OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Harlan (Kentucky)

Harlan és una població dels Estats Units a l'estat de Kentucky. Segons el cens del 2000 tenia 2.081 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Harlan tenia 2.081 habitants, 926 habitatges, i 550 famílies. La densitat de població era de 459,1 habitants/km².
Dels 926 habitatges en un 24% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 41,3% hi vivien parelles casades, en un 14,4% dones solteres, i en un 40,6% no eren unitats familiars. En el 39% dels habitatges hi vivien persones soles el 19,4% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,17 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,91.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 21,3% tenia menys de 18 anys, un 8,1% entre 18 i 24, un 25,8% entre 25 i 44, un 25,1% de 45 a 60 i un 19,7% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 42 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 81,8 homes.
La renda mediana per habitatge era de 17.270 $ i la renda mediana per família de 29.135 $. Els homes tenien una renda mediana de 37.500 $ mentre que les dones 20.852 $. La renda per capita de la població era de 15.572 $. Entorn del 23,8% de les famílies i el 32,4% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Harlan». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 7 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Harlan». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Collada d'en Manuel

La Collada d'en Manuel és una collada dels contraforts nord-orientals del Massís del Canigó, a 576,5 metres d'altitud, del terme comunal de Clarà i Villerac, a la comarca del Conflent, de la Catalunya del Nord.
Està situat al centre de la zona nord del terme de Clarà i Villerac, en el vessant meridional del Serrat del Mont-roig, a llevant de la Guinota.

## Referències

* ↑ La Collada d'en Manuel en els ortofotomapes de l'IGN
# Casa Pedro (la Vall de Boí)

La Casa Pedro és una obra de la Vall de Boí (Alta Ribagorça) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Casa de planta rectangular, situada a quatre vents, amb planta baixa, pis i golfes sota una coberta a tres vessants, el del sud sense ocupar tot l'ample de la façana. La façana posterior, cega, es recolza en un tros de parament de la muralla.
La façana sud, que acull la totalitat de les obertures, està composta segons tres eixos verticals i es recolza sobre una terrassa de construcció més moderna. La part de la façana corresponent a la golfa està revestida amb llates de fusta.

## Referències

* 1 2 «Casa Pedro». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 28 desembre 2018].
# Museu Bizantí i Cristià

El Museu Bizantí i Cristià (grec: Βυζαντινό και Χριστιανικό Μουσείο; Vizantinó ke Khristianikó Mussio) és un museu d'Atenes (Grècia) que conserva més de 25.000 imatges, textos, frescos, utensilis de ceràmica, teixits, manuscrits i còpies d'objectes que daten des del segle iv fins al segle xix. Els objectes exposats provenen tant de l'Imperi Romà d'Orient com d'altres estats en els quals persistí la cultura romana d'Orient després de la caiguda de Constantinoble el 1453. Es tracta d'un dels museus d'art romà d'Orient més importants del món.
* Mapa de l'Imperi Romà d'Orient en el seu apogeu (ca. 555) exhibit a l'entrada del museu
* Icona de Santa Marina (coneguda com a Margarida d'Antioquia a Occident) colpejant un dimoni amb un martell

## Notes

* ↑ Conegut igualment pel nom anacrònic de Imperi Bizantí.

## Referències

* ↑ Atenes en un cap de setmana. Ecos, 2012. ISBN 9788415563143.
# Teresa Majem Jordi

