OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Jean Grave

Jean Grave (16 d'octubre, 1854 - 8 de desembre, de 1939) era un important activista en el moviment anarquista francès. Col·laborà en La Révolté d'Elisée Reclus. Inicialment tenia idees socialistes, però es convertí en anarquista després de 1880 i popularitzà les idees de Piotr Kropotkin. El 1892 va escriure La société mourante et l'anarchie, començat per Octave Mirbeau, pel qual motiu fou condemnat a dos anys a la presó. Mirbeau, com Elisée Reclus, Paul Adam, i Bernard Lazare testificaren inútilment a favor seu. El 1895 començà a publicar la revista Les temps nouveaux, molt influent en cercles literaris i artístics del temps. Molts artistes coneguts (com Aristide Delannoy, Maximilien Luce, Paul Signac, Alexandre Steinlen, Théo van Rysselberghe, Camille Pissarro, Kees Van Dongen, George Willaume, etc.) ajudaren a il·lustrar-la i a finançar-la. El 1914 marxà a Anglaterra amb Kropotkin i provocà les ires d'anarquistes contraris a la guerra signant la Proclamació del 16, que donava suport als aliats durant la Primera Guerra Mundial. Els seus texts foren traduïts al castellà per Josep Prat.

## Obres

* La société mourante et l'anarchie (1892)
* Les aventures d'en Nono (1901)
* Le Mouvement libertaire sous la IIIe république
# Sphagemacrurus hirundo

Sphagemacrurus hirundo és una espècie de peix de la família dels macrúrids i de l'ordre dels gadiformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 21 cm de llargària total.

## Hàbitat

És un peix d'aigües profundes que viu entre 1266-2330 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba a les Açores, Madeira i Cap Verd.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Fowler H. W. 1925. New taxonomic names of West African marine fishes. Am. Mus. Novit. Núm. 162. 1-5.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ «Sphagemacrurus hirundo». Catalogue of Life. (anglès) (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Reiner, F., 1996. Catálogo dos peixes do Arquipélago de Cabo Verde. Publicações avulsas do IPIMAR Núm. 2. 339 p.
* ↑ Geistdoerfer, P. 1990. Macrouridae. p. 541-563. A J.C. Quero, J.C. Hureau, C. Karrer, A. Post i L. Saldanha (eds.) Check-list of the fishes of the eastern tropical Atlantic (CLOFETA). JNICT, Lisboa; SEI, París; i UNESCO, París. Vol. 2.

## Bibliografia

* Cohen, D.M., T. Inada, T. Iwamoto i N. Scialabba 1990. FAO species catalogue. Vol. 10. Gadiform fishes of the world (Order Gadiformes). An annotated and illustrated catalogue of cods, hakes, grenadiers and other gadiform fishes known to date. FAO Fish. Synop. 10 (125). 442 p.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Geistdoerfer, P. 1986. Macrouridae. p. 644-676. A P.J.P. Whitehead, M.-L. Bauchot, J.-C. Hureau, J. Nielsen i E. Tortonese (eds.) Fishes of the north-eastern Atlantic and the Mediterranean. UNESCO, París. Vol. 2.
* Haedrich, R.L. i N.R. Merrett, 1988. Summary atlas of deep-living demersal fishes in the North Atlantic Basin. J. Nat. Hist. 22:1325-1362.
* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The Diversity of Fishes. Blackwell Science, Malden, Massachusetts (Estats Units), 1997. ISBN 1405124946.
* Iwamoto, T. 1999. Order: Gadiformes. Macrouridae (sometimes Coryphaenoididae, Bathygadidae, Macrourididae, Trachyrincidae, in part, in literature). p. 1986-1992. A K.E. Carpenter i V.H. Niem (eds.) FAO species identification guide for fishery purposes. The living marine resources of the WCP. Vol. 3. Batoid fishes, chimaeras and bony fishes part 1 (Elopidae to Linophrynidae). FAO, Roma.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319. ISBN 0471250317.
* Parin, N.V., Y.N. Shcherbachev i N.P. Pakhorukov, 1995. Bottom and near-bottom fishes of the Rio Grande Rise (Southwest Atlantic Ocean). J. Ichthyol. 35(9):205-219.
* Santos, R.S., F.M. Porteiro i J.P. Barreiros, 1997. Marine fishes of the Azores: annotated checklist and bibliography. Bulletin of the University of Azores. Supplement 1. 244 p.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158. ISBN 0356107159.
# Sinquefield Cup 2013

