Republicà Radical, per passar a ser el 1931 el primer president de la Diputació Provincial de Còrdova de la Segona República. En el seu primer mandat va racionalitzar les comunicacions provincials, dissenyant les primeres carreteres a la Sierra i va millorar el funcionament de l'Hospital Provincial. El febrer de 1936 fou novament escollit regidor per Izquierda Republicana.
El 18 de juliol de 1936, va intentar resistir al costat d'uns altres, entre els quals es trobaven l'alcalde Manuel Sánchez Badajoz i els diputats socialistes Vicente Martín Romera i Manuel Castro Molina, a la mateixa seu del Govern Civil. No obstant això, els revoltats van poder reduir amb relativa facilitat la seva resistència, i fou detingut.
El metge encarregat de certificar les morts després dels afusellaments, era amic personal, per la qual cosa li va proposar un pla per fugir a Madrid, però Guerra es va negar al·legant que no havia fet res dolent per haver de fugir de la legalitat. Finalment, va ser traslladat al lloc de l'afusellament en el vehicle del metge el 19 d'agost de 1936.

## Enllaços externs

* José Guerra Lozano a Cordobapedia
# Valdis Birkavs

Valdis Birkavs (Riga, 28 de juliol de 1942) és un polític letó. El 1990 va ser escollit per al parlament de Letònia i va participar en la fundadació del partit Via Letona (LC). Després que Via Letona (LC) guanyés les eleccions parlamentàries del 1993, Birkavs es va convertir en el primer ministre, liderant una coalició al govern entre Via Letona (LC) i Unió d'Agricultors Letons (LZS). Va renunciar al càrrec després que el partit amb el qual formava la coalició governamental deixés el govern l'estiu de 1994. Durant el següent govern, Birkavs es va convertir en viceprimer ministre i ministre de Relacions Exteriors. Es va mantenir com a ministre de Relacions Exteriors durant cinc anys amb quatre primers ministres diferents, finalment va renunciar al seu càrrec el 1999. A les eleccions presidencials de 1999, el president (a Letònia és elegit pel Parlament) va ser nominat com a candidat i va rebre el segon lloc. Posteriorment, va ser nomenat ministre de justícia, i va servir en aquest càrrec fins al 2000.
Valdis Birkavs és membre del Club de Madrid.

## Referències

* ↑ «Valdis Birkavs - Club de Madrid» (en (castellà)). Arxivat de l'original el 2012-12-22. [Consulta: 24 setembre 2016].
# Vakinankaratra

Vakinankaratra és una regió central de Madagascar. La capital de la regió és Antsirabe. Vakinankaratra té una superfície de 16.599 km² (6409 mi²), i l'any 2013 tenia una població estimada d'1.803.307 d'habitants.

## Història

El regne de Vakinankaratra, anomenat el regne del riu Andrantsay, va ser fundat a principis del segle xvii per Andrianony, un príncep originari d'Alasora, al sud d'Antananarivo. La capital del regne va ser Fivavahana actualment en el Districte de Betafo.
El darrer governant del Regne d'Andrantsayva ser Andriamanalinarivo que ocupava el tron quan el rei d'Imerina, Andrianampoinimerina, va conquerir l'àrea amb l'ajuda del jove príncep Radama I a principis del segle xix. El territori va ser integrat al Regne de Merina sota el nou nom de Vakinankaratra.
Durant el període colonial la capital de la regió va passar a ser Antsirabe.

## Població

Vakinankaratra és la segona regió amb més població de Madagascar i té la segona densitat de població més alta, només superada per Analamanga, on es troba la capital nacional i ciutat més gran del país, Antananarivo. L'any 2013, Vakinankaratra tenia una població estimada d'1,803,307 d'habitants i una densitat mitjana de 108.6 persones per km². La gran vasta de la població pertany al grup ètnic Merina.

## Geografia

Vakinankaratra està situada en les terres altes centrals de Madagascar. La regió té una superfície de 16.599 km² (6.409 mi²) sent la tercera regió menys extensa de Madagascar. Limita amb la regió de Bongolava al nord-oest, Itasy al nord, Analamanga al nord-est, Alaotra Mangoro i Atsinanana a l'est, Amoron'i Mania al sud, i Menabe a l'oest.
Un cert nombre de minerals preciosos han estat trobats a Vakinankaratra, i inclouen la ferrocolumbita, la liddicoatita, i la londonita.

## Divisions administratives

La regió de Vakinankaratra és dividida en set districtes, els quals són a la vegada subdividits en 86 comunes.
* Districte Ambatolampy
* Districte Antanifotsy
* Districte Antsirabe I
* Districte Antsirabe II
* Districte Betafo
* Districte Faratsiho
* Districte Mandoto

## Política

Des del 2009, després del començament de la crisi política nacional, Paul Razanakolona ha mantingut la posició de Cap de Regió. Els Caps de Regió anteriors inclouen Lantoniaina Nirina Harintsoa Rabenantoandro (2004-2008) i Étienne Randimbiharimanana (2008-2009).