Teresa Majem Jordi (Barcelona, 1935-2004) va dedicar la seva vida professional a la millora de l'educació i el benestar de la primera infància, amb la implantació de programes de suport a la infància, la família i la dona, en situació de risc d'exclusió social.
Als vint-i-nou anys ja tenia sis criatures, i l'any 1973 va començar a treballar com a educadora d'escola bressol a diversos centres de Barcelona. Entre 1988 i 1991 va compaginar el treball a l'escola amb l'obtenció de la titulació de mestra en l'especialitat d'educació infantil.
Posteriorment, va col·laborar de manera destacada a l'Associació de Mestres Rosa Sensat en la formació permanent de mestres i en el consell de la revista Infància, també hi va continuar la seva pròpia formació. L'any 1992 es va incorporar a l'equip del Projecte Context Infància com a responsable dels diferents programes «Ja tenim un fill», d'orientació i acompanyament a mares i pares de nadons, que l'Institut Municipal d'Educació de Barcelona havia posat en marxa i que ella ja havia impulsat al barri de Canyelles.
A partir de 1996, amb el nom de «Ja som mares!», va iniciar un programa similar a l'Ajuntament de Cornellà de Llobregat. Innovadora en les tècniques d'educació de la primera infància, va escriure nombrosos llibres i articles, i va participar en l'elaboració de diversos documents audiovisuals.

## Altres pioneres del treball social

* Anna Maria Llatas d'Agustí
* Rosa Roca Soriano
* Nati Mir Rocafort

## Referències

* ↑ Calendari 2010 "Treball social, una genealogia femenina" de l'Institut Català de les Dones
# Bayazid Ansari

Bayazid Ansari (nom complet Pir-i Rawxan ibn Abd Al·lah Kadi ibn Xaykh Muhàmmad) (vers 1520-1581) fou un religiós afganès, fundador del moviment religiós i nacional afganès anomenat pels historiadors mogols com a Pir Tarik.
Va néixer al començament del segle xvi i va morir com a guerriller (es va tirar a la muntanya dos anys i mig abans de morir després d'una massacre dels seus seguidors) resistint les injustícies del governador mogol de Peshawar el 1581.
Va escriure diverses obres.

## Bibliografia

* Beveridge, H., “Bāyazīd”, a: Encyclopaedia of Islam, primera edició (1913-1936), Editada per M. Th. Houtsma, T.W. Arnold, R. Basset, R. Hartmann. Consultat en línia l'11 de juny del 2016
# Teobald I Ordelaffi

Teobald I Ordelaffi fou fill de Guillem Ordelaffi. Fou un cap gibel·lí que va participar amb Frederic II al setge de Faenza i Ravenna el 1241. Va obtenir el dret de l'emperador de batre moneda i nomenar magistrats i va rebre com a blasó l'àguila d'or. Era un dels principals ciutadans de Forlì, ciutat fidel a l'emperador. Fou podestà de Faenza el 1274 i el 1301. Els seus fills foren Scarpetta Ordelaffi, Pino I Ordelaffi, Francesc I Ordelaffi i Sinibald (aquest darrer, mort el 1337, fou el pare de Francesc II Ordelaffi).
# Joan Baptista Campos Cruañes

Joan Baptista Campos Cruañes (El Grau de Castelló, 1961 - Castelló de la Plana, 12 de març de 2013), metge d'emergències, escriptor valencià i viatger.
Va dirigir de 1996 a 2007 la revista de cultura i festa Plaça Major que edita la Federació de Colles de Castelló. Comença a escriure poesia durant la seua època d'estudiant universitari, a València, col·laborant en la revista Cicatriu on publica els seus primers versos. Com a poeta es dona a conèixer amb l'obra Encenalls de la memòria (Ajuntament de Castelló, 1996) que va obtindre el Premi Miquel Peris i Segarra. després ha publicat els poemaris Illes (Ajuntament de Benicarló, 1999), La sang (Editorial Tres i Quatre, 2001), Istanbul (Editorial 7 i mig, 2001), Quadern de l'Índia (Brosquil edicions, 2001), Pavelló d'Orient (Edicions 62, 2003), Ciutat remor (Bromera, 2003), Aquesta estranya quietud (Brosquil edicions, 2005) i Jardí Clos (Perifèric Edicions, 2008). Alguns dels seus poemes han estat inclosos en el llibre de didàctica de la poesia Racó de Poesia (Brosquil edicions, 2003). També ha fet incursions en la narrativa Contes d'estiu (Onada edicions, 2004) i El món en dotze postals (Editorial Proa, 2009).