El Sinquefield Cup 2014 va ser un torneig d'escacs que va tenir lloc a Sant Louis (Estats Units) entre el 9 al 15 de setembre de 2013.
Els quatre Grans Mestres varen jugar el clàssic control de temps (40 moviments en 90 minuts amb un increment de 30 segons per a cada moviment, seguit de 30 minuts més per la resta de la partida) en un torneig round-robin a doble volta. Magnus Carlsen, Levon Aronian, Hikaru Nakamura i Gata Kamsky són els que es varen encarar. La bossa de premis total va ser de 170.000 dolars, on 70.000$ anirien pel campió, 50.000$ pel segon, 30.000$ pel tercer classificat i 20.000$ pel quart. La mitjana d'Elo en aquest torneig va ser de 2797, el més alt en la història dels escacs. La cerimònia d'obertura va tenir lloc el 8 de setembre de 2013, i la primera ronda va començar el 9 de setembre de 2013 a les 13:00 CDT (20:00 CEST). Aquest va ser el darrer torneig per Magnus Carlsen abans del seu enfrontament al Campionat del món d'escacs de 2013 contra Viswanathan Anand a Chennai, Índia.

## Classificació

    Sinquefield Cup 2013 #JugadorElo0102030401020304Punts 1 Magnus Carlsen2862 X½½1X½114.5 2 Hikaru Nakamura2772 ½X11½X0½3.5 3 Levon Aronian2813 ½0X½01X½2.5 4 Gata Kamsky2741 00½X0½½X1.5

## Referències

* ↑ «St. Louis To Host Four Leaders». Arxivat de l'original el 2015-09-23. [Consulta: 6 desembre 2015].
* ↑ Els dos millors del món, els dos millors dels EUA varen lluitar pel Sinquefield Cup
* ↑ Carlsen i Aronian varen jugar en un super GM
* ↑ «El Sinquefield Cup». Arxivat de l'original el 2013-09-10. [Consulta: 6 desembre 2015].
* ↑ «Carlsen, Aronian, Nakamura, Kamsky varen jugar el primer "Sinquefield Cup"». Arxivat de l'original el 2017-08-13. [Consulta: 6 desembre 2015].
* ↑ Sinquefield Chess Cup 2013 Live
# Arrigorriaga

Arrigorriaga és un municipi de Biscaia, de la comarca de Gran Bilbao.

## Població

* 12.435 hab. (INE 2009).

## Topònim

Arrigorriaga significa en euskera lloc de pedres vermelles, d'harri (pedra), gorri (vermell) i el sufix locatiu -aga. Existeix una coneguda llegenda que explica l'origen d'aquest nom. Aquesta llegenda es remunta al segle xv, ja que l'escrigué per primera vegada el cronista biscaí Lope García de Salazar en el seu llibre Las bienandanzas y fortunas. Segons aquella llegenda, Arrigorriaga es deia antigament Padura ('maresme' en èuscar) i fou escenari d'una llegendària batalla que enfrontà biscaïns amb lleonesos (batalla de Padura). Arran d'aquesta batalla, guanyada pels biscaïns, Padura es rebatejà com Arrigorriaga, ja que tanta havia estat la sang que s'havia abocat que les pedres van quedar tenyides de vermell.