## Vegeu també

* Província d'Antananarivo

## Referències

* 1 2 Institut National de la Statistique, Antananarivo.
* ↑ Razanakolona, Paul. «Le mot du chef de région» (en francès). Région Vakinankaratra. Arxivat de l'original el 2012-04-15. [Consulta: 1r maig 2012].
* ↑ Cahoon, Ben. «Madagascar Provinces and Regions». Worldstatesmen.org. [Consulta: 1r maig 2012].

## Enllaços externs

* Région Vakinankaratra Arxivat 2006-07-02 a Wayback Machine. (en francès).
* Turisme Web oficial de turisme de Vakinankaratra (en francès).
# VakıfBank Spor Kulübü

VakıfBank Spor Kulübü o VakıfBank SK és un club esportiu d'Istanbul establert l'any 1986 (a Ankara) i dedicat al voleibol femení.
En la temporada 2016-17 de la Lliga turca de voleibol femení (Sultanlar Ligi, Llliga de les sultanes) l'equip comptava amb jugadores de la selecció turca com Kübra Akman, Gizem Örge, Gözde Sonsırma o Naz Aydemir, així com estrelles internacionals com ara Sheilla Castro de Paula Blassioli (Brasil) o Robin de Kruijf (Països Baixos). Des del 2008 l'entrenador de l'equip és l'italià Giovanni Guidetti, que ha guanyat amb l'equip el 2013 FIVB Club World Championship a Zúric, dues Copa d'Europa de voleibol femenina i nombroses copes domèstiques turques. El VakıfBank també ha arribat a guanyar una medalla de plata el 2011 a Doha i una de bronze el 2013 a Manila a les FIVB Club World Championships.

## Referències

* ↑ https://web.archive.org/web/20151130032756/http://www.vakifbanksporkulubu.com/tarihce.aspx?pageID=92
* ↑ https://web.archive.org/web/20150822122054/http://www.vakifbanksporkulubu.com/sporcular.aspx?pageID=47
* ↑ http://www.fivb.com/en/about/news/guidetti-parts-ways-with-the-netherlands-to?id=65837

## Enllaços externs

* Pàgina web
# José Ignacio López de Arriortúa

José Ignacio López de Arriortúa (Amorebieta-Etxano, 18 de gener de 1941) és un enginyer industrial basc. Ha estat una de les figures més destacades al món industrial automobilístic, gràcies a la seva gestió dins del grups General Motors i Volkswagen.

## Biografia

Va néixer a Amorebieta el 18 de gener l'any 1941. Es va doctorar el 1966 en Enginyeria industrial per l'Escola d'Enginyers Industrials de Bilbao, començant a treballar per a Firestone a la fàbrica que la multinacional té a Basauri.
El 1980 fou contractat per General Motors (GM), ja que l'empresa va decidir instal·lar-se al municipi de Figueruelas (província de Saragossa). Des de llavors fou conegut amb el malnom de Superlópez. Va arribar a ser cap mundial de compres de GM. Destacà per la seva estratègia d'adquisició de marques destacades a Opel, de General Motors, i a Volkswagen.
Emprava una metodologia econòmica per optimitzar recursos:
* Analitzant el potencial d'estalvi.
* Aplicant "Global Sourcing".
* Implementant Matrius Purchasing System.
* Mesurant els resultats.
Va fundar la consultoria Grupo López Arriortúa l'any 1996. Acusat el 1996 d'haver robat documents i d'haver revelat secrets de la General Motors, finalment la causa d'espionatge industrial fou sobreseguda el 1998.
La seva màxima aspiració fou establir una planta automobilística a la seva ciutat natal. La seva idea era implantar un nou concepte on els proveïdors s'encarregaven de muntar ells mateixos les peces als vehicles, aconseguint un hipotètic cost zero a l'ensamblatge. Finalment la decisió dels dirigents de la marca fou instal·lar-la a Polònia, a causa dels seus menors costos.
Un greu accident patit el 8 de gener de 1998, on el cotxe amb què viatjava acabà col·lidint contra un camió al municipi de Cogollos (Burgos), el va deixar 40 dies sense memòria i 3 mesos hospitalitzat. Després de la recuperació es va retirar.
# Dalnegroïta

La dalnegroïta és un mineral de la classe dels sulfurs que pertany al grup de la chabourneïta. Rep el nom en honor d'Alberto Dal Negro, catedràtic de mineralogia i cristal·lografia de la Universitat de Pàdua (Itàlia).

