OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Serrat del Jutge

El Serrat del Jutge és un serrat situat en el límit de les comunes rosselloneses de Baixàs i de Vilanova de la Ribera, a la Catalunya Nord.
El serrat, pràcticament del tot conreat, és el punt més alt de la comuna de Vilanova de la Ribera, i conté un dels molins de vent de producció d'electricitat de la propera Central de Baixàs, que queda just al nord. El serrat queda emmarcat al nord pel Còrrec de l'Om i al sud pel Còrrec de la Mosca.

## Referències

* ↑ «El Serrat del Jutge en els ortofotomapes de l'IGN». Arxivat de l'original el 2016-09-18. [Consulta: 11 setembre 2016].
# Lokomotivni

Lokomotivni - Локомотивный (rus) és un possiólok amb estatus de ciutat tancada a 264 km al sud-oest de Txeliàbinsk dins l'óblast de Txeliàbinsk (Rússia).
# State of the Union

State of the Union és una pel·lícula estatunidenca de Frank Capra, estrenada el 1948. La pel·lícula va ser escrita per Myles Connolly i Anthony Veiller basada en l'obra del mateix nom de Russel Crouse i Howard Lindsay que va guanyar un premi Pulitzer. Capra i els seus guionistes es van mantenir extremadament fidels a l'obra original i van actualitzar el guió durant la filmació. Spencer Tracy va ser la primera opció com a protagonista tant per a Capra com per als autors de l'obra.

## Argument

Un industrial inicia la seva carrera política en el partit republicà com a candidat a la presidència dels Estats Units, però la seva tasca requerirà compromisos incòmodes tant en el terreny polític com en el matrimonial.

## Repartiment

* Spencer Tracy: Grant Matthews
* Katharine Hepburn: Mary Matthews
* Van Johnson: 'Spike' McManus
* Angela Lansbury: Kay Thorndyke
* Adolphe Menjou: Jim Conover
* Lewis Stone: Sam Thorndyke
* Howard Smith: Sam I. Parrish
* Charles Dingle: Bill Nolard Hardy
* Maidel Turner: Lulubelle Alexander
* Raymond Walburn: Jutge Alexander
* Margaret Hamilton: Norah
* Art Baker: Locutor de ràdio
* Pierre Watkin: Senador Lauterback
* Florence Auer: Grace Orval Draper
* Irving Bacon: Buck Swanson
* Charles Lane: Blink Moran

## Producció

L'actriu Claudette Colbert fou elegida originalment per fer el paper de Mary, l'esposa de Grant Matthews. Desavinences amb Capra van fer que Colbert abandonés la pel·lícula. Katharine Hepburn va ser escollida com a substituta pocs dies abans de començar la filmació. Ella havia estat ajudant a Tracy amb el guió i, per tant, ja coneixia l'obra.
Durant la filmació hi va haver tensió entre Adolphe Menjou i Katharine Hepburn, ja que el primer era membre del grup polític conservador Motion Picture Alliance for the Preservation of American Ideals, que vetllaven per la preservació dels ideals americans; Hepburn perytanyia al Committee for the First Amendment que s'oposava a la repressió que patiren molts artistes. Durant el rodatge, Menjou va testificar com a testimoni davant el House Un-American Activities Committee. Moltes fonts van informar que al plató, Hepburn va ser "cordial" amb Menjou quan tenien escenes conjuntes, però fora d'això, s'evitaven.

## Referències

* 1 2 3 «State of the Union (1948) - Notes - TCM.com» (en anglès). [Consulta: 26 setembre 2019].
* ↑ «State of the Union». The New York Times.
* ↑ Scherle and Levy 1977, p. 233.
* ↑ McBride 1992, p. 547.
# Isaac Milner

Isaac Milner (1750 – 1820) va ser un matemàtic, químic i religiós anglès conegut per haver estat el setè professor lucassià de la universitat de Cambridge.
Després d'ingressar a la universitat de Cambridge com un senzill becari i graduar-se amb honors el 1774, va ser ordenat diaca de l'Església d'Anglaterra i nomenat fellow del Queens' College de Cambridge. A partir de 1782 va ser professor de filosofia natural de la universitat i el 1798 va succeir Edward Waring en la Càtedra Lucasiana de matemàtiques.
Tot i que va fer un important descobriment per la producció d'àcid nitrós (component important de la pólvora), la seva producció científica no és gens original i destaca per la permanent sospita sobre les obres dels grans matemàtics francesos de la seva època. Tant en el seu mandat com en el del seu predecessor (Waring), la recerca va ser desconeguda i l'especialització desencoratjada.

