OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Duan Gui

Duan Gui (xinès tradicional: 段珪, xinès simplificat: 段圭, Pinyin Duàn Guī) va ser un eunuc xinès del període de la Dinastia Han Oriental, que serví Emperador Ling de Han; ell va ser també un dels Deu membres regulars del seguici (també coneguts com els Deu Eunucs), un grup d'eunucs cortesans que tenien gran influència en la cort imperial Han. Després que l'Emperador Ling transí i fou succeït pel seu fill Liu Bian en el 189, He Jin, Yuan Shao i Cao Cao envaïren la capital amb el propòsit de derrotar els Deu Assistents, conduint a la decapitació de He Jin al pati del palau per ordre dels eunucs.

## Referències

* ↑ (張讓者，潁川人；趙忠者，安平人也。 ... 是時讓、忠及夏惲、郭勝、孫璋、畢嵐、栗嵩、段珪、高望、張恭、韓悝、宋典十二人，皆為中常侍， ...) Houhanshu vol. 78.
* ↑ (進部曲將吳匡、張璋，素所親幸，在外聞進被害，欲將兵入宮，宮閤閉。袁術與匡共斫攻之，中黃門持兵守閤。會日暮，術因燒南宮九龍門及東西宮，欲以脅出讓等。讓等入白太后，言大將軍兵反，燒宮，攻尚書闥，因將太后、天子及陳留王，又劫省內官屬，從複道走北宮。尚書盧植執戈於閣道䆫下，仰數段珪。段珪等懼，乃釋太后。太后投閣得免。) Houhanshu vol. 69.
# Olympia (Manet)

Olympia és una pintura a l'oli realitzada per Édouard Manet el 1863 i actualment pertany al museu d'Orsay de París.
Després del clamor provocat per El dinar campestre, Manet va esperar dos anys abans de sotmetre Olympia al judici del públic; el quadre va ser acceptat al Saló de 1865, però la reacció general fou encara més violenta. «Una dona goril·la», va comentar amb burla un crític. «La dama de piques sortint del bany», va assenyalar un altre. En realitat, el principi inspirador del quadre era anàleg al de El dinar campestre; en aquest cas Manet va prendre com a referència per a la seva creació La Venus d'Urbino, de Ticià, de la que havia fet una còpia en la seva joventut durant una estada a Florència, i la va transformar en actual utilitzant com a model Victorine Meurent, que havia posat també per a El dinar campestre.
Elements formals o característiques
* A l'escena es veu una dona nua que mira directa i provocativament als espectadors. És contrastada, juntament amb els llençols i els coixins, pel fons fosc ressaltant així l'atmosfera d'íntima sensualitat. En segon pla es veu una dona negra portant un ram de flors amb el rostre gairebé imperceptible sobre el fons fosc, que contrasta amb els tons clars de la seva vestimenta oriental.
* Igual que a El berenar campestre, destaca el contrast de colors: la claredat de les teles del divan i la pell nua, d'una banda, i el fons fosc amb cortinatges verds, de l'altra.
* La il·luminació que utilitza Manet en l'obra també és semblant a la de El berenar campestre, amb una potent llum frontal que il·lumina al personatge principal, que no admet ombres.
* Les persones estan disposades al quadre triangularment (la dona nua ajaguda i la dona negra plantada) utilitzant com a base dels triangles el llit. El quadre està partit per la meitat amb una línia vertical daurada en segon pla que separa a les dues dones.
* L'equilibri de l'obra està en la diagonal que va de la cantonada superior esquerra fins a la cantonada inferior dreta; la diagonal crea una harmonia entre la part inferior, que està il·luminada, i la part superior, que és fosca. A més, la dona negra, amb el ram de flors i el seu vestit, evita que hi hagi una brusca separació de colors. El punt de fuga és la mà de la dona nua ajaguda al llit. Va ser precisament aquesta transposició moderna el principal motiu d'escàndol; els visitants del Saló estaven acostumats a veure nus de divinitats o figures al·legòriques, però el quadre de Manet era massa realista, i el mateix títol -Olympia era el nom donat a les prostitutes a les novel·les de l'època- no deixava dubtes sobre la professió de la dona. A més, darrere del divan una serventa sosté un ram de flors, el regal que els clients oferien a les prostitutes d'elevada categoria.

