OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Jean-Noël Capart

Jean-Noël Capart és un paisatgista i urbanista belga d'origen.

## Biografia

Jean-Noël Capart és el fundador de la societat JNC International el 1968, a Brussel·les.

## Obres

* El Parc de la Deûle, realitzat el 2005 en col·laboració amb Jacques Simon i Yves Hubert. El Parc ha rebut el premi del Paisatge 2006.
* MOSAÏC, realitzat el 2004 en col·laboració amb Jacques Simon i Yves Hubert, és el primer jardí temàtic del Nord-Pas-de-Calais. El jardí de les cultures proposa un passeig per al descobriment de la diversitat dels habitants de la metròpoli.
* El Jardin des Gogottes el 1995 a Guyancourt als Yvelines. El jardí acull Gogottes, obra de l'escultor Philolaos Tloupas.
* Restauració del Parc Josaphat en estreta col·laboració amb Marc Molter i Isabelle Bassette.

## Notes i referències

* ↑ «La profession de paysagiste en Belgique et l’histoire de la bibliothèque René Pechère by Jean-Noël CAPART - Château de Bénouville». [Consulta: 24 març 2021].
* ↑ Vegeu la web oficial de la societat.
* ↑ Font: www.actu-environnement.com
# Marc Fabi Dorsó

Marc Fabi Dorsó (llatí: Marcus Fabius Dorsuo) va ser un magistrat romà. Formava part de la família dels Dorsó, una branca patrícia de la gens Fàbia.
Era probablement fill de Ceso Fabi Dorsó i va ser elegit cònsol de Roma l'any 345 aC juntament a Servi Sulpici Camerí Ruf. Aquell any Luci Furi Camil va ser nomenat dictador per fer la guerra als auruncs. El cònsol Dorsó va dirigir la guerra contra els volscs i va conquerir Sora.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Londres: Walton and Maberly, 1841, p. 1069.
# Marc Fabi Vibulà

Marc Fabi Vibulà és el nom dels següents personatges:
* Marc Fabi Vibulà, cònsol el 483 aC i el 480 aC
* Marc Fabi Vibulà, cònsol el 442 aC i tribú amb potestat consular el 433 aC
# Marc Farell Jorba

Marc Farell Jorba (Sabadell 1902 - 1982) va ser un dibuixant, pintor i gravador català. En determinats contextos va utilitzar els pseudònims Farell i Català (FiC) i també Kif o Noé
Es va formar a l'Acadèmia de Belles Arts de Sabadell prop de Joan Vila i Cinca i a Barcelona, a l'Institut de les Arts del Llibre, amb Manuel Urgellès i Trias. Els inicis de la seva activitat se situen durant els anys 20 del segle xx, col·laborant com a il·lustrador de literatura popular i de revistes com Lecturas, Ki-Ki-Ri-Ki, Chiquitín, Alegría o La risa infantil També va realitzar treballs de dibuix publicitari (Sabons Albada) Entre les editorials de les quals va ser col·laborador assidu es compten Edicions Bistagne, Edicions Adán i Eva (un segell alternatiu de Bistagne) o Editorial Marco.
Després de la guerra civil espanyola va seguir treballant com a il·lustrador però també es va dedicar a la pintura mural (Caputxins d'Igualada, Santa Maria de Mataró, Església de les Escoles Pies de Calella), el gravat a l'aiguafort o l'exlibrisme. El 1948 va guanyar el concurs de saló d'exlibris celebrat a Igualada i l'any 1953 va guanyar un concurs d'exlibris convocat pel Cercle Artístic de Barcelona Hi ha obra seva al Museu d'Art de Sabadell.

## Referències

* ↑ Illa Munné, Maria Carme. Catàleg raonat dels exlibris catalans de la Reial Acadèmia de Bones Lletres de Barcelona.. Barcelona: Reial Acadèmia de Bones Lletres, 2007.
* ↑ «Farell (1902-1982)» (en castellà). [Consulta: 5 juny 2020].
* ↑ «fons - Resultat pàgina 1». [Consulta: 5 juny 2020].
* ↑ «Tebeosfera» (en castellà). Asociación Cultural Tebeosfera (ACyT). [Consulta: 5 juny 2020].
* ↑ «El boom de la publicitat. Reclams de llauna, cartró i rajola. 1890-1950», 12-12-2018. [Consulta: 5 juny 2020].
* ↑ «FRIVOLIDADES. ILUSTRACIONES DE MARC FARELL». [Consulta: 5 juny 2020].
* ↑ «fons - Resultat pàgina 1». [Consulta: 5 juny 2020].
* ↑ «Concurso de exlibris en el Real Circulo Artístico». La Vanguardia, 14-05-1953, pàg. 16.

