OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Botifarró negre

El botifarró negre, o simplement botifarró, és un embotit tradicional cuit de les illes Balears.
La seva elaboració data de l'època de dominació romana a les illes. Està compost de carn, xulla de porc i s'emboteix en budells prims de porc formant enfilalls que semblen butifarres negres primes, que es couen breument en aigua. Es menja fregit, moltes vegades amb sobrassada, o cru.
Amb els mateixos ingredients, excepte la sang, i amb un aspecte completament diferent, es fa el botifarró blanc, menys conegut que el negre.

## Vegeu també

* Cuina de les Illes Balears
* Cuina menorquina

## Referències

* ↑ Fuster, Xim; Aleu, Oriol; Gómez, Manuel. Conèixer i gaudir els aliments de les Illes Balears. Triangle Postals, 2005. ISBN 8484781879.
* ↑ Rosselló, Carme. Conèixer i gaudir els aliments de les Illes Balears. Universitat Illes Balears. ISBN 8476327919.
Gastronomia dels territoris catalanoparlants :
Companatges i condiments :
# Cal Tòfol (Olius)

Cal Tòfol és una masia situada al municipi d'Olius, a la comarca catalana del Solsonès.
# CLS

CLS té els següents significats:
* CLS o Comitè de Llibertat Sindical, organisme en el si de l'Organització Internacional del Treball que vetlla per la llibertat sindical vegeu Organització Internacional del Treball#Comitè de Llibertat Sindical
* Mercedes-Benz Classe CLS (de l'acrònim en alemany Coupe, Lang, Sport), classe d'automòbils fabricats per Mercedes-Benz
* Cardiolipina sintasa, enzim mitocondrial que catalitza la síntesi de la cardiolipina
* Llenguatge Comú d'Especificació (del seu nom en anglès Common Language Specification), especificació oberta per al paquet Microsoft .NET
# Campionat Provincial de Lleida de tennis de taula per equips

El Campionat Provincial de Lleida de tennis de taula per equips fou una competició esportiva de tennis de taula, creada la temporada 1968-69. De caràcter anual, foren organitzats per la Federació Provincial de Tarragona de Tennis de Taula. Es consideren la continuació dels Campionats de Catalunya, després que la Federació Espanyola de Tennis de Taula dissolgué les federacions regionals i establís les provincials. Entre 1962 i 1982 es disputaren campionats provincials a Barcelona, Girona, Tarragona i Lleida. Els campions de cadascun dels campionats provincial tenien dret a competir al Campionat d'Espanya. Després de la restauració de la Federació Catalana de Tennis de Taula i dels Campionats de Catalunya la temporada 1982-83, es deixaren de celebrar.

## Historial

* (1) = Nombre de campionats
* Nota: Noms dels equips segons l'època
| Edició | Data | Equip campió (M) | Equip campió (F) |
| fins 1961 es disputà el Campionats de Catalunya |||||
| - | 1961-62 | N/A | N/A |
| - | 1962-63 | N/A | N/A |
| - | 1963-64 | N/A | N/A |
| - | 1964-65 | N/A | N/A |
| - | 1965-66 | N/A | N/A |
| - | 1966-67 | N/A | N/A |
| - | 1967-68 | N/A | N/A |
| I | 1968-69 | A. Esplai (1) | N/A |
| II | 1969-70 | AD Antorcha (1) | A. Esplai (1) |
| III | 1970-71 | AD Antorcha (2) | A. Esplai (2) |
| IV | 1971-72 | AD Antorcha (3) | A. Esplai (3) |
| V | 1972-73 | Din Don ED (1) | N/A |
| VI | 1973-74 | Pan. Pampols (1) | A. Esplai (4) |
| VII | 1974-75 | CD Huracanes (1) | A. Esplai (5) |
| VIII | 1975-76 | CD Huracanes (2) | N/A |
| IX | 1976-77 | AD Antorcha (4) | N/A |
| X | 1977-78 | AD Antorcha (5) | N/A |
| XI | 1978-79 | AD Antorcha (6) | N/A |
| XII | 1979-80 | AD Antorcha (7) | Foment Pobla (1) |
| XIII | 1980-81 | Impuls Vilanova (1) | N/A |
| XIV | 1981-82 | Impuls Vilanova (2) | CR Arbeca (1) |
| des de 1983 es disputà el Campionats de Catalunya |||||