## Obra
### Poesia

* Encenalls de la memòria. Ajuntament de Castelló, 1996
* Illes. Ajuntament de Benicarló, 1999
* La sang. Editorial Tres i quatre, 2001
* Istanbul. Editorial 7 i mig, 2001
* Quadern de l'Índia. Brosquil edicions, 2001
* Pavelló d'Orient. Edicions 62, 2003
* Ciutat remor. Bromera, 2003
* Aquesta estranya quietud. Brosquil edicions, 2005
* Jardí Clos. Perifèric edicions, 2008
* Matèria d'aigua. Ajuntament de Castelló, 2013 (pòstum)
* Temps de clepsidra. Onada Edicions, 2016 (pòstum)

### Narrativa

* Contes d'estiu. Onada Edicions, 2004
* El món en dotze postals. Editorial Proa, 2009
* El regal en la mirada. Onada Edicions, 2011

## Premis

* II Premis de la Mar. Premi de Poesia Miquel Peris i Segarra, 1996: Encenalls de la memòria
* Premi de Poesia Senyoriu d'Ausiàs March de Beniarjó, 2000: La sang
* Premi de Poesia Ciutat de Vila-real, 2002: Istanbul
* I Premi de Poesia Jordi de Sant Jordi de La Vall d'Uixó: Quadern de l'Índia
* Premi de Poesia Màrius Torres de Lleida, 2002: Pavelló d'Orient
* Premi de Poesia Ibn Hazn de Xàtiva, 2002: Ciutat Remor
* Premi Alambor de Narrativa, 2002: Contes d'estiu
* Premi de Poesia Antoni Matutano d'Almassora, 2004: Aquesta estranya quietud
* Premi de Poesia Manuel Garcia i Grau de la Universitat Jaume I de Castelló de la Plana, 2008: Jardí Clos
* Premi de Narrativa Breu Josep Pascual Tirado, 2009: Històries naturals

## Referències

* ↑ Ha mort el poeta castellonenc Joan Baptista Campos
* 1 2 «Campos Cruañes, Joan Bta.». Qui és Qui. Departament de Cultura. [Consulta: 4∕9∕2011].
* ↑ «Noticias de Castelló: Castelló presenta el libro 'Matèria d'aigua', obra póstuma del poeta Campos i Cruañes».
# Sinodontins

Els sinodontins (Synodontinae) són una subfamília de peixos teleostis que pertany a la família Synodontidae.

## Gèneres

* Synodus
* Trachinocephalus

## Referències

* Taxonomy
* Subfamily Synodontinae - Australian Faunal Directory Arxivat 2011-07-03 a Wayback Machine.
# Collada de Beixalís

La Collada de Beixalís és un coll de muntanya dels Pirineus que corona a 1.795 metres d'altura. El coll fa de límit entre les parròquies d'Encamp i la Massana. El coll ha estat punt de pas de curses ciclistes com el Tour de França i la Volta a Espanya.
Des d'Encamp l'ascensió té 7 km de llargada durant els quals se supera un desnivell de 577 metres a una mitjana del 8,2 %. Els desnivells màxims arriben al 18 %. Des d'Escaldes-Engordany l'ascensió té 11,7 km de llargada durant els quals se supera un desnivell de 785 metres a una mitjana del 6,7 %. Els desnivells màxims arriben al 18 %.

## Referències

* ↑ «El menú andorrà del Tour 2016 inclou Comella, Beixalís i Arcalís». El Periòdic d'Andorra, 21-10-2015 [Consulta: 22 octubre 2016].
* ↑ «Una etapa durísima en Andorra marcará la Vuelta 2015». El Periódico de Catalunya, 10-01-2015 [Consulta: 22 octubre 2016].
* ↑ «COLLADA DE BEIXALÍS, EL NUEVO "MURO" ANDORRANO». ramacabici.com [Consulta: 23 octubre 2016].
* ↑ «Le col de Beixalis dans le Tour de France». ledicodutour [Consulta: 23 octubre 2016]. Arxivat 23 October 2016$^{[Datemismatch]}$ a Wayback Machine.
# Ardmore (Tennessee)