## Bibliografia

* Ràfols, Josep F. (dir). Diccionario Biográfico de Artistas de Cataluña. Vol. 1 Barcelonaː Editorial Milà, 1951.
# Mahalle

Mahalle (plural Mahalleler) era el nom donat a una secció o barri d'una ciutat en l'Imperi Otomà en llenguatge administratiu. Aquest nom es fa servir també amb un significat semblant en la moderna Turquia.
Les mahalleler es reagrupaven entorn d'una comunitat religiosa amb una mesquita (en alguns barris una església o una sinagoga) sota la direcció del cap religiós, l'imam, el rabí o el sacerdot. Sovint disposava de mercat, font, escola. De vegades tenia fins i tot murs i milícia local. Moltes mahalles portaven noms ètnics com per exemple la mahalle dels jueus, o la dels grecs, etc. El 1826 es va introduir l'elecció de muhtar com a cap de mahalles i de pobles menors (köy).

## Nota

* ↑ Atès que el turc no té gèneres gramaticals, el fet de dir "la mahalle" o "el mahalle" és una pura convenció.

## Bibliografia

* Enciclopèdia de l'Islam, V, 1213
# Mahamadou Sidibé

Mahamadou Sidibé (Bamako, 8 d'octubre de 1978) és un exfutbolista malià de la dècada de 2000.
Fou internacional amb la selecció de futbol de Mali.
Pel que fa a clubs, destacà a PAS Giannia, Egaleo i Athinaikos a Grècia, i Ethnikos Achna FC a Xipre.

## Referències

* ↑ «FIFA profile». Arxivat de l'original el 2013-07-01. [Consulta: 6 febrer 2020].
* ↑ Mahamadou Sidibé a National-Football-Teams.com (anglès)
# Mahals de la Jungla

Jungle Mahals (Mahals de la Jungla) fou un antic districte britànic a la baixa Bengala. Era originalment un terme imprecís aplicat al segle XVIII tant a les possessions britàniques com als estats semiindependents situats entre els districtes de Birbhum, Bardwan i Bankura, i el país muntanyós de Chhota Nagpur. Quan l'administració va esdevenir més precisa, es va veure l'inconvenient d'un nom tan poc precis i la regulació XVIII de 1805 va erigir Jungle Mahals en districte regular i definit incloent 15 parganes o mahals del districte de Birbhum (incloent-hi Pachete), tres del districte de Bardwan (incloent-hi la major part de Bishnupur), i 5 del districte de Midnapur (incloent-hi Manbhum i Barabhum). El districte separat fou abolit per la regulació XIII de 1833 i el territori redistribuït entre els districtes veïns i formà dia la part occidental del districte de Birbhum, i parts de Santal Parganas, Bankura i Midnapur, i la part oriental de la divisió de Chhota Nagpur (especialment Manbhum).

## Referències

* Hunter, Sir William Wilson. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Londres: Trübner & co., 1885.
* Wilson Hunter, Sir William; Sutherland Cotton, James; Sir Richard Burn, Sir William Stevenson Meyer. Great Britain India Office. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Oxford: Clarendon Press, 1908.
# Jada Fire

Jada Fire (Los Angeles; 1 de setembre de 1976) és una exactriu porno nord-americana. Ara és model eròtica i cineasta pornogràfica.
Des que va entrar en la indústria, se la coneix per ser una actriu de grans mamelles i per les seves actuacions gonzo en les seves pel·lícules, escenes lesbianes, interracial, esclavitud i escenes anals en les quals ha aconseguit que molts homes acabin esclatant en forts orgasmes molt abans del pensat. La majoria de les seves pel·lícules, com Hit That PHAT Ass 4, el qual està filmat entorn de dones de grans natges rodones, i afroamericans sobre temes d'afroamericans o interracial. Jada és, a més, una de les actrius més populars de la productora Elegant Angel (famosa per la seva sèrie Big Wet Asses entre altres), protagonitzant les més importants sèries de films sobre múltiples orgasmes femenins o squirt, nom adquirit per l'onomatopeica paraula que al·ludeix a l'acció esmentada. Jada té en la major part de les seves pel·lícules un rol protagonista, arribant fins i tot a sotmetre als seus col·legues amb ejaculacions en el seu rostre des de llarga distància.

## Premis

* 2007 Premis AVN, a la Millor escena de sexe anal per Manhunters.
* 2007 Porn World Award, per Ass of the Year.
* 2008 Premis AVN, Millor sèrie d'ejaculació femenina per Jada Fire Is Squirtwoman.

## Referències

* ↑ «Llista de guanyadors de 2007». [Consulta: 24 març 2008].
* ↑ «Llista de guanyadors de 2008». [Consulta: 24 març 2008].
# Jean-Pierre Thiollet

Jean-Pierre Thiollet (Poitiers, 9 de desembre de 1956) és un escriptor i periodista francès.
Després d'estudiar a la escuela secundaria (Lycée René-Descartes i Lycée Marcelin-Berthelot, Châtellerault), a les classes preparatòries a les grans escoles (CPGE, Lycée Camille-Guérin, Poitiers) i a la Sorbona, fou periodista al Quotidien de Paris (1980-1994), a L'Amateur d'Art i a France-Soir (2009-2012).
Home de lletres i història, és autor de 50 obres. Com a escriptor és conegut pel Je m'appelle Byblos (2005) i Carré d'Art (2008).