## Referències

* Los siglos del Arte. El siglo XIX. Ed. Random House Mondadori. ISBN 84-8156-380-3

## Vegeu també

* Je-ne-baise-plus
# Enric Bayon i Sebastià

Enric Bayon i Sebastià (Barcelona, Sant Martí de Provençals, 29 de novembre de 1890 - Barcelona, 11 de novembre de 1936), fou un sacerdot català.
Als 11 anys entrà al Seminari Menor del Seminari Conciliar de Barcelona, i als 16 ingressà a la Congregació dels Pares Missioners del Cor de Maria. Després d'una etapa de malaltia, el 1912 torna al Seminari per a completar els estudis de Filosofia. El 15 de gener de 1913 obté el títol de Batxiller a l'Institut de Figueres. El 24 de juny de 1918 celebrà la seva primera missa a la Parròquia Major de Santa Anna.
Va destacar per la seva qualitat intel·lectual. Entre d'altres, el 5 de febrer de 1923 es llicencià en Filosofia i Lletres, i el 7 de maig d'aquell mateix any s'hi doctorà. A finals d'aquell mateix any, concretament el 17 d'octubre, fou nomental auxiliar interí per a l'ensenyament de Llengües i Literatura Clàssiques a facultat de Filosofia i Lletres de la Universitat de Barcelona.
Pel que fa als estudis eclesiàstics, el 29 d'octubre de 1931 es doctorà en Teologia pel Col·legi Teològic de la Universitat Romana. En l'àmbit civil, el 26 de maig de 1932 obtingué el títól de Mestre Nacional de Primera Ensenyança. Al Seminari fou professor de Grec i Hebreu.
L'11 de novembre de 1936 fou detingut al carrer Mallorca de la ciutat de Barcelona, i ja res més es va saber d'ell.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 Un Seminario mártir : notas biográficas e históricas : el Seminario Conciliar de Barcelona durante el período rojo (en castellà). Barcelona: Seminario Conciliar, 1940, p. 41. OCLC 807823122.
# Osteobrama alfredianus

Osteobrama alfredianus és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids que es troba a la conca del riu Salween.

## Referències

* ↑ FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* McAllister, D. E. A working list of fishes of the world (en anglès). Museu Nacional de Ciències Naturals, 1987.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Tijana Postic Bijavica

Tijana Postic Bijavica (Sarajevo, 1982) és una infermera i professora d'universitat catalana d'origen bosnià, directora del servei d'infermeria de l'Hospital d'Igualada, que va rebre el Premi Internacional Catalunya 2020 per la seva tasca durant la pandèmia per la covid-19.
Els seus pares van decidir abandonar la seva casa de Sarajevo a causa de les Guerres de Iugoslàvia. Van passar uns mesos a Belgrad, Sèrbia. El 1992 va arribar a Igualada amb un comboi de la Creu Roja, juntament amb el seu germà Balsa i la seva mare Yadranka, ella tenia nou anys i el seu germà un. Només es permetia marxar a les mares amb els fills, per això el seu pare es va quedar i va morir a la guerra pocs mesos després, el 1993. La seva mare, que era infermera a Bòsnia, va trobar feina d'infermera a Igualada.
Va estudiar la diplomatura en infermeria i va treballar al Consorci Sanitari d'Igualada. Sempre a l'Hospital d'Igualada, va ser infermera de cures intensives durant deu anys i supervisora de nit dos anys. L'estiu del 2019 va assumir la direcció del servei d'infermeria de l'Hospital d'Igualada. Va rebre el Premi Internacional Catalunya 2020 per la seva tasca en el moment en què Igualada esdevingué un dels primers focus a Catalunya durant la pandèmia de la covid-19. La seva gestió va ser clau en la transformació de l'organització el març del 2020, quan la meitat dels membres del personal sanitari de l'Hospital d'Igualada estava contagiat o confinat.
És professora associada al Campus d'Igualada de la Universitat de Lleida, a la Facultat d'Infermeria i Fisioteràpia.