## Referències

* ↑ «tennis de taula». Enciclopèdia de l'esport català. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Historials Federació Catalana de Tennis de Taula». FCTT. [Consulta: 2 maig 2020].
* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12 13 14 15 16 17 18 19 20 21 «Llistat campions absoluts». federacio historials. [Consulta: 2 maig 2023].
# Bunomys prolatus

Bunomys prolatus és una espècie de mamífer rosegador de la família dels múrids. És endèmica de Sulawesi (Indonèsia), on viu a altituds d'aproximadament 1.830 msnm. El seu hàbitat natural són els boscos montans. Està amenaçada per la tala d'arbres i la transformació del seu medi per a usos agrícoles. El seu nom específic, prolatus, significa 'cap endins' en llatí.

## Referències

* ↑ Clayton, E. Bunomys prolatus. UICN 2016. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2016, consultada el 20 març 2018.
* ↑ Entrada «Bunomys» d'Animalia (en anglès).
# Bunomys penitus

Bunomys penitus és una espècie de mamífer rosegador de la família dels múrids. És endèmica de Sulawesi (Indonèsia), on viu a altituds superiors a 1.400 msnm. El seu hàbitat natural són els boscos montans perennifolis. Està amenaçada per la tala d'arbres i la transformació del seu medi per a usos agrícoles. El seu nom específic, penitus, significa 'cap endins' en llatí.

## Referències

* ↑ Ruedas, L. et al. Bunomys penitus. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 20 març 2018.
* ↑ Entrada «Bunomys» d'Animalia (en anglès).
# Cal Verdaguer, Cal Carbonell i Ca l'Aliguer

Cal Verdaguer, Cal Carbonell i Ca l'Aliguer és un conjunt d'edificis de l'Alou, al municipi de Sant Agustí de Lluçanès (Osona), inclòs a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Conjunt arquitectònic format per tres cases del veïnat de l'Alou que corresponen (de dalt a baix) als noms de Cal Verdaguer, Cal Carbonell i Ca l'Aliguer. Totes elles estan fetes amb murs de pedra irregular i el teulat a doble vessant lateral a les façanes que donen al carrer. Cal Verdaguer i Ca l'Aliguer tenen dos pisos, mentre que Cal Carbonell té, a més, un pis de golfes. Totes les obertures tenen llinda amb inscripcions.
Aquest conjunt és representatiu del tipus de construcció que es feia en veïnatges.

## Història

Les dates que figuren a les llindes són:
Cal Verdaguer: 1731-1761
Cal Carbonell: 1719-2746
Ca l'Aliguer: 1711 Joseph Casademunt

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «Cal Verdaguer». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 22 agost 2017].
# Campionat britànic de trial 1965

La temporada de 1965 del Campionat britànic de trial fou la 16a edició d'aquest campionat, organitzat per l'ACU.

## Classificació final

| Posició | Pilot | Motocicleta | Punts |
| 1 | Sammy Miller | Bultaco | ? |
| 2 | Scott Ellis | BSA | ? |
| 3 | Mick Andrews | James | ? |
| 4 | Arthur Lampkin | BSA | ? |
| 5 | Roy Peplow | Triumph | ? |
| 6 | Tony Davis | BSA | ? |
| 7 | ? | ? | ? |
| 8 | ? | ? | ? |
| 9 | ? | ? | ? |
| 10 | ? | ? | ? |

## Referències

* Hulme, John. «Gordon British Champion Farley» (en anglès). pressreader.com. Classic Trial, 01-12-2020. [Consulta: 1r febrer 2022].
# Campionat britànic de trial 1968

La temporada de 1968 del Campionat britànic de trial fou la 19a edició d'aquest campionat, organitzat per l'ACU.