## Persones il·lustres

* Simón Lecue (1912): futbolista internacional que va jugar al Betis i al Reial Madrid.
# AlterNIC

AlterNIC va ser un registrador no oficial de noms de domini d'Internet creat l'any 1995, que va generar molta controvèrsia i que funcionava amb un sistema arrel de noms de domini alternatiu. El seu propòsit principal era desafiar el monopoli d'InterNIC com a jerarquia governant dels dominis de primer nivell (gTLDs) fins a l'aparició de l'ICANN l'any 1998. Alternic oferia registre de segon nivell amb els seus propis dominis de primer nivell (TLD) a preus més econòmics que InterNIC. Tot i això, aquests noms de domini només els podien resoldre els servidors de nom que estaven configurats de forma específica per utilitzar la zona arrel d'AlterNIC.
El projecte no funciona actualment i el nom de domini alternic.net està aparcat i ja no s'associa amb AlterNIC. Eugene Kashpureff, un dels fundadors d'AlterNIC juntament amb Dianne Boling, va tenir tot un seguit de problemes legals l'any 1997.

## Referències

* ↑ «Archived version of AlterNIC website». Arxivat de l'original el 1997-01-25. [Consulta: 31 gener 2021].
* ↑ Justice Department press release announcing guilty plea
# Isabel Maria Oliver Sagreras

Isabel Maria Oliver Sagreras (Campos, 28 d'abril de 1961), coneguda comunament com a Bel Oliver, és una biòloga i política mallorquina, diputada al Congrés dels Diputats en la VIII legislatura i diputada al Parlament de les Illes Balears en la VII i VIII legislatures. Des de juny de 2018 és la Secretària d'Estat de Turisme del Govern d'Espanya.

## Biografia

Es llicencià en biologia per la Universitat de les Illes Balears. Ha treballat com a funcionària de la comunitat autònoma de les Illes Balears i està afiliada al PSIB-PSOE, on ha estat secretària de política econòmica de la Federació Socialista de Mallorca i presidenta del Consell Polític del PSIB.
Políticament, ha estat secretària general tècnica de la Conselleria de Turisme del Govern Balear (1999-2003), regidora de l'ajuntament de Palma (2003-2004) i diputada per Mallorca a les eleccions generals espanyoles de 2004, des del 2007 és Consellera d'Economia i Turisme del Consell Insular de Mallorca, durant la seva gestió s'ha creat la Fundació Mallorca Turisme.
Ha estat escollida diputada a les eleccions al Parlament de les Illes Balears de 2011 i 2015. Des de 2015 és membre de la diputació permanent i presidenta de la Comissió de turisme del Parlament de les Illes Balears.

## Referències

* ↑ «BOE.es - Documento BOE-A-2018-8284» (en castellà). [Consulta: 19 juny 2018].
* ↑ Currículum
* ↑ Diputats electes VII legislatura
* ↑ «Web del Parlament de les Illes Balears». Arxivat de l'original el 2016-03-03. [Consulta: 6 agost 2015].

## Enllaços externs

* Biografia al Consell de Mallorca
* Fitxa al Congrés dels Diputats
# Endavant, Ucraïna!

Endavant, Ucraïna! (ucraïnès Вперед, Україно! Vpered, Ukrajino!) és un partit polític d'Ucraïna fundat el 6 de maig de 1999, i a les eleccions presidencials ucraïneses de 1999 va donar suport la candidatura d'Oleksandr Moroz.
El 2000 deixà de cooperar amb el Partit Socialista d'Ucraïna i a les eleccions al Parlament d'Ucraïna de 2002 va donar suport la coalició la Nostra Ucraïna de Víktor Iúsxenko. A les eleccions al Parlament d'Ucraïna de 2006 es va presentar en solidari, però només va obtenir 6.934 vots (0,02% dels vots). Això el va forçar a les eleccions al Parlament d'Ucraïna de 2007 participà novament formant part de la coalició Bloc la Nostra Ucraïna-Autodefensa Popular.