## Referències

* 1 2 3 «Tijana Postic, de sobreviure a la guerra de Bòsnia a cap d’infermeria d’Igualada», 08-05-2020. [Consulta: 13 juliol 2021].
* 1 2 «Tijana Postic, la refugiada de guerra que va plantar cara al brot d'Igualada». [Consulta: 19 juliol 2021].
* ↑ «Quatre sanitàries guanyen el Premi Internacional Catalunya pel combat contra el covid». ARA, 13-07-2021. [Consulta: 27 juliol 2021].
* ↑ «Tijana Postic: “Igualada ens va acollir amb els braços oberts, va ser molt fàcil, però l’actitud és important”». [Consulta: 13 juliol 2021].
* ↑ «De Sarajevo a Igualada» (en castellà), 25-04-2020. [Consulta: 13 juliol 2021].
* ↑ «La infermera Tijana Postic, Premi Internacional de Catalunya», 16-06-2021. [Consulta: 13 juliol 2021].
* ↑ «Tijana Postic Bijavica». Universitat de Lleida. Arxivat de l'original el 2021-07-19. [Consulta: 19 juliol 2021].
# Ken Miles

Ken Miles fou un pilot de curses automobilístiques anglès que va arribar a disputar curses de Fórmula 1, tot i que fou més conegut per la seva trajectòria a les competicions estatunidenques.
Ken Miles va néixer l'1 de novembre del 1918 a Sutton Coldfield, Birmingham, Anglaterra i va morir el 17 d'agost de 1966 disputant una cursa al circuit de Riverside, a Riverside, Califòrnia, EUA.

## Honors

* Ha estat inclòs al Motorsports Hall of Fame of America l'any 2001.

## A la F1

Va debutar a la vuitena cursa de la temporada 1961 (la dotzena temporada de la història) del campionat del món de la Fórmula 1, disputant el 8 d'octubre del 1961 el GP dels Estats Units al circuit de Watkins Glen.
Miles va participar en una única prova puntuable pel campionat de la F1, no aconseguint classificar-se per disputar la cursa i no assolint cap punt pel campionat del món de pilots.

## Resultats a la Fórmula 1

| Any | Equip | Xassís | Motor | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | Posició | Punts |
| 1961 | Monteverdi | MBM | MBM | MON | HOL | BEL | FRA | GBR | ALE | ITA | USA NVQ | - | 0 |

### Resum

| Curses: | Victòries: | Pòdiums: | Poles: | Voltes ràpides: | Punts: |
| 1 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 |

## Referències

* ↑ Biography Arxivat 2009-08-13 a Wayback Machine. at the Motorsports Hall of Fame of America
* ↑ «1961 United States Grand Prix». formula1.com. Arxivat de l'original el 22 desembre 2014. [Consulta: 20 setembre 2015].
# Resolució 1034 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

La Resolució 1034 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides fou adoptada per unanimitat el 21 de desembre de 1995. Després de recordar anteriors resolucions inclosa la Resolució 1019 (1995), el Consell va debatre les violacions del dret internacional humanitari a l'antiga Iugoslàvia, específicament a Bòsnia i Hercegovina.
El Consell de Seguretat va condemnar el fet que les forces serbobosnianes no complissin amb les disposicions de la Resolució 1019. El Secretari General havia informat sobre violacions dels drets humans Srebrenica, Žepa, Banja Luka i Sanski Most i va trobar proves d'execucions, violacions, expulsions massives, detencions arbitràries, treballs forçats i desaparicions. El Consell va assenyalar que les persones perseguides pel Tribunal Penal Internacional per a l'antiga Iugoslàvia establert a la Resolució 827 (1993) no podrien participar en les eleccions a Bòsnia i Hercegovina.
Totes les violacions del dret internacional humanitari van ser fortament condemnades, en particular les comeses pels serbis de Bòsnia, per l'evidència que un gran nombre d'homes de Srebrenica van ser executats per ells. El Consell va exigir que organitzacions internacionals com el Comitè Internacional de la Creu Roja tinguessin accés a presoners, refugiat i persones desplaçades. Les violacions del dret humanitari i dels drets humans a Srebrenica, Žepa, Banja Luka i Sanski Most de juliol a octubre de 1995 serien investigades íntegrament per les agències pertinents de les Nacions Unides i altres organitzacions.
Es va assenyalar que el TPII havia emès acusacions contra els líders serbis de Bòsnia Radovan Karadžić i Ratko Mladić pels delictes comesos contra els musulmans bosnians. Es va demanar a la part sèrbia de Bòsnia que i donés accés immediat a la regió amb finalitats de recerca. Totes les parts, especialment els serbis de Bòsnia, havien de preservar l'evidència sense destruir-la ni amagar-la, i es va exigir que es tanquessin tots els centres de detenció.
El Consell de Seguretat també va condemnar el saqueig i la destrucció de propietats per part de les forces de Croàcia al voltant de Mrkonjić Grad i Šipovo, i va exigir que cessés i que fossin detinguts els responsables de les violacions. També va exigir que totes les parts s'abstinguessin de posar mines terrestres, especialment en àrees controlades per ells, i crear condicions per a la repatriació de refugiats.