## Classificació final

| Posició | Pilot | Motocicleta | Punts |
| 1 | Sammy Miller | Bultaco | ? |
| 2 | Gordon Farley | Greeves | ? |
| 3 | Derek Adsett | Greeves | ? |
| 4 | Lawrence Telling | Montesa | ? |
| 5 | Don Smith | Montesa | ? |
| 6 | Paul Dunkley | Cheetah | ? |
| 7 | ? | ? | ? |
| 8 | ? | ? | ? |
| 9 | ? | ? | ? |
| 10 | ? | ? | ? |

## Referències

* Hulme, John. «Gordon British Champion Farley» (en anglès). pressreader.com. Classic Trial, 01-12-2020. [Consulta: 1r febrer 2022].
# Can Morató (Santa Maria de Palautordera)

Can Morató és una casa eclèctica de Santa Maria de Palautordera (Vallès Oriental) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Es tracta d'un edifici entre mitgeres amb planta baixa i pis. La façana està arrebossada i pintada. La coberta és a dues vessants. El capcer acaba amb ràfec sostingut per mènsules. Al damunt hi ha una balustrada decorada en el pilar central per un escut coronat amb una palmeta i en els laterals per gerros, actualment només es conserva el dret. Totes les obertures són de llinda plana, a la planta baixa hi ha un portal d'accés i una finestra emmarcada en el terç superior per una motllura amb cornisa. En el pis té dos buits emmarcats per motllures que imiten dues pilastres que sostenen una cornisa al damunt de la llinda, ambdues decorades amb motius vegetals. Aquests buits tenen sortida a un balcó corregut amb barana de ferro sostingut per mènsules. Entre les dues del damunt del portal hi ha una motllura amb decoració vegetal amb un bust femení al centre. Entre les altres mènsules hi ha una sanefa motllurada amb motius de tipus arabesc. A les golfes hi ha dues obertures per a la ventilació enmig d'una sanefa que repeteix el mateix motiu de la planta baixa. La façana ha estat restaurada i pintada recentment i actualment s'estan fent reformes a l'interior.

## Referències

* ↑ «Can Morató». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 24 octubre 2017].
# Can Bonastre (Tiana)

Can Bonastre és una casa eclèctica de Tiana (Maresme) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És un edifici civil, es tracta d'una casa amb planta baixa i pis que està coberta per un terrat transitable. L'edificació està envoltada per un petit jardí.
Destaca per la gran profusió d'elements decoratius i per l'eclecticisme dels mateixos. Combina la balustrada neoclàssica de la balconada central, suportada per primes columnes de ferro colat -típica de Tiana-, amb les baranes del terrat damunt la cornisa -més aviat de tipus historicista-medieval. Entre tota la decoració, sobresurten els trenca aigües situats damunt les finestres, de pedra, amb forma d'arc escarser, amb la part central molt ornamentada, al igual que sota els llindars.
Presenta una cornisa molt treballada, sostinguda per mènsules i ornada amb elements florals

## Referències

* 1 2 3 «Can Bonastre». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 15 desembre 2016].
# Can Bonastre (Cervelló)

Can Bonastre és un gran casal del municipi de Cervelló (Baix Llobregat) que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És un gran casal residencial situat a la part més cèntrica del poble. Té la planta rectangular, amb planta baixa, dos pisos i golfes, amb dos cossos més baixos als costats. La façana es distribueix en tres eixos verticals i tres d'horitzontals: hi ha tres obertures allandades a cada pis i un òcul a nivell de les golfes. Totes les obertures estan emmarcades per una motllura. La façana està coronada per una cornisa curvilínia.

## Història

El 1843 Can Guitart era l'únic forn de vidre català a Cervelló, conegut pel nom de Forn de l'Hostal. Josep Ferret era el propietari d'aquesta casa, que havia estat un hostal. El 24 de maig de 1862 la propietat passa a mans de Climent Guitart i González. La família Bonastre, originària del Penedès, enllaçà amb la nissaga de Can Guitart Vell a principis del segle XX pel matrimoni de Joan Bonastre amb Gertrudis Guitart.