## Enllaços externs

* Web oficial Arxivat 2009-12-24 a Wayback Machine.
# Subdominant

La subdominant és el quart grau d'una escala musical, que sempre es troba a una distància d'una quarta justa de la tònica. Atesa la importància de l'acord que es forma sobre aquest grau per a la definició de la tonalitat, es considera que aquest és un grau tonal.
# Francesc Borrell Valls

Francesc Borrell Valls (Sant Boi de Llobregat, 17 de juliol de 1934 - Reus, 20 d'octubre de 1992) va ser un jugador de bàsquet català de la dècada de 1950.
Fou un dels primers jugadors espanyols en arribar als dos metres d'alçada.
Residia a Sant Boi de Llobregat, on havia practicat el rugbi a la UE Santboiana i el futbol al Centre Català, finalment es decantà pel basquetbol ingressant a l'Ateneu Santboià. Es traslladà a Saragossa per estudiar veterinària i allí continuà la seva carrera als clubs CN Helios, Iberia i Stadium Casablanca (1954-56). Continuà els seus estudis a Madrid i jugà per l'Hesperia (1956-57). Tornà a Catalunya on jugà a primera divisió al CB Aismalíbar (1957-60) i al RCD Espanyol (1960-62). Ja retirat es traslladà a Lleida per motius de treball i encara jugà al Sícoris Club.
Jugà 15 partits amb la selecció d'Espanya, amb la que disputà l'EuroBasket de 1959.

## Referències

* 1 2 «Los Borrell: De tal palo tal astilla» (en castellà). Mundo Deportivo, 16-10-1988 [Consulta: 13 maig 2023].
* 1 2 3 4 «Francesc Borrell Valls». Enciclopèdia de l'esport català. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Alineació Aismalíbar» (en castellà). Hoja Oficial del lunes : Epoca Tercera Número 952, 17-06-1957 [Consulta: 13 maig 2023].
* ↑ «Alineació Aismalíbar» (en castellà). Hoja oficial de la provincia de Barcelona: Año XXXV Número 1098, 14-03-1960 [Consulta: 13 maig 2023].
* ↑ «Alineació Espanyol» (en castellà). Hoja oficial de la provincia de Barcelona: Año XXXVII Número 1193, 08-01-1962 [Consulta: 13 maig 2023].
* ↑ «Ases del basket» (en castellà). Mundo Deportivo, 26-04-1984 [Consulta: 13 maig 2023].
* ↑ «Francesc Borrell, el "gigante de San Baudilio". Lluís Ortega.». La Rutlla Centre d'Estudis Santboians, 18-11-2020 [Consulta: 21 gener 2024].
* ↑ «Pàgines 12 i 16» (en castellà). FEB, 2010 [Consulta: 13 maig 2023].
# Altenheim

Altenheim (en alsacià Àltene) és un municipi francès, situat a la regió del Gran Est, al departament del Baix Rin. L'any 2007 tenia 224 habitants.
Forma part del cantó de Saverne, del districte de Saverne i de la Comunitat de comunes del Pays de Saverne.

## Demografia

evolució demogràfica :
| 1793 | 1800 | 1806 | 1821 | 1831 | 1836 | 1841 | 1846 | 1851 | 1856 | 1861 | 1866 |
| 228 | 277 | 309 | 349 | 369 | 370 | 377 | 342 | 346 | 307 | 287 | 297 |
| 1871 | 1875 | 1880 | 1885 | 1890 | 1895 | 1900 | 1905 | 1910 | 1921 | 1926 | 1931 |
| 289 | 297 | 315 | 325 | 316 | 319 | 296 | 324 | 302 | 265 | 269 | 278 |
| 1936 | 1946 | 1954 | 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 | 2012 | |
| 293 | 262 | 237 | 224 | 215 | 209 | 226 | 210 | 215 | 217 | 214 | |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001- | Jean-Claude Hollner | |