## Referències

* ↑ Ramcharan, B. G.. The International Conference on the Former Yugoslavia: official papers, Volume 1. BRILL, 1997, p. 1173. ISBN 978-90-411-0429-8.
* ↑ United Nations, Office of Public Information. UN monthly chronicle, Volumes 32–33. United Nations, Office of Public Information, 1995, p. 33.

## Vegeu també

* Llista de resolucions del Consell de Seguretat de les Nacions Unides 1001 a la 1100 (1995 - 1997)
* Genocidi a Bòsnia
* Guerra de Bòsnia
* Violacions de guerra

## Enllaços externs

* PDF Text de la Resolució a UN.org
# Duende y misterio del flamenco

Duende y misterio del flamenco és una pel·lícula documental espanyola de 1952 dirigida per Edgar Neville. Fou rodada en cinefotocolor.

## Sinopsi

El documental fa una aproximació al flamenc a través d'una antologia dels diversos cants i balls que l'engloben. També fa un repàs a la història de les diverses varietats de cant i ball: soleares, buleries, fandangos o tonás.
La veu en off de Fernando Rey dona pas a les actuacions i intervencions d'artistes consagrats internacionalment com Antonio, el ballarí, Pilar López, Jacinto Antolín “Niño de Almadén”, Aurelio Sellés “Aurelio de Cádiz”, Cristóbal Gil Gómez “El Niño de la Cantera”, Manuel Terrón “Manzanilla”, Luis López “Maravilla”, “Badajoz”, Rafael de Jerez, Manuel Moreno “Moraíto Chico” i “El Poeta”.

## Nominacions i premis

Va ser nominada a la Palma d'Or al 6è Festival Internacional de Cinema de Canes.
La pel·lícula va aconseguir un premi econòmic de 400.000 ptes, als premis del Sindicat Nacional de l'Espectacle de 1952.

## Referències

* ↑ Duende y misterio del flamenco, ABC
* ↑ «Festival de Cannes: Flamenco». festival-cannes.com. [Consulta: 20 gener 2009].
* ↑ Féliz Martialay El cine español durante el franquismo, p. 112-114

## Enllaços externs

* Duende y misterio del flamenco a Historia de nuestro cine
* Fragment de la pel·lícula a YouTube
# Copa del Japó (hípica)

La Copa del Japó és la cursa de cavalls més prestigiosa del Japó. Es disputa a finals de novembre a l'Hipòdrom de Tòquio de Fuchu, Tòquio amb una distància total de 2400 metres sobre herba. És una cursa de grau I reservada als cavalls que tinguin tres o més anys i amb un premi de 533 milions de iens (3.426.724 euros l'any 2006) és una de les curses de cavalls més ben dotades del món.
La participació en la Copa del Japó és per invitació. Durant la seva història, relativament curta, la cursa s'ha establert com a competició veritablement internacional amb guanyadors del Japó, Amèrica del Nord, la Gran Bretanya, Austràlia, Nova Zelanda, Irlanda, França, Alemanya i Itàlia.
La Copa del Japó ha produït algunes de les arribades més memorables vistes en l'hípica japonesa. Junt amb el Prix de l'Arc de Triomphe i la Copa de Reproductors, aquesta cursa és un dels grans esdeveniments de finals de l'any.
L'Associació de Curses del Japó va crear la Copa del Japó com un esdeveniment obert a altres països perquè els cavalls de curses locals tinguessin l'oportunitat de competir contra cavalls de calibre internacional i promoure l'entesa en la comunitat de curses a escala mundial.