## Referències

* 1 2 3 «Can Bonastre». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 20 desembre 2015].
# Can Negoci (Sant Andreu de Llavaneres)

Can Negoci és una obra de Sant Andreu de Llavaneres (Maresme) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Casa del segle XVII-XVIII, de base quadrangular i de petites dimensions, situada en el penjant de la Pedra del Llop. Està formada per dos cossos amb planta baixa i pis. En una finestra de la façana principal hi ha una espitllera de defensa.
(Text procedent del POUM)

## Referències

* 1 2 «Can Negoci». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 19 agost 2021].
# Can Roser

Can Roser és una masia de Celrà (Gironès) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És un casal de planta quadrangular, amb parets portants de pedra morterada i estructurada en tres crugies. Coberta de teula àrab de dues vessants amb cairats de fusta. Porta principal de pedra amb arc rebaixat i balcó al primer pis amb barana de ferro forjat. Es conserva el fumeral primitiu de la llar de foc de la cuina. La casa presenta voltes amb pintures al primer pis que es conserven en força bon estat.
També és interessant la pallissa existent, de planta rectangular, amb arc de mig punt i coberta de teula a dues aigües amb embigats de fusta i canya.

## Història

Primitivament la casa devia ocupar únicament l'edificació medieval de la part posterior a la banda sud-oest. L'any 1792 es realitza el nou edifici a continuació de l'antic i formant una unitat. La interessant pallissa existent fou construïda l'any 1743. La llinda de la porta principal assenyala l'any 1751 com a època de la seva construcció i Savi Boser com a propietari del moment.
Es conserven documents familiars. Concretament n'hi ha un del rei Fernando VII condecorant un tinent avantpassat de la família anomenat Garriga i Boser, per les seves heroïcitats en la guerra del Francès.

## Referències

* 1 2 3 4 «Can Roser». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 17 novembre 2016].
# Can Vendrell (Santa Eulàlia de Ronçana)

Can Vendrell és una masia de Santa Eulàlia de Ronçana (Vallès Oriental) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Masia de planta basilical, de planta baixa, pis i golfes. Està orientada cap a l'est.
L'edifici actual data dels segles XVII-XVIII. En 1949 s'hi van portar a terme algunes reformes i se li ubicà un rellotge de sol a la façana. Cal dir que en les reformes se li han afegit les dues petites finestres situades a l'esquerra de la façana principal. Alguns de les reixes que es poden observar són d'àpoca.
L'interior està molt ben cuidat i conté, per exemple, plafons de rajoles del segle xviii.

## Referències

* 1 2 3 «Can Vendrell». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 12 juny 2020].
# Canthigaster solandri

Canthigaster solandri és una espècie de peix de la família dels tetraodòntids i de l'ordre dels tetraodontiformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 11,5 cm de longitud total.

## Reproducció

És monògam.

## Alimentació

Menja algues, coralls, tunicats, mol·luscs, equinoderms, poliquets, crustacis i briozous.

## Hàbitat

És un peix marí, de clima tropical i associat als esculls de corall que viu entre 10-36 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba des de l'Àfrica oriental fins a les illes de la Línia, les Tuamotu, les illes Ryukyu, Nova Caledònia, Tonga i, de vegades també, les Hawaii.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Canthigaster solandri» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).
* ↑ Whiteman, E.A. i I.M. Côté, 2004. Monogamy in marine fishes. Biol. Rev. 79:351-375.
* ↑ Myers, R.F., 1991. Micronesian reef fishes. Segona edició. Coral Graphics, Barrigada, Guam. 298 p.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Cantó de Champigny-sur-Marne-1

El cantó de Champigny-sur-Marne-1 és un cantó francès del departament de la Val-de-Marne, al districte de Nogent-sur-Marne. Creat amb la reorganització cantonal del 2015.

## Municipis

* Champigny-sur-Marne (en part)

## Referències

* ↑ Décret n° 2014-171 du 17 février 2014 portant délimitation des cantons dans le département du Val-de-Marne
# Cantó de Sainte-Rose

El cantó de Sainte-Rose és un cantó de l'illa de la Reunió, regió d'ultramar francesa de l'oceà Índic. Correspon a la comuna de Sainte-Rose.