## Referències

* ↑ Knox, pàgina 207.

## Bibliografia

* Knox, Kevin C. «The negative side of nothing: Edward Waring, Isaac Milner and Newtonian values». A: Kevin C. Knox; Richard Noakes (eds.). From Newton to Hawking: A History of Cambridge University's Lucasian Professors of Mathematics (en (anglès)). Cambridge University Press, 2003, p. 205-240. ISBN 0521663105.
# Philautus simba

Philautus simba és una espècie de granota que es troba a Sri Lanka.
Està amenaçada d'extinció per la pèrdua del seu hàbitat natural.

## Referències

* Manamendra-Arachchi, K. & Pethiyagoda, R. 2004. Philautus simba. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 8 de gener de 2008.
# Adolfo Alfredo Pedernera

Adolfo Alfredo Pedernera (Avellaneda, 18 de novembre de 1918 - Avellaneda, 12 de maig de 1995) fou un futbolista i entrenador de futbol argentí.
Fou anomenat El Maestro (el mestre), essent considerat per molts especialistes un dels futbolistes argentins més importants de tots els temps. Fou escollit com el 12è millor futbolista sud-americà del segle xx per IFFHS l'any 2000.
Després de passar per CA Huracán, l'any 1933 ingressà al River Plate. Mentre romangué al club guanyà cinc campionats nacionals els anys 1936, 1937, 1941, 1942 i 1945. Amb la selecció guanyà la Copa Amèrica de futbol dels anys 1941 i 1945. Formà la dantera coneguda com La Màquina al costat de Ángel Labruna, José Manuel Moreno, Félix Loustau i Juan Carlos Muñoz.
El 1949 jugà al CD Los Millonarios de Colòmbia on coincidí amb Alfredo Di Stéfano i guanyà la lliga del mateix any. Ja com a jugador-entrenador del club guanyà tres campionats més (1951 a 1953) i la Copa Colòmbia de 1953. També guanyà la Petita Copa del Món de 1953.
Després de retirar-se com a futbolista, Pedernera fou entrenador. Dirigí a Nacional a Uruguai, Gimnasia y Esgrima de La Plata, CA Huracán, CA Independiente, Boca Juniors, América de Cali i River Plate. També entrenà les seleccions nacionals de Colòmbia i Argentina.
El 1993 publicà la seva autobiografia titulada El fútbol que viví ... y que yo siento (el futbol que vaig viure ... i que jo sento ...).

## Palmarès

* Copa Amèrica de futbol: 1941, 1945
* Lliga argentina de futbol: 1936, 1937, 1941, 1942, 1945
* Lliga colombiana de futbol: 1949, 1951, 1952, 1953
* Copa Colòmbia: 1953

## Referències

* ↑ IFFHS' Century Elections - rsssf.com - by Karel Stokkermans, RSSSF, 2000.
* ↑ «La Máquina de River Plate» (en castellà). Marca.com, 04-03-2011. [Consulta: 4 març 2011].

## Enllaços externs

* (castellà) Perfil a Futbol Factory
# Josep Lluís Viciana i Monfort

Josep Lluís Viciana (Terrassa, 1951) és un guionista, productor i director d'animació català.
El 1991 Viciana va ser un dels fundadors de Neptuno Films, una productora d'animació nascuda a Terrassa (Barcelona) i que en poc temps va esdevenir molt important en el sector de l'animació. De Neptuno Films, amb Viciana com a director de sèries animades i la majoria també creador, van sortir productes tan coneguts com ara "Megaminimals", exportada a diferents països com Estats Units, Kènia o Xina, gràcies a la seva exposició al Festival de Cannes
Neptuno Films va ser classificada com la segona productora més prospera d'Europa segons un estudi de The Global Animation Business en col·laboració amb l'associació europea d'animació CARTOON. A més, la productora de Viciana va ser escollida com un dels 10 millors estudis d'animació fora dels Estats Units, segons Animation Magazine.
"L'Aneguet Lleig" es va vendre a la televisió pública xinesa el 1997, i va ser la primera sèrie d'animació occidental en introduir-se en aquest mercat. Per altra banda, "La Vaca Connie" s'ha exportat a països com Estats Units i Canadà i va ser una de les sèries més premiades del Festival de Cannes de l'any 2000. A més, va guanyar un premi Cartoons on the Bay el 2005 i un Zapping Award al 2006. "Detective Bogey" va guanyar el premi a la millor sèrie animada Llatinoamericana. "Megaminimals" ha estat exportada a diferents països com Estats Units, Kènia o Xina, gràcies a la seva exposició al Festival de Cannes.

