# Renato Casarotto

Renato Casarotto (Arcugnano, 1948 – K2, 16 de juliol de 1986) fou un alpinista italià.

## Biografia

Aquest alpinista de Vicenza es va dedicar a l'escalada hivernal, la recerca i l'exploració. Dotat de resistència, paciència i constància, Renato Casarotto es va enamorar de l'alpinisme durant el servei militar al Cadore, fent el 1968 una escalada. Va realitzar notables fites en les Dolomites orientals, dedicant-se en particular les pujades en solitari.
L'any 1973 va conèixer Goretta Traverso, jove animosa que no procedia del món de la muntanya, però que va ser essencial en totes les seves expedicions posteriors, i dos anys després es van casar.
Les seves expedicions (Alps, Andes, Alaska, Karakoram) van estar plenes d'èxits: des del cim de Busazza a les Dolomites, als llargs ascensos i encadenaments en el Mont Blanc en solitari i a l'hivern; després el Denali, als Estats Units, el Fitz Roy a la Patagònia, el Huascarán al Perú; el Broad Peak, sempre en solitari, on per evitar la congelació va passar la nit dret a una altitud de 7.500 m.
Considerat un gran mestre de l'estació freda, va vèncer parets de gel en condicions perilloses i exasperants. Encara que la seva esposa, Goretta no fos alpinista, l'any 1985 va seguir a Casarotto en el Gasherbrum II, sent així la primera dona italiana a escalar un vuit mil.
L'any 1986 va anar al K2 per intentar resoldre per tercera vegada el cobejat problema de l'Himàlaia: la Magic Line. Però a només 300 metres del cim va preferir prudentment renunciar a causa d'un canvi en les condicions atmosfèriques. En el descens, ja a resguard de més dificultats tècniques, un pont de neu va cedir i va caure en una esquerda de 40 metres de profunditat, a només vint minuts del campament base. Va aconseguir donar l'alarma per radio i se li van acostar els italians del grup de Quota 8000, que seguien el descens des de la distància amb binoculars i l'havien vist desaparèixer en l'esquerda. Encara estava viu, però greument ferit. La nit va transcórrer febrilment, amb l'equip de rescat esforçant-se a treure'l a la superfície.
Casarotto va intentar donar alguns passos, però gairebé immediatament es va desplomar sobre la seva motxilla, morint poc després a causa de les nombroses hemorràgies internes, entre els braços de Gianni Calcagno. Era el 16 de juliol de 1986 i Casarotto tenia només 38 anys. Va ser enterrat en una esquerda, per retornar-lo a la muntanya que li havia resultat fatal.
Després de 17 anys, el lent fluir de la glacera va deixar emergir les restes, que es van recuperar el 2 d'octubre de 2003 per un grup d'escaladors catalans que el van portar al Memorial Gilkey. La dona, preguntada més tard, va mostrar gratitud pel gest.

## Fites de muntanya

Aquí es recull la llarga llista de les realitzacions (primeres i repeticions) de Renato Casarotto:
* Cims europeus
** Alps occidentals
*** Massís del Mont Blanc
**** 1982 va realitzar la trilogia del Frêney. Sense contactes amb la vall i sense dipòsits de queviures intermedis, ja que mai no s'havia recorregut abans aquestes vies, va escalar una paret darrere d'una altra de la Aiguille Noire de Peutèrey per la via Ratti-Vitali, el Pilar del Pointe Gugliermina per la via Gervasutti-Boccalatte i el Pilar Central del Freney per la via Whillans-Bonington. Després de dues interminables setmanes (entre l'1 i el 15 de febrer), aconsegueix forçar la sortida del Pilar mentre refermava una tempesta de neu.
***** Aiguille Noire de Peuterey: paret oest la via Ratti-Vitali
***** Pointe Gugliermina: pilar via Gervasutti-Boccalatte
***** Pilar Central del Freney: pilar central via Whillans-Bonington
*** Grandes Jorasses
**** 1985, primera hivernal en solitari, repeteix la via Gervasutti en la paret aquest de les Grandes Jorasses.
*** Cerví
*** Grup de Grigne
** Alps orientals
*** Entre el 30 de desembre de 1982 i el 9 de gener de 1983 va escalar en solitari la paret nord del Piccolo Mangart de Cortenza, en els Alps Julians. Via ja oberta pel triestí Cozzolino, considerat pel mateix Messner, un precursor del setè grau.
*** Dolomites
**** 1974 sobre la paret est del Spiz di Lagunaz, en el grup de la Pale di Sant Lucano va obrir la via Casarotto-Radin al costat de Piero Radin.
**** 1975 ascendeix en el Civetta la via Andrich-Faè en el primer ascens en solitari a l'hivern.
* Cims fora d'Europa
** Amèrica
*** Serralada Blanca (Perú)
**** 1975: Huandoy aquest - via nova sobre l'aresta nord-est; i Huandoy sud - via nova sobre la paret sud.
**** 1977: traça en solitari via sobre la paret nord del Huascarán Nord (6655 m) després de disset dies d'escalada, assistit per la dona, Goretta, des del camp base.
*** Parc Nacional de Yosemite: 1978 a Califòrnia, ascendeix en solitari la via de Yvon Chouinard sobre la paret sud de la muntanya Watkins.
*** Patagonia (Argentina): 1979 en la Patagònia ascendeix en solitari el Pilar Nord Goretta del Fitz Roy: un pilar de granit amb una altura de 1.500 metres, mentre Goretta l'esperava, com de costum, a la base.
*** Abril de 1984: escala el Denali per l'aresta sud-est (anomenada The ridge of no return, "l'aresta sense tornada"), obrint-se pas per un perillós laberint de cornises insegures.
** Àsia, en el Karakoram:
*** 1978: intenta i fracassa (a continuació de l'expedició Messner) la Magic Line (esperó sud-oest) del K2 i el Makalu en l'estació hivernal.
*** 1982 Broad Peak Nord (7600 m): esperó nord (primera)
*** 1985 Gasherbrum II. Cim amb la seva dona Goretta (primer de Vicenza i primera italiana en un 8.000).
*** 1986 K2: esperó sud-oest Magic Line (renúncia a 300 m del cim perquè s'aproximava mal temps, va morir en el descens)

## Bibliografia
### Llibres de Renato Casarotto

* 1986 - Oltre i venti del nord. Dall'Oglio Editore

### Llibres sobre Renato Casarotto

* 1996 - Goretta Traverso. Goretta i Renato Casarotto, una vita tra li montagne, De Agostini

## Referències

* ↑ «La mort de Renato Casarotto narrada per Goretta» (en italià). Arxivat de l'original el 2012-01-12. [Consulta: 17 juliol 2020].
* ↑ «AAC Publications - K2 Tragedy: Death of Renato Casarotto». [Consulta: 17 juliol 2020].
* ↑ «El K2 devuelve el cuerpo de Casarotto». elpais.com.
* ↑ «AAC Publications - Mount McKinley, Ridge of No Return». [Consulta: 17 juliol 2020].