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 2001 - | Bruno Mamindy-Pajany | |

## Evolució demogràfica

| 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 |
| 4 761 | 4 850 | 5 265 | 5 761 | 6 545 | 6 664 |

## Vegeu també

* Cantons de l'illa de la Reunió
* Comunes de l'illa de la Reunió
* Consell General de l'illa de la Reunió
# Cantó de Sainte-Mère-Église

El cantó de Sainte-Mère-Église és un cantó francès del departament de la Manche, situat al districte de Cherbourg-Octeville. Té 26 municipis i el cap es Sainte-Mère-Église.

## Municipis

* Amfreville
* Angoville-au-Plain
* Audouville-la-Hubert
* Beuzeville-au-Plain
* Beuzeville-la-Bastille
* Blosville
* Boutteville
* Brucheville
* Carquebut
* Chef-du-Pont
* Écoquenéauville
* Foucarville
* Gourbesville
* Hiesville
* Houesville
* Liesville-sur-Douve
* Neuville-au-Plain
* Picauville
* Ravenoville
* Sainte-Marie-du-Mont
* Sainte-Mère-Église
* Saint-Germain-de-Varreville
* Saint-Martin-de-Varreville
* Sébeville
* Turqueville
* Vierville

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1945-1967 | Charles Tourainne | Independent |
| 1967-1998 | Jean d'Aigneaux | Divers droite |
| 1998- | Marc Lefèvre | Divers droite |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2009 |
| 9.174 | 9.854 | 9.315 | 8.776 | 8.266 | 8.044 | 8.390 |
| A partir de 1990: Població sense dobles comptes |||||||
# Carcinologia

    Per a la branca de la patologia que estudia els càncers, vegeu cancerologia
La carcinologia és la branca de la zoologia que té els crustacis com a objecte d'estudi.
Actualment estudia més de 50.000 espècies, però es creu que això és una fracció molt petita del que pot arribar a abastar.
L'astacologia n'és una branca que estudia específicament els crancs de riu.
# Capella de la Llobeta

La Capella de la Llobeta és una església del municipi d'Aiguafreda (Vallès Oriental) que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És una capella d'una sola nau amb transsepte i absis poligonal. A la façana un petit pòrtic cobert amb volta ogival precedeix a la porta d'accés. Se sosté sobre dues columnetes amb una base molt elevada i un capitell decorat amb motius florals. Als murs laterals s'obriren finestres amb arc ogival, encapçalades per una motllura amb decoració també floral als acabaments. Tot el conjunt és cobert amb teulada a dues vessants. La típica decoració modernista també es fa palesa a l'arc ogival del pòrtic i a l'emmarcament de l'ull de bou, situat damunt del pòrtic.

## Història

Josep Pi i Buixó, antic propietari de La Llobeta, va fer construir aquesta capella. No es coneix el nom de l'arquitecte, probablement el sr. Pi hi és implicat. L'any 1904, el bisbe de Vic hi feu acte de presència, col·locant la primera pedra.

## Referències

* 1 2 3 «La Llobeta». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 6 febrer 2015].

## Vegeu també

* La Llobeta
* Convent de la Llobeta
# Capella de la Divina Pastora (Balaguer)

La Capella de la Divina Pastora és una capella del municipi de Balaguer (Noguera) protegida com a bé cultural d'interès local. No hi ha notícies històriques relacionades amb aquest temple. Malgrat això es coneix que ja existia durant la guerra del francès quan va funcionar com a amagatall puntual.

## Descripció

La capella de la Divina Pastora es troba als afores de Balaguer, en un petit turó a tocar del camí de Menàrguens. Es tracta d'un petit edifici aïllat, proper a una granja d'aparença abandonada. Es tracta d'una petita ermita d'una sola nau, de planta rectangular. La façana és molt senzilla amb un accés o portada amb arc rebaixat, per sobre un rosetó de petites dimensions i corona la façana una espadanya amb campana i capçada per una creu de ferro forjat. El temple es troba cobert per una teulada a doble vessant, coberta amb teula àrab. L'interior del temple és també molt senzill, amb una sola nau coberta per un volta canó amb petites pilastres perimetrals de poc relleu. Al fons un petit absis semicircular amb un altar i una imatge de la verge Maria dins una fornícula de fusta.
S'hi accedeix des de la rotonda que hi ha al km 164,8 de la carretera C-12F a Menàrguens. Els últims metres s'han de fer a peu.