## Referències

* ↑ «Josep Lluís Viciana i Monfort». Diccionari enciclopèdic del cinema a Catalunya. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Matinals infantils Archives – Som Cinema». Arxivat de l'original el 2018-06-23. [Consulta: 23 juny 2018].
* 1 2 3 Neptuno Films. «Megaminimals Entrevista Josep Viciana a Rac1», 24-09-2012. [Consulta: 23 juny 2018].
# Lokosphinx

L'equip Lokosphinx (codi UCI: LOK), conegut anteriorment com a Lokomotiv, és un equip ciclista professional rus de categoria continental. Creat el 2007, competeix tant en ciclisme en pista com en ruta. No s'ha de confondre amb l'anterior equip Lokomotiv.

## Principals resultats

* Volta a l'Alentejo: Aleksei Kunxin (2012)
* Volta a La Rioja: Ievgueni Xalunov (2012)
* Gran Premi della Liberazione: Ievgueni Xalunov (2014)
* Volta a la Comunitat de Madrid: Ievgueni Xalunov (2015)
* Trofeu Matteotti: Ievgueni Xalunov (2015), Serguei Xílov (2017)
* Clàssica d'Ordizia: Serguei Xílov (2017)

### A les grans voltes

* Giro d'Itàlia
** 0 participacions
* Tour de França
** 0 participacions
* Volta a Espanya
** 0 participacions

## Composició de l'equip

2016 :
2017 :

## Classificacions UCI

L'equip participa en les proves dels circuits continentals i principalment en les curses del calendari de l'UCI Europa Tour.
UCI Amèrica Tour
| Temporada | Classificació per equips | Millor ciclista en la classificació individual |
| 2014 | 43è | Kiril Svéixnikov (357è) |
| 2015 | 55è | Kiril Svéixnikov (447è) |
UCI Europa Tour
| Temporada | Classificació per equips | Millor ciclista en la classificació individual |
| 2012 | 50è | Ievgueni Xalunov (138è) |
| 2013 | 83è | Serguei Xílov (380è) |
| 2014 | 40è | Serguei Xílov (133è) |
| 2015 | 40è | Ievgueni Xalunov (24è) |
| 2016 | 62è | Serguei Xílov (259è) |
| 2017 | 30è | Serguei Xílov (102è) |

## Referències

* ↑ Classificacions UCI Arxivat 2011-08-19 a Wayback Machine. (Web oficial de l'UCI).

## Enllaços externs

* Plantilles i resultats a firstcycling.com
* Plantilles a memoire-du-cyclisme.eu
* Plantilles i resultats a cyclebase.nl
# Isaac Mossel

Isaac Mossel (neerlandès: Isaäc Mossel) (Rotterdam, 22 d'abril de 1870 - Amsterdam, 29 de desembre de 1923) violoncel·lista holandès. Germà del violinista Max Mossel.
Va començar a estudiar violí amb el seu pare als tres anys i als vuit va debutar a Rotterdam amb un concert de Berio. Després va passar al violoncel, va estudiar sota la direcció de Louis Köhler i Oscar Eberle.
El 1886 va fer una gira com a solista a Alemanya i Suïssa, entre el 1887 i el 1888. Va tocar a l'Orquestra Filharmònica de Berlín. El 1888 - 1905 anys. solista de l'Orquestra Concertgebouw, però després, pel que sembla, no es va entendre amb Willem Mengelberg i va deixar la banda. El 1921 va intentar crear la seva pròpia Orquestra Simfònica d'Amsterdam (Països Baixos. Amsterdams Symphonie Orkest) i la va dirigir com a director d'orquestra; poc després de la mort de Mossel, l'orquestra va ser dissolta. Membre permanent de conjunts de cambra, especialment trios de piano: Amsterdam Trio amb Anton Verheij i Julius Röntgen Jr…. El company de Mossel en la creació musical va ser també Carl Flesch, que va parlar d'ell, primer de tot, com a professor incansable, fundador de l'escola holandesa de violoncel i competidor, en termes pedagògics, Edward Jacobs. Entre els seus molts alumnes tingué a Max Oróbio de Castro, Louis Schuijer, Michel Penha. Entre les estrenes interpretades per Mossel hi ha el poema simfònic Rosh Hashanah per a violoncel i orquestra de Carl Smulders (1902).
Julius Röntgen va dedicar a Mossel la Sonata per a violoncel i piano Op. 41 (1901).