## Referències

* ↑ «cassini.ehess.fr». Arxivat de l'original el 2015-04-02. [Consulta: 29 març 2015].
# Isabel Mas Fortuny

Isabel Mas Fortuny (Reus, 4 d'abril de 1924 - 7 de juny de 2017) va ser una pintora catalana.
Era filla de Pere Mas Mestres, lampista de Maspujols, i d'Antònia Fortuny Mas, modista de Gràcia, Barcelona). Va aprendre pintura com a deixebla de Josep Ferré Revascall quan tenia 18 anys, i l'any 1945 va participar al VII Saló d'Artistes Locals que organitzava el Centre de Lectura. En aquesta mateixa entitat va fer dues exposicions individuals, i una altra a Valls, i va participar en un bon nombre d'exposicions col·lectives. Va guanyar un premi juvenil a Madrid, el primer premi de pintura a Flix, i un parell d'accèssits a concursos patrocinats per la Diputació de Tarragona l'any 1958. A Amposta la van guardonar amb el Premi Nacional de Pintura.
A mitjans dels anys cinquanta va emprendre un viatge per Europa, i va viure a Anglaterra, França, Suïssa i Alemanya, i va estudiar litografia i aiguafort a la Polytecnic School de Londres. L'any 1962 va tornar a Reus, on va ser mare per primera vegada, i va assistir a classes de tapís i esmalt a l'Escola taller d'Art de Tarragona. Va formar part del moviment d'artistes ara desaparegut conegut amb el nom de «Grup d'Ara».
L'any 1968 es va casar amb Jack Salter, un ceramista format a Anglaterra. La parella va buscar innovacions artístiques i van obrir un taller al carrer de la Concepció, un carrer situat al centre històric de Reus.
L'any 1969 va néixer la seva filla. Tres anys més tard Mas i Salter van obrir el «Taller2», que van convertir en un espai d'intercanvi i de trobada per a artistes de diferents tendències. Isabel Mas va conrear quasi sempre la pintura a l'oli, i també va treballar el dibuix, amb pastels, carbó i sanguina.
Segons el Museu de Reus, que l'any 2023 va organitzar una exposició retrospectiva de la seva obra, Isabel Mas «va ser una dona avançada al seu temps, que ens ha deixat un enriquidor llegat d'obres d'art i de vivències pioneres».

## Referències

* ↑ Olesti Trilles, Josep. Diccionari biogràfic de reusencs: vol II. Reus: l'Ajuntament, 1992, p. 435.
* ↑ «Traç: retrospectiva Isabel Mas». Museu de Reus. Ajuntament de Reus. [Consulta: 16 octubre 2023].

## Enllaços externs

* Marc Busquets. «Una artista «avançada al seu temps». A: reusdigital.cat [Consulta 16 d'octubre de 2023]
# Emmeline Charlotte Elizabeth Stuart-Wortley

Lady Emmeline Stuart-Wortley, nascuda Manners (1806 – 20 d'octubre de 1855), fou una poeta i escriptora anglesa, coneguda per la seva obra Travels in the United States, etc. During 1849 and 1850. Fou editora de The Keepsake el 1837 i el 1840. Era filla de John Manners, 5è duc de Rutland i el 17 de febrer de 1831 es va casar amb Charles Stuart-Wortley-Mackenzie, fill de James Stuart-Wortley-Mackenzie, 1r baró de Wharncliffe. Varen tenir una filla, Lady Victoria Welby.
Després de la mort del seu marit el 1844, va començar a viatjar, en tant que vídua rica de l'època victoriana, junt amb la seva filla, Victoria. L'octubre de 1855, va morir de disenteria a la zona entre Antioquia i Beirut, mentre viatjava a través de l'Imperi Otomà seguint la història dels primers cristians.