## Referències

* 1 2 3 «Capella de la Divina Pastora». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 18 gener 2016].
# Capella de la Desaparició

La capella de la Desaparició, coneguda també amb el nom de la capella de Sant Joan, és una petita capella de 7,3 x 5 metres del Santuari del Miracle que s'aixeca a poc més de 150 m a l'oest de la plaça del santuari, sota mateix de la rotonda que es troba a l'entrada del mateix per la banda de ponent. Davant de la capella hi ha una creu de pedra i un clos també de pedra.
La creu, de la qual avui només se'n conserva la base prismàtica i la columna va ser feta aixecar l'any 1548 en el lloc on la Verge Nena es va aparèixer al Jaumet de la Cirosa. A la cara de la base que mira a la capella encara avui s'hi pot llegir aquesta inscripció gravada en baix relleu:
* A FETA FER LA PRESENT CREU LO MES TRE JAUME MONROIG BO TER DE TORÀ L'ANY MD XXXXV III
El clos de pedra, aixecat el 1677, delimita una superfície quadrangular terraplenada fins a l'alçada de les parets i damunt de la qual hi creixen boixos i altres arbusts però que en el seu moment va ser construït per a protegir l'alzina Dòria. A la cara del clos que mira a la capella s'hi pot endevinar la següent inscripció, gravada en baix relleu:
* FINS ASSI VEREN LOS PASTORETS A LA MARE DE DEU QUAN AGUE APAREGUT EN LA CREU DE LA PLASA EN LO ANY 1458
Davant de la creu un tal Joan Alterachs hi va fer construir la capella l'any 1600 (així consta a la llinda de l'entrada). De base rectangular, coberta de volta de canó i façana amb la portal rectangular tancat amb porta de dues fulles de fusta orna des amb volutes de ferro forjat i una finestreta, també rectangular a cada costat, va ser incendiada i parcialment destruïda l'any 1936 i reconstruïda el 1946 i embellida per un mosaic projectat per Frederic Marès i realitzat per Santiago Padrós format per tres peces.

## Bibliografia

* BARAUT, Cebrià - Santa Maria del Miracle - Publicacions de l'Abadia de Montserrat, 2001 - ISBN 84-8415-329-0
# Can Calderó Nou

Can Calderó Nou és una masia de Riudellots de la Selva (Selva) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És una masia amb un marcat caràcter senyorial de planta quadrada, de 20 per 20 metres, amb una composició perfectament simètrica. Consta de planta baixa i dos pisos amb coberta a dues vessants amb caiguda a la façana i torreta quadrada al capdamunt. La façana principal té un portal central d'arc rebaixat amb la inscripció “Narcís Aulet. Antonia Calderó. 1863”, i dues finestres a banda i banda, dins d'un arc cec de pedra igual al de la porta. Les altres dues plantes tenen tres obertures emmarcades amb pedra cadascuna amb balcó de barana de ferro. Sota d'un del balcons centrals trobem la data de 1868.
A les dues façanes laterals trobem dues grans galeries de dos pisos amb set arcs de mig punt. El primer tram se sustenta sobre uns grans pilars quadrats i el superior, per esbelts pilars octogogonals. Els sostres són de revoltons de rajol i biguetes de ferro. De la barana original de balustres de terracota només en queda un tram, la resta ha estat substituïda per una gelosia moderna. A l'interior l'espai es divideix en tres naus paral·leles amb l'escala de pedra i barana de ferro al final de la central.
Les zones més nobles, la planta baixa i el primer pis, presenten sostres amb volta i alguns amb motllures de guix, i el pis superior cairats de bigues de fusta. La fusteria mostra alguns elements treballats seguint l'estil neogòtic. Al primer pis es conserva en perfecte estat l'antic oratori amb sostre de volta el·líptica sobre petxines de guix. En general no ha sofert remodelacions importants malgrat que actualment l'edifici serveix de restaurant, d'escola de dansa i és l'habitatge de dues famílies.

## Referències

* 1 2 3 «Can Calderó Nou». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 5 agost 2017].