Ardmore és una població dels Estats Units a l'estat de Tennessee. Segons el cens del 2000 tenia 1.082 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Ardmore tenia 1.082 habitants, 427 habitatges, i 306 famílies. La densitat de població era de 92 habitants/km².
Dels 427 habitatges en un 31,1% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 55,7% hi vivien parelles casades, en un 12,9% dones solteres, i en un 28,3% no eren unitats familiars. En el 26,7% dels habitatges hi vivien persones soles el 14,3% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,35 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,82.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 22,6% tenia menys de 18 anys, un 5,9% entre 18 i 24, un 26,3% entre 25 i 44, un 23,9% de 45 a 60 i un 21,3% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 40 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 77,2 homes.
La renda mediana per habitatge era de 33.571 $ i la renda mediana per família de 40.329 $. Els homes tenien una renda mediana de 35.486 $ mentre que les dones 25.391 $. La renda per capita de la població era de 18.047 $. Entorn de l'11,5% de les famílies i el 14,5% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Ardmore». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 12 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Ardmore». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Bayarjargal Agvaantseren

Bayarjargal (Bayara) Agvaantseren (Rashaant, 11 de gener de 1969) és una conservacionista mongola que ha fet campanya per salvar l'hàbitat de la pantera de les neus (Panthera uncia) en una zona del sud del desert del Gobi que s'ha convertit en un important nucli miner. Gràcies als seus reeixits esforços per crear el Tost Tosonbumba Nature Reserve de 8163 km² i per fer que les autoritats anul·lessin 37 llicències mineres, el 2019 va rebre el Premi Mediambiental Goldman.

## Biografia

Nascuda l'11 de gener de 1969 a Rashaant, província de Khövsgöl (Mongòlia), Bayarjargal Agvaantseren va treballar des de principis de la dècada del 1990 com a professora i traductora d'idiomes, especialitzada en anglès i rus. El 1997, interessada en l'entorn local, va passar l'estiu traduint un estudi de recerca per al Snow Leopard Trust. Des de 1997, ha dedicat la seva carrera a salvar panteres de les neus i ajudar a sostenir famílies rurals. El 1997 va ser nomenada responsable de programa per a Snow Leopard Enterprises, càrrec que va ocupar fins al 2007 quan es va incorporar a Snow Leopard Trust com a directora de programes de Mongòlia. Conscient de les dificultats a les que s'enfronten els ramaders locals i les seves famílies, aquell any va fundar la Snow Leopard Conservation Foundation (Fundació per a la conservació de la pantera de les neus), una ONG dissenyada per ajudar a les dones rurals a crear i vendre les seves valuoses manualitats alhora que es va conscienciar de la necessitat de conservar la pantera de les neus.
El 2009, en adonar-se que els seus esforços cap a la conservació de la regió del Tost estaven amenaçats pels interessos miners, va començar a centrar la seva atenció en les iniciatives polítiques, mobilitzant la comunitat local per fer una campanya per a la protecció del paisatge i els seus lleopards. Els seus esforços van continuar any rere any, portant finalment el parlament mongol a designar les muntanyes del Tost com a àrea protegida per l'Estat el 2016, ja que el 80% dels seus diputats van votar a favor de la proposta. Actualment coneguda com a Reserva Natural de Tost Tosonbumba, des de llavors s'han cancel·lat totes les llicències mineres de la zona.
* Pantera de les neus (Panthera uncia)
* Hàbitat de la pantera de les neus
* Paisatge de la regió de Tost
Gràcies als seus esforços per protegir l'hàbitat al Tost de la pantera de les neus i la vida de les famílies locals, l'abril del 2019 va ser una de les sis ecologistes d'arreu del món que va rebre el Premi Mediambiental Goldman.