## Palmarès des del 1981

$^1$ La cursa del 2002 es va córrer a Nakayama sobre una distància de 2.200 metres.

## Enllaços externs

* Curses de cavalls al Japó
* Copa del Japó. Llista de guanyadors i classificacions Arxivat 2008-12-10 a Wayback Machine.
# Enric Bañeres de Vicente

Enric Bañeres de Vicente (Almenar, el Segrià, 1944 - Barcelona, 1 d'agost de 2017) fou un periodista esportiu català.
Va llicenciar-se a l'Escola Oficial de Periodisme i va començar a treballar a El Diari de Lleida i El Correo Catalán, on va arribar a ser-ne subdirector. També va formar part de la redacció de les revistes satíriques Barrabás i El Papus, on va viure l'atemptat amb bomba del 20 de setembre de 1977. Anys més tard, va treballar a La Vanguardia, on va ser cap d'esports durant 14 anys, i El Mundo Deportivo. També fou tertulià d'altres mitjans de comunicació com la Cadena Ser, TV3, RAC1, 8tv. Retirat del periodisme actiu el 2015, durant els últims anys fou professor de periodisme esportiu a la Universitat Internacional de Catalunya.
Va escriure diversos llibres, la majoria relacionada amb el FC Barcelona, i també dirigí les enciclopèdies mundials de futbol i tennis del Grupo Océano. Entre d'altres, destaquen Diccionari de l'esport, català-castellà, castellà-català (1989), Les Lligues del Barça (1998), Estimada Basilea (2004), Dichoso Barça (2000), Los Mur: masajistas del Barça (2008).

## Referències

* 1 2 «Enric Bañeres de Vicente». Enciclopèdia de l'esport català. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Turró, Albert. «Muere Enric Bañeres, ex jefe de deportes de La Vanguardia» (en castellà). La Vanguardia. [Consulta: 1r agost 2017].
* ↑ «Adéu a Enric Bañeres». Cadena SER, 02-08-2017. Arxivat de l'original el 2017-12-11 [Consulta: 10 desembre 2017].
* 1 2 «Mor el periodista Enric Bañeres als 72 anys». Ara, 01-08-2017 [Consulta: 10 agost 2017].
# Tony Hurel

Tony Hurel (Lisieux, Calvados, 6 de desembre de 1992) fou un ciclista francès, professional des del 2011 fins al 2022.

## Palmarès

* 2005
** 1r a la Ronde des vallées
* 2007
** Vencedor d'una etapa al Tour de Nova Caledònia
* 2008
** 1r a la Volta a la Comunitat de Madrid sub-23
* 2009
** 1r al Trophée des Champions
** 1r al Circuit de la vall del Loira
** Vencedor d'una etapa al Tour de Martinica
* 2010
** 1r al Circuit des plages vendéennes i vencedor d'una etapa
** 1r a la París-Connerré
** Vencedor d'una etapa al Tour de la Manche
* 2012
** 1r a la Polynormande
* 2017
** Vencedor d'una etapa a la Tropicale Amissa Bongo
* 2018
** Vencedor d'una etapa al Tour de Loir i Cher
** Vencedor d'una etapa al Tour de Bretanya

### Resultats al Tour de França

* 2014. 134è de la classificació general

### Resultats a la Volta a Espanya

* 2015. 145è de la classificació general
* 2016. Abandona (9a etapa)

## Referències

* ↑ «Ciclobreves internacionales noviembre 2022» (en castellà). Ciclo21, 26-11-2022. [Consulta: 6 desembre 2022].