## Referències

* ↑ The Cambridge bibliography of English literature, 1940, volum 1, pàg. 807.
* ↑ Welby, Victoria; Schmitz, H. Walter. Significs and language: the articulate form of our expressive and interpretive resources. 5. John Benjamins Publishing Company, 1985, p. xxii. ISBN 90-272-3275-X.
* ↑ Schmitz, Heinrich Walter. ed. A. Eschbach. Victoria Lady Welby: Significs and Language. John Benjamins, p. xxii–xiii.

## Enllaços externs

* Travels in the United States, etc. During 1849 and 1850.
* The Maiden of Moscow.
# Subdomini

Un subdomini és un nivell de classificació jeràrquica dels noms de domini, definits amb finalitats administratives o organitzacionals; es podria considerar com un domini de segon nivell. Normalment es tracta d'una sèrie de caràcters o d'una paraula, que s'escriu a l'esquerra del domini i separat per un punt.
A nivell d'Internet es podria dir que el subdomini s'utilitza per a referir-se a una adreça web que treballa com un annex (o lloc relacionat) d'un domini principal. Per exemple, un subdomini pot representar-se de la forma següent:
Dintre de l'estructura del servidor es reflecteix com un directori, el qual conté la informació a mostrar.
Els subdominis són definits per les mateixes empreses que realitzen el hosting del servei web. Tant pot tractar-se de la mateixa empresa interessada, com d'una empresa especialitzada a oferir serveis de hosting per a tercers. En aquest últim cas, poden existir certes limitacions, ja sigui pel nombre de subdominis permesos, o pel tipus de servei que ofereixen. Per exemple, existeixen empreses que regalen un subdomini al moment de registrar un blog amb ells, o d'altres que ofereixen serveis de hosting gratuït.
# Henritermierita

La henritermierita és un mineral de la classe dels silicats, que pertany i dona nom al grup de la henritermierita. Rep el seu nom en honor del geòleg francès Henri François Émile Termier (1897-1989).

## Característiques

La henritermierita és un nesosilicat de fórmula química Ca₃Mn3+ 2(SiO₄)₂(OH)₄. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 1968. Cristal·litza en el sistema tetragonal. És l'anàleg amb manganès de la holtstamita.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la henritermierita pertany a «9.AD - Nesosilicats sense anions addicionals; cations en [6] i/o major coordinació» juntament amb els següents minerals: larnita, calcio-olivina, merwinita, bredigita, andradita, almandina, calderita, goldmanita, grossulària, hibschita, hidroandradita, katoïta, kimzeyita, knorringita, majorita, morimotoïta, vogesita, schorlomita, spessartina, uvarovita, wadalita, holtstamita, kerimasita, toturita, momoiïta, eltyubyuïta, coffinita, hafnó, torita, thorogummita, zircó, stetindita, huttonita, tombarthita-(Y), eulitina i reidita.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta l'any 1968 a la mina Tachgagalt, a la província d'Ouarzazate (Souss-Massa-Draâ, Marroc). També ha estat descrita a la mina Wessels, a Hotazel, i a les mines N'Chwaning I i N'Chwaning II, a Kuruman, totes tres a Sud-àfrica.

## Referències

* ↑ «Henritermierite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 23 octubre 2016].
# Salvador Trullols Buergo

Salvador Trullols Buergo (L'Havana, 1915 - Barcelona, 1992) fou un dirigent esportiu vinculat a la boxa i al beisbol.
Va ser president de la Federació Catalana de Beisbol entre el mes de novembre de 1956 i el de juny de 1959, i durant un parell de mesos va presidir dues federacions alhora, perquè d'octubre a desembre de 1957, en la seva condició de vicepresident, també va ser president de manera interina de la Federació Catalana de Boxa després de la dimissió del seu antecessor. Durant el seu mandat a la Federació Catalana de Beisbol, el 1958 es va iniciar la Lliga Nacional espanyola. Quan va deixar la presidència de la Federació Catalana de Beisbol, el 1960 va ser el president del Comitè Organitzador del Campionat d'Europa de beisbol, que es disputava per segona vegada a Barcelona i on la selecció espanyola va ser subcampiona en perdre la final contra Holanda. També va ser vicepresident de la Federació Espanyola de Beisbol. Per altra banda, durant els anys seixanta també va ser vicepresident de la Federació Catalana de Futbol sota la presidència de Julià de Capmany.