## Referències

* ↑ Les memòries de Carl Flesch / Trans. Hans Keller i ed. per ell en col·laboració amb CFFlesch - Da Capo Press, 1979. - P. 218-219. (eng.)
# Adoració dels pastors (Poussin)

L'adoració dels pastors és una pintura de 1633-34 feta pel pintor francès Nicolas Poussin (1594-1665), conservada en la National Gallery de Londres (Sala 19). Es tracta d'un oli sobre tela de 97,2 per 74 centímetres. Inusualment, l'obra és signada per Poussin, amb un "N. Pusin.fe" ["fecit"] ubicat a la part inferior dreta. El 1637, poc després de ser pintat, va ser posseït pel cardenal Joan Carles de Mèdici (1611-1663), el segon fill del Duc Cosme II de Mèdici i va ser ubicat a la vil·la que tenia als afores de Florència.

## Referències

* 1 2 Wine, 334

## Bibliografia

* Blunt, Anthony, Art and Architecture in France, 1500-1700, 2nd edn 1957, Penguin
* Mahon, Denis, Nicolas Poussin: Works from his First Years in Rome, 1999, The Israel Museum, Jerusalem (Electa), ISBN 965-278-229-7
* Schiller, Gertud, Iconography of Christian Art, Vol. I, 1971 (English trans from German), Lund Humphries, London, ISBN 0853312702
* Wine, Humphrey, National Gallery Catalogues (new series): The Seventeenth Century French Paintings, 2001, National Gallery Publications Ltd, ISBN 185709283X

## Enllaços externs

* Pàgina de la Galeria nacional amb imatge en Alta Qualitat
# Josep Lluís Vilaseca i Guasch

Josep Lluís Vilaseca i Guasch (Barcelona, 8 de març de 1930 - 14 de novembre de 2020) fou un advocat català, dirigent esportiu i diputat al Parlament de Catalunya en la IV Legislatura.

## Biografia

Llicenciat en dret per la Universitat de Barcelona, va ser membre del Col·legi d'Advocats de Barcelona. Fins a 1982 fou secretari del Consell d'Administració de Banca Catalana. Vinculat al món de l'esport, va ser directiu del FC Barcelona durant la presidència d'Agustí Montal Costa, president de la Comissió Jurídica i de Disciplina de la UEFA el 1996 i membre del Comitè Olímpic Espanyol. De 1987 a 1992 fou vicepresident del Comitè Organitzador Olímpic de Barcelona 1992 (COOB’92).
El 17 de novembre de 1974 participà en la fundació de Convergència Democràtica de Catalunya al monestir de Montserrat. Des del 1980 al 1988 fou Director general d'Esports de la Generalitat, amb rang de secretari general de 1988 a 1995. Va ser diputat al Parlament de Catalunya per CiU arran de les eleccions autonòmiques de 1995 i membre de la Comissió de Política Cultural del Parlament de Catalunya fins al 1997. També fou Jurat dels Premis de la Fundació Príncep d'Astúries. Entre d'altres reconeixements, va rebre la Creu de Sant Jordi el 2002, l'Orde del Mèrit de la UEFA el 2007 i la Medalla d'Or de la Ciutat de Barcelona al mèrit esportiu el 2014. També va ser president de l'Fundació de l'Agrupació Mútua entre 1997 i 2006.
L'octubre de 2014 publicà el seu primer llibre, titulat Que consti en acta.

## Referències

* ↑ «Mor Josep Lluís Vilaseca». CCMA, 14-11-2020 [Consulta: 14 novembre 2020].
* 1 2 «Josep Lluís Vilaseca i Guasch». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Diputats del Parlament de Catalunya en la V Legislatura p. 236
* ↑ Lainz, Lluís. De portes endins. Roca Editorial, p. 41. ISBN 978-84-15242-38-3.
* ↑ C.M. «Vilaseca deja Agrupació Mútua tras nueve años como presidente» (en castellà). Cinco Días, 21-06-2006. [Consulta: 16 novembre 2020].