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
* Fitxa a procyclingstats.com
# Distribució de cosinus elevat

En teoria i estadística de probabilitats, la distribució de cosinus elevat és una distribució de probabilitat contínua recolzada en l'interval $[\mu -s,\mu +s]$. La funció de densitat de probabilitat (PDF) és
$f(x;\mu ,s)={\frac {1}{2s}}\left[1+\cos \left({\frac {x-\mu }{s}}\,\pi \right)\right]\,={\frac {1}{s}}\operatorname {hvc} \left({\frac {x-\mu }{s}}\,\pi \right)\,$ per $\mu -s\leq x\leq \mu +s$ i zero en cas contrari. La funció de distribució acumulada (CDF) és
$F(x;\mu ,s)={\frac {1}{2}}\left[1+{\frac {x-\mu }{s}}+{\frac {1}{\pi }}\sin \left({\frac {x-\mu }{s}}\,\pi \right)\right]$ per $\mu -s\leq x\leq \mu +s$ i zero per $x<\mu -s$ i unitat per $x>\mu +s$.
Els moments de la distribució de coseus elevat són una mica complicats en el cas general, però es simplifiquen considerablement per a la distribució de coseus elevat estàndard. La distribució estàndard del cosinus elevat és només la distribució del cosinus elevat amb $\mu =0$ i $s=1$. Com que la distribució estàndard del cosinus elevat és una funció parell, els moments senars són zero. Els moments parells estan donats per:
${\begin{aligned}\operatorname {E} (x^{2n})&={\frac {1}{2}}\int _{-1}^{1}[1+\cos(x\pi )]x^{2n}\,dx=\int _{-1}^{1}x^{2n}\operatorname {hvc} (x\pi )\,dx\\[5pt]&={\frac {1}{n+1}}+{\frac {1}{1+2n}}\,_{1}F_{2}\left(n+{\frac {1}{2}};{\frac {1}{2}},n+{\frac {3}{2}};{\frac {-\pi ^{2}}{4}}\right)\end{aligned}}$
on $\,_{1}F_{2}$ és una funció hipergeomètrica generalitzada.

## Referències

* ↑ «[https://engineering.purdue.edu/~ee538/SquareRootRaisedCosine.pdf Equations for the Raised Cosine and Square-Root Raised Cosine Shapes]» (en anglès). https://engineering.purdue.edu.+[Consulta: 4 juliol 2023].
* ↑ «On a Generalized Raised Cosine Distribution: Some Properties, Characterizations and Applications» (en anglès). https://www.researchgate.net.+[Consulta: 4 juliol 2023].
* ↑ «Raised cosine distribution — mpsci documentation» (en anglès). https://warrenweckesser.github.io.+[Consulta: 4 juliol 2023].
* ↑ Ahsanullah, M.; Shakil, M.; Kibria, B.M. Golam «On a Generalized Raised Cosine Distribution: Some Properties, Characterizations and Applications» (en anglès). Moroccan Journal of Pure and Applied Analysis, 5, 1, 01-06-2019, pàg. 63–85. DOI: 10.2478/mjpaa-2019-0006. ISSN: 2351-8227.
# Edward Brooke

Edward William Brooke (Washington DC, 26 d'octubre de 1919 - Coral Gables, 3 de gener de 2015) fou un polític estatunidenc, membre del Partit Republicà, senador de Massachusetts al Congrés dels Estats Units des de 1967 fins a 1979.

## Referències

* ↑ Álvarez, Guille «Precursor de Obama». La Vanguardia, 05-01-2015 [Consulta: 21 maig 2015].
* ↑ Samuelson, Tracey D. "Who is Edward Brooke?", The Christian Science Monitor, 28 d'octubre, 2009. WebCitation archive (anglès)

## Enllaços externs

* Edward Brooke's oral history video excerpts a The National Visionary Leadership Project
* Edward W. Brooke Charter School
# Krutxónaia Balka

Krutxónaia Balka (en rus: Кручёная Балка) és un poble de l'óblast de Rostov, a Rússia, que en el cens del 2010 tenia 1.838 habitants, pertany al districte de Salsk.

## Referències

* ↑ Летопись с. Богородского — Мои файлы — Каталог файлов — Сайт Администрации Калининского сельского поселения
* ↑ Вся Астрахань и весь Астраханский край. Памятная книжка Астраханской губернии на 1914 год : 31-й год изд. / Изд. Астрахан. Губ. Стат. Комитета . - Астрахань: Тип. Губ. правл., 1914. - 479 с. Колонка 134