## Referències

* ↑ «Tost Tosonbumba Nature Reserve» (en anglès). Lonely Planet.
* ↑ «Bayarjargal Agvaantseren» (en anglès). The Goldman Environmental Prize.
* ↑ «How one woman saved the snow leopards» (en anglès). BBC, 29-04-2019.
* 1 2 Dasgupta, Shreya. «Meet the winners of the 2019 Goldman Environmental Prize» (en anglès). Mongabay.
* 1 2 «Biography: Goldman Winner Bayara Agvaantseren» (en anglès). Snow Leopard Trust, 29-04-2019.
* ↑ «Turning the Tide: Mongolian Conservationists Create a Future for Snow Leopards» (en anglès). Snow Leopard Trust, 19-10-2017.
# Un general d'artilleria

Un general d'artilleria és un oli realitzat cap a 1660 pel pintor espanyol Francisco Ricci que s'exposa al Museu del Prado, Madrid. Les seves dimensions són de 202 × 135 cm. La pintura mostra un personatge sense identificar fins ara i relacionat amb l'artilleria, en primer pla, dempeus, recolzat sobre un canó, al costat del que hi ha, en el sòl, dues bales.

## Descripció

La producció retratística de Francisco Ricci denota una gran aptitud per al gènere. Aquest retrat, de data imprecisa i identitat no determinada, es pot situar en el període central de la seva carrera, el posat del personatge, ple d'una elegància no exempta d'afectació, remet directament a Van Dyck; els models havien de conèixer i admirar l'artista. La matèria pictòrica està aplicada amb fluïditat i la gamma cromàtica és reduïda i harmoniosa, dominada pels tons castanys de la vestimenta i els verds grisosos del paisatge. El personatge apareix en primer pla, de peu, recolzant el braç esquerre a la carreta d'un canó al costat de la qual hi ha, a terra, dues bales. Amb la mà esquerra sosté un barret negre amb plomes blanques, i amb la dreta mostra, amb un posat refinat, la bengala o bastó de comandament. Porta els cabells llargs, caiguts sobre les espatlles amb un coll gros i llis, seguint la moda francesa. D'edat avançada porta al pit la venera de l'orde de Calatrava.
El personatge podria ser Andrés Cantelmo, d'ascendència italiana, que va participar en les guerres de Flandes i Catalunya (va ser governador de Luxemburg en 1637 i de Bruges en 1642 i mestre de camp general de Catalunya en 1644) i va ser recompensat en 1645 pels seus serveis amb una pensió de quatre mil ducats de renda a Nàpols. Encara que els retrats coneguts mostren poques semblances facials amb aquest i no va ser cavaller de l'orde de Calatrava. Recentment, s'ha assenyalat que la cara d'aquest general presenta una extraordinària semblança amb el del VI marquès del Carpio, don Luis Méndez de Haro (1590-1661), nebot del comte-duc d'Olivares i privat de Felip IV però les dificultats per identificar-lo com a tal són les mateixes que les dels casos anteriors: el marquès del Carpio va ser cavaller de les ordres de Santiago i Alcántara, però no de la de Calatrava, i, encara destacat militar, no sembla haver estat vinculat a l'arma d'artilleria.

## Referències

* ↑ Ruiz Gómez, L.. El retrato español en el Prado. Del Greco a Goya (en español). Alicante, España: Museo de Bellas Artes Gravina (MUBAG), 2006, p. 208.
* ↑ Álvarez Lopera, J. Museu del Prado. El retrat espanyol al Prado. Del Greco a Goya. Museu del Prado, 2006, pàg 118.

## Enllaços externs

* Fitxa del quadre a la pàgina web del Museu del Prado
# Sinoe

El comtat de Sinoe és un dels quinze comtats que componen la subdivisió interna principal de Libèria. Posseeix com a capital a la ciutat de Greenville. El comtat de Sinoe és popular per ser posseïdor del Sapo National Park (Parc Nacional Sapo), un parc nacional molt important de Libèria. Té una superfície de 10.137 km², que en termes d'extensió és similar a la del Líban. Té 102.391 habitants (segons xifres del cens dut a terme l'any 2008). Per tant, la seva densitat poblacional és de 10.4 habitants per cada quilòmetre quadrat del Comtat de Sinoe.