## Referències

* ↑ Enciclopèdia de l'Esport Català. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 2012. ISBN 978-84-412-2106-.
* ↑ Gallen Utset, Carles. Les Federacions Esportives Catalanes i els seus presidents. Barcelona: UFEC, 2013. ISBN Gi.1233-2013.
# Antena de Oro 2019

La llista de guardonats de la XLVII edició dels premis Antena de Oro 2019 va ser anunciada el 3 de novembre de 2019. L'entrega es va realitzar al Gran Casino d'Aranjuez el 16 de novembre de 2018.

## Televisió

* Juanra Bonet, Boom, d'Antena 3.
* Alfonso Arús, Aruser@s de LaSexta.
* Isabel Jiménez, Informativos Telecinco, de Telecinco.
* Jesús Calleja, Volando voy, de Cuatro.
* Ana Belén Roy, La tarde en 24 Horas, de Canal 24 Horas.
* Misioneros por el mundo de 13 TV.
* 7 Región de Murcia

## Ràdio

* Jaime Cantizano, Por fin no es lunes d'Onda Cero.
* Miguel Ángel Domínguez, La Entrevista, de Radio 5.
* Chimo Ortega,Sobre ruedas, de Capital Radio.
* Andrés Arconada, Es cine, a esRadio.
* Javi Nieves i Mar Amate per Buenos días Javi y Mar, de Cadena 100.
* Michael Robinson, Acento Robinson de la Cadena SER.

## Premsa digital

* María Claver d'OkDiario

## Trajectòria professional

* Jenaro Castro Muiña
* Ramiro López

## Extraordinaris

* Radio Inter, en el seu 70 aniversari.
* Bieito Rubido, director d'ABC.
* Museu del Prado, en el seu 200 aniversari.
* Hispanoamèrica: Jorge Garralda, TV Azteca.
* Empreses: Vichy Catalán

## Referències

* ↑ «Alfonso Arús y Jesús Calleja, entre los premiados con la Antena de Oro 2019». El Periódico, 04-11-2019. [Consulta: 14 desembre 2019].
* ↑ «Juanra Bonet, Jesús Calleja o Isabel Jiménez entre los galardonados con la Antena de Oro 2019». Cine y Tele, 19-11-2019. [Consulta: 18 novembre 2019].
* ↑ La Federación de Asociaciones de Radio y Televisión falla las Antenas de Oro, PR Noticias, 4 de novembre de 2018
# Jardin Villemin

El jardin Villemin, situat a l'emplaçament de l'antic hospital militar Villemin, és un jardí públic de París.
La porta d'entrada monumental d'aquest hospital encara és visible al n°8 de la rue des Récollets.
Aquest hospital havia estat instal·lat el 1861 a l'antic convent dels Récollets de París, prop de les estacions de l'Est i del Nord, el que permetia tindre cura dels ferits que tornaven del front immediatament.
El nom de l'hospital feia referència al doctor Jean-Antoine Villemin (1827-1892), nascut a Vosges, cèlebre pels seus treballs precursors sobre la tuberculosi. Els seus treballs van ser reconeguts definitivament així que el bacteriòleg Robert Koch (1843-1910) aconseguí cultivar i inocular el bacil de la tuberculosi.

## Enllaços externs

* El jardin Villemin Arxivat 2007-10-13 a Wayback Machine. a Paris.fr
* Biografia del doctor Jean-Antoine Villemin