## Enllaços externs

* Entrevista Arxivat 2011-09-07 a Wayback Machine. a Sportmagister.com
* La Agrupació homenajeó ayer a Josep Lluís Vilaseca diari Sport, 18-9-2009
# Cal Tutor (Vallcebre)

Cal Tutor és una masia del municipi de Vallcebre. Està situada una alçada de 1.186,9 msnm. Forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Masia amb planta rectangular que consta de planta baixa, dos pisos i golfes i coberta a dos vessants amb el carener perpendicular a la façana de llevant. Hi ha tres obertures per pis seguint el mateix eix de simetria. La porta, al centre de la planta baixa, és d'arc rebaixat i la resta d'obertures tenen la llinda, els brancals i l'ampit de grans carreus de pedra. En un costat té annex un cos de planta baixa i un pis amb coberta a un vessant, i a continuació un cobert amb teulada a un vessant. El parament està arrebossat excepte les obertures que són de pedra vista.

## Notícies històriques

Construïda a finals del segle xvii o començaments del xviii, en uns anys de fort creixement demogràfic de Vallcebre, és una de les masies més ben conservades del terme.

## Vegeu també

* Vallcebre
* Llista de monuments de Vallcebre

## Referències

* ↑ «Mapa de l'ICC». Institut Cartogràfic de Catalunya. [Consulta: 4 febrer 2015].
* 1 2 3 «Cal Tutor». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 4 febrer 2015].
# Simbar-Xipak

Simbar-Xipak o Simbar-Šipak o potser Simbar-Šiḫu (la lectura del text cuneïforme és incerta) va ser el fundador de la segona dinastía del País de la Mar, la cinquena dinastia de Babilònia, segons la Llista dels reis de Babilònia. Va regnar des del 1021 aC al 1004 aC aproximadament, o potser del 1025 aC al 1008 aC. Era fill d'Eriba-Sin, un personatge per altra banda desconegut.
Durant el seu regnat va reconstruir diversos temples que havien destruït els arameus i els suteus. Alguns estudiosos pensen que és el mateix rei que un Sibir anomenat als annals d'Assurnasirpal II, com el rei que va ocupar i arrasar la ciutat d'Atlila, però la qüestió no està resolta.
Va viure en uns temps difícils amb sequeres que van malmetre les collites i freqüents incursions de pobles veïns seminòmades, que van provocar la caiguda de Nabu-Xum-Libur, rei de la segona dinastia d'Isin i rei de la quarta dinastia de Babilònia. Va aprofitar aquesta situació i des del País de la Mar, al sud de Mesopotàmia, va ocupar el tron per estabilitzar el país. Va regnar 18 anys, segons la Llista. Era soldat al servei de la dinastia de Damiq ilishu, una referència a l'últim rei de la dinastia del País de la Mar que va regnar a Mesopotàmia, i se'n declarava descendent. Encara que el seu nom és aparentment cassita, no hi ha cap evidència que fos d'aquesta tribu. Es conserva molt poca informació sobre aquest rei. Una punta de fletxa porta la inscripció: "propietat de Simbar-Šiḫu, fill d'Eriba-Sin".

## Referències

* 1 2 Brinkman, J.A. A political history of post-Kassite Babylonia 1158-722 B.C.. Roma: Pontificium Institutum Biblicum, 1968, p. 150-155.
* ↑ Grayson, A. Kirk. Assyrian and Babylonian chronicles. Winona Lake, IN: Eisenbrauns, 2000, p. 134. ISBN 9781575060491.
# Llagunes (Pessonada)

* Aquest article és sobre l'indret de la Conca de Dalt. Vegeu Llagunes pel poble de Soriguera.
Llagunes és un indret del terme municipal de Conca de Dalt, a l'antic terme d'Aramunt, al Pallars Jussà, en territori del poble de Pessonada. Està situat al sud-sud-oest de Pessonada i al nord-est d'Aramunt, a la dreta de la llau de Cotura. Queda al sud-oest de la partida d'Hortells. A migdia de Llagunes hi ha la Borda de Cotura. Consta d'unes 32 hectàrees i mitja (32,4110) de conreus de secà, amb algunes oliveres i ametllers, zones de matolls i pastures.

## Referències

* ↑ «Dades extretes de la Sede virtual del Catastro». Arxivat de l'original el 2012-03-15. [Consulta: 28 juny 2010].
# Hemaris dentata

Hemaris dentata és una espècie de lepidòpter ditrisi de la família dels esfíngids (Sphingidae) pròpia de Turquía. Té activitat diürna.