## Districtes

El comtat de Sinoe es subdivideix internament en els següents districtes:
* Butaw
* Dugbe River
* Greenville
* Jaedae Jaedepo
* Juarzon
* Kpayan
* Pyneston

## Referències

* ↑ «2008 NATIONAL POPULATION AND HOUSING CENSUS FINAL RESULTS» (en anglès). Institut d'Estadístiques i Serveis de Geoinformació de Libèria, 01-05-2009. Arxivat de l'original el 3 de maig 2019. [Consulta: 26 desembre 2021].
# Carletonomys cailoi

Carletonomys cailoi és una espècie extinta de rosegador que visqué durant el Plistocè en allò que avui en dia és la província argentina de Buenos Aires. Malgrat que només se n'ha trobat un maxil·lar superior amb la primera dent molar, té caràcters prou distintius per a classificar-lo en el seu propi gènere, Carletonomys. L'espècie, descoberta el 1998 i descrita el 2008, forma part d'un grup d'orizominis ben definit que també inclou Holochilus, Noronhomys, Lundomys i Pseudoryzomys. Aquest grup es caracteritza per tenir adaptacions progressives a un estil de vida semiaquàtic i una morfologia molar més senzilla.

## Bibliografia

* Musser, G. G.; Carleton, M. D. «Superfamily Muroidea». A: Mammal Species of the World (en anglès). 3a edició. Johns Hopkins University Press, 2005, p. 894-1.531. ISBN 978-0-8018-8221-0. OCLC 62265494.
Espècies d'orizominis :
Regne: Animalia · Embrancament: Chordata · Classe: Mammalia · Ordre: Rodentia · Família: Cricetidae ·  Subfamília: Sigmodontinae :
# Mónica Lázaro Peinado

Mónica Lázaro Peinado (el Prat de Llobregat, 12 d'agost de 1986) és una jugadora de bàsquet catalana professional. Mesura 1,88 m. d'alçària i juga en la posició d'aler pivot.
Es va formar al Segle XXI, d'on va sortir l'any 2004 per jugar al Club de Bàsquet Santa Rosa de Lima Horta, que, com el seu club d'origen, també militava a la segona categoria de la lliga espanyola. Després de dues temporades a l'equip d'Horta, el 2006 va fitxar pel Club de Bàsquet Sant Adrià, on va jugar durant tres temporades. Després d'unes temporades a Copa Catalunya, el 2013 torna a la Lliga Femenina 2 de la mà del Barça CBS. Hi va jugar dos anys, i la temporada 2018-19 fitxa per l'Snatt's Femení Sant Adrià de la Lliga Femenina 1.

## Referències

* 1 2 «Lázaro Peinado, Mònica» (en castellà). FEB. Federación Española de Baloncesto. [Consulta: 15 gener 2019].
* ↑ «Mónica Lázaro regresa a Snatt´s Femení Sant Adrià» (en castellà). En cancha, 24-07-2018 [Consulta: 15 gener 2019]. Arxivat 29 de març 2019 a Wayback Machine.
# Ardoch

Ardoch és una població dels Estats Units a l'estat de Dakota del Nord. Segons el cens del 2000 tenia 61 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Ardoch tenia 61 habitants, 18 habitatges, i 12 famílies. La densitat de població era de 90,6 hab./km².
Dels 18 habitatges en un 38,9% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 50% hi vivien parelles casades, en un 5,6% dones solteres, i en un 33,3% no eren unitats familiars. En el 27,8% dels habitatges hi vivien persones soles el 5,6% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 3,39 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 4.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 45,9% tenia menys de 18 anys, un 1,6% entre 18 i 24, un 37,7% entre 25 i 44, un 9,8% de 45 a 60 i un 4,9% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 28 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 135,7 homes.
La renda mediana per habitatge era de 21.250 $ i la renda mediana per família de 23.750 $. Els homes tenien una renda mediana de 41.875 $ mentre que les dones 18.750 $. La renda per capita de la població era de 7.306 $. Entorn del 35,7% de les famílies i el 31,4% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Ardoch». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 9 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Ardoch». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-12. [Consulta: 9 agost 2010].