## Característiques

La dalnegroïta és una sulfosal de fórmula química (Tl₄Pb₂)(As₁₂Sb₈)S$_{34}$. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 2009. Cristal·litza en el sistema triclínic. La seva duresa a l'escala de Mohs es troba entre 3 i 3,5. Es tracta de l'anàleg de la chabourneïta amb arsènic dominant. Es troba estructuralment relacionada amb el grup de la sartorita.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la dalnegroïta pertany a «02.HC: Sulfosals de l'arquetip SnS, amb només Pb» juntament amb els següents minerals: argentobaumhauerita, baumhauerita, chabourneïta, dufrenoysita, guettardita, liveingita, parapierrotita, pierrotita, rathita, sartorita, twinnita, veenita, marumoïta, fülöppita, heteromorfita, plagionita, rayita, semseyita, boulangerita, falkmanita, plumosita, robinsonita, moëloïta, dadsonita, owyheeïta, zoubekita i parasterryita.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a la pedrera Lengenbach, que es troba a la comuna de Binn (Valais, Suïssa). També ha estat descrita a la mina Jiepaiyu, al comtat de Shimen (Hunan, República Popular de la Xina), i al dipòsit de Vorontsovskoe, a Tur'insk (óblast de Sverdlovsk, Rússia). Aquests dos indrets, més la localitat tipus, són els únics de tot el planeta on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Dalnegroite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 16 juliol 2019].
# Merla becnegra dels tepuis

La merla becnegra dels tepuis (Turdus murinus) és un ocell de la família dels túrdids (Turdidae).

## Hàbitat i distribució

Habita boscos i sabanes dels turons del sud de Veneçuela i Guyana.

## Taxonomia

Considerada una subespècie de Turdus ignobilis pel Handbook of the Birds of the World.

## Referències

* ↑ J del Hoyo, NJ Collar, DA Christie, A Elliott, LDC Fishpool, P Boesman i GM Kirwan.2016. HBW and BirdLife International Illustrated Checklist of the Birds of the World. Volum 2: Passerines. Lynx Edicions and BirdLife International, Barcelona i Cambridge.
# Let's Go Luna!

Let's Go Luna! és una sèrie de dibuixos animats creada per la televisió estatunidenca creada per Joe Murray.

## Argument

Let's Go Luna! Ambientat en un món poblat per animals antropomorfs, se centra en tres nens: Leo, un wombat d'Austràlia, Andy, una granota dels Estats Units i Carmen, una papallona de Mèxic, que viatgen arreu del món amb la seva actuació de viatge dels seus pares. troupe "Circo Fabuloso". Al llarg de les seves parades, Lluna la Lluna, representada a 1,5 m d'alçada amb braços, cames i un rostre i portava un barret de palla i unes botes vermelles, de vegades arriba a la Terra per ensenyar-los sobre idiomes locals, música, menjar, i altres costums. Dos episodis de mitja hora, formats per dos segments cadascun i quatre en total, tenen lloc en un sol país on la colla es deté, coneix i coneix amics a tot el món. Amb un equip d'antropòlegs culturals a bord, Let's Go Luna! està "minuciosament investigat per garantir que les ciutats i les regions es retratin autènticament i respectuosament".

## Patrocinadors

* Homer (des del 2018).
* "PBS Viewers Like You" (des del 2018).

## Referències

* ↑ Mercedes Milligan. «PBS KIDS Gets Refreshed ‘Ruff Ruffman,’ Joe Murray’s ‘Luna Around the World'». Animation Magazine, 31-07-2017.

## Enllaços externs

* Lloc web oficial
# Toledo Museum of Art

El Toledo Museum of Art és un museu d'art situat a la ciutat de Toledo, Ohio, als Estats Units. Conté obres catalanes, com les pintures murals romàniques de Sant Llorenç d'Isavarre i de Sant Iscle i Santa Victòria de Surp (Pallars Sobirà) i part del claustre de Santa Maria d'Espirà de l'Aglí; havia tingut olis d'Hermen Anglada Camarasa (el famós La gata rosa, c. 1911) i de Josep Mompou (Tossa, la platja, 1932), que varen ser venuts a començaments del segle xxi. Hom hi pot admirar quadres de Goya, Canaletto, Thomas Cole i El Greco.

## Col·lecció

Situat en un parc de 20.000 m2 delimitat per Monroe Street, West Woodruff Avenue, Scottwood Avenue i Parkwood Avenue respectivament, davant de l'edifici principal del Museu, al sud d'una àrea residencial de caràcter victorià i respectant en tot moment una densa plantació de roures centenaris, se situa el Pavelló de Vidre del Museu d'Art de Toledo.
Sota l'aparença d'un senzill volum s'amaguen 7.000 m2 de superfície distribuïts en dos pisos que alberguen a la planta baixa (concebuda com un espai diàfan) l'àrea d'exposicions i en el nivell inferior lleugerament soterrat i ocupant pràcticament la meitat de la seva superfície, el taller didàctic de fosa de vidre i bufat obert al públic. Basada en una retícula de formes rectangulars, la planta ha evolucionat fins a la configuració actual en què les sales d'exposició s'allotgen en recintes autònoms de vidre de forma arrodonida envoltats per una segona pell del mateix material. En els panells s'ha reemplaçat el vidre temperat (lleugerament verdós) per un vidre incolor que permet filtrar a l'interior les vistes del paisatge incorporant-les al recorregut pel museu.

## Enllaços externs

* Toledo Museum of Art - Lloc web oficial
* Centre per les arts visuals de la universitat de Toledo Arxivat 2008-05-17 a Wayback Machine.