## Caracteríatiques

Envergadura alar d'entre 36 i 45 mm. Presenta una coloració intermèdia entre Hemaris fuciformis i Hemaris croatica. Cos verd oliva amb dos segments abdominals vermells i l'abdomen acabat en un cúmul de pilositat roja. Les ales, roig fosc les anteriors i roig clar les posteriors, amb base verd oliva, estan escamades excepte a la regió discal on són molt menys abundants i les ales són transparents.

## Història natural

Mostra activitat diürna i vola en una sola generació durant el mes de juliol. Es desconeix l'aspecte de l'eruga i la pupa. Es creu que es podria alimentar de Lonicera, deducció basada en la proximitat entre aquesta espècie i Hemaris ducalis. Probablement hiberna com a pupa.

## Distribució

Molt local (la seva presència només ha estat confirmada en comptades localitats), es distribueix pel sud de Turquia fins a les Muntanyes del Taure, entre els 1.000 i 2.300 metres d'altitud. Es creu que aquesta distribució en zones concretes és deguda a la fragmentació de l'hàbitat original.

## Referències

* ↑ «BioLib - Hemaris dentata"» (en anglès). [Consulta: 27 maig 2024].

## Enllaços externs

* Sphingidae of Western Palaearctic (anglès)
# Adoració dels Reis Mags (Velázquez)

L'Adoració dels Reis Mags és una pintura a l'oli de Diego Velázquez conservat al Museu del Prado des del 1819.

## Història del quadre

El quadre el realitza quan té 20 anys, el 1619 Un any abans s'havia casat amb Juana Pacheco, filla del seu mestre Francisco Pacheco. Possiblement està realitzada per al noviciat de Sant Lluís dels jesuïtes de Sevilla, l'arç de l'angle inferior dret, al·lusiu a la Passió de Crist, pot fer referència a una preada relíquia que posseïa el sant rei de França. Està datat a la pedra, sota el peu de la verge.
Basat a la tradició cristiana, ens mostra als reis, dos blancs i un de negre, oferint regals al Nen Jesús (or com rei, encens com Déu i mirra com a home), poc després del naixement d'aquest.

## La tècnica

Un focus de llum il·lumina des del costat esquerre el cos del nen Jesús enfosquint la resta del quadre, tant que el fons s'aprecia amb dificultat, fins i tot és complicat identificar el rostre del rei Baltasar. Velázquez es basa en personatges populars, tant, que hi ha qui afirma, que els representats al quadre són membres de la seva família, així la Verge seria la seva esposa Juana Pacheco, el Nen Jesús de fet seria una nena, la mateixa filla de l'artista i el Rei Mag que apareix amb barba seria el seu mestre i sogre, Francisco Pacheco, Gaspar seria el mateix Velázquez. Velázquez portava dos anys exercint com a mestre de pintura i un any casat amb Juana Pacheco quan realitza aquesta obra. És molt destacable la qualitat de les vestidures, els plegaments i la lluentor dels objectes metàl·lics i de vidre que duen els Mags per oferir al nen igual que en altres obres d'etapa sevillana.

## Bibliografia

* Giorgi, Rosa. Velázquez. Luces y sombras del siglo de Oro. Madrid, Electa España, 1999. ISBN 84-8156-217-3.
# Petaure de l'illa Biak

El petaure de l'illa Biak (Petaurus biacensis) és una espècie de marsupial de la família dels petàurids. És endèmic d'Indonèsia.

## Referències

* ↑ Groves, Colin. Wilson, D. E.; Reeder, D. M. (editors). Mammal Species of the World (en anglès). 3a edició. Johns Hopkins University Press, 2005, pàg. 55. ISBN 0-801-88221-4. (anglès)
* ↑ Leary, T.; Wright, D.; Hamilton, S.; Singadan, R.; Menzies, J.; Bonaccorso, F.; Salas, L.; Dickman, C.; Helgen, K. Petaurus biacensis. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 28 desembre 2008.
Espècies vivents de diprotodonts :
Regne Animalia · Embrancament Chordata · Classe Mammalia · Infraclasse Metatheria :
Subordre Vombatiformes :
Subordre Phalangeriformes (continua més avall) :
Subordre Phalangeriformes (continua més amunt) :
Subordre Macropodiformes (continua més avall) :
Subordre Macropodiformes (continua més amunt) :