## Bibliografia

* Hallier ou l'Edernité en marche, 2018
* Improvisation so piano, 2017
* Hallier, l'Edernel jeune homme, 2016
* 88 notes pour piano solo, 2015
* Piano ma non solo, 2012
* Bodream ou rêve de Bodrum, 2010
* Carré d'Art (Salvador Dalí i Domènech), 2008
* Barbey d'Aurevilly ou le triomphe de l'écriture, 2006
* Je m'appelle Byblos, 2005
* Sax, Mule & Co, 2004
* Demain 2021 — Jean-Claude Martinez (llibre d'entrevistes), 2004
* La Pensée unique: le vrai procès, amb altres autors,1998
* Le Chevallier à découvert, 1998
* Euro-CV, 1997
* L'Anti-Crise, amb M-F Guignard, 1994
* Utrillo, amb altres autors, 1982

## Referències

* ↑ Improvisation so piano, J-P Thiollet, Neva Editions, 2017, p. 277. ISBN 978-2-35055-228-6
* ↑ http://www.lanouvellerepublique.fr/France-Monde/Actualite/24-Heures/n/Contenus/Articles/2014/06/30/Thiollet-1967309, La Nouvelle République, "Thiollet", 30/06/2014
* ↑ http://www.liberation.fr/medias/2012/12/04/france-soir-le-mystere-de-la-chambre-noire_865115, Libération, I. Hanne, 4/12/2012
* ↑ http://catalogue.bnf.fr/servlet/RechercheEquation?host=catalogue
# Makov

Makov és un poble i municipi d'Eslovàquia que es troba a la regió de Žilina, al centre-nord del país. El 2021 tenia 1.710 habitants.

## Referències

* ↑ «Žilinský kraj (Slovakia): Districts, Towns and Municipalities» (en anglès), 22 gener 2021. [Consulta: 25 gener 2022].
# Makovce

Makovce és un poble i municipi d'Eslovàquia. Es troba a la regió de Prešov, al nord del país.

## Història

La primera referència escrita de la vila data del 1408.
# Makoto Sugiyama

Makoto Sugiyama (杉山 誠, 17 de maig de 1960) és un exfutbolista del Japó.
L'agost de 1979, va ser seleccionat per la selecció nacional sub-20 del Japó per al Campionat Mundial juvenil de 1979.
Comença la seua carrera professional al Nissan Motors el 1983. El club va guanyar els campionats Japan Soccer League el 1988/89, 1989/90, Copa JSL el 1988, 1989, 1990 i Copa de l'Emperador el 1983, 1985, 1988, 1989. Ha jugat als clubs Kashima Antlers i Kyoto Purple Sanga i es va retirar a finals de la temporada 1996.

## Referències

* ↑ J.League Data Site (japonès)
* ↑ Makoto Sugiyama, Fitxa a Transfermarkt (anglès)
* ↑ «FIFA». Arxivat de l'original el 2019-06-02. [Consulta: 8 juny 2020].
# Makoto Tanaka

Makoto Tanaka (Prefectura de Shizuoka, Japó, 8 d'agost de 1975) és un exfutbolista japonès.

## Selecció japonesa

Makoto Tanaka va disputar 32 partits amb la selecció japonesa.

## Enllaços externs

* National Football Teams
* Japan National Football Team Database
# Maria Vila i Redon

Maria Vila i Redon (Barcelona, 1990) és una advocada, professora universitària i comentarista política catalana.
Va estudiar Dret a la Universitat Pompeu Fabra on va militar a l'FNEC. Va ser una de les impulsores i fundadores de l'associació Drets. Ha col·laborat a diversos mitjans: 3/24, TVE, Nació Digital i RAC1. Actualment, viu a Sant Cugat del Vallès. També és professora associada a la Universitat de Barcelona. A les eleccions municipals de 2019 a Barcelona es va presentar com a candidata per formar part de les llistes de Primàries Catalunya, on va ser triada en quarta posició a la primera volta i, finalment, situada en el número dos de la candidatura Barcelona és capital, encapçalada per Jordi Graupera. La candidatura, amb 28.230 vots i un percentatge del 3,74%, no va arribar al llindar requerit del 5% dels vots i no van obtenir cap regidor.

## Obres publicades

* 2022: Tornarà a ser rica i plena: una història (im)pertinent de Catalunya (Bruguera) ISBN 978-84-02-42653-6

## Referències

* 1 2 «Maria Vila, candidata de Primàries Barcelona: “El règim especial de Barcelona dota l’Ajuntament de competències que no ha sabut aprofitar”». Unilateral.cat. [Consulta: 20 abril 2021].
* 1 2 3 4 «Maria Vila». RevistaIdees.cat, 02-11-2020. [Consulta: 20 abril 2021].
* ↑ Piulachs, Mayte. «Drets, una ONG d'advocats contra la catalanofòbia - 29 oct 2014». El Punt Avui. [Consulta: 22 desembre 2018].
* ↑ «Maria Vila». Arxivat de l'original el 2018-12-23. [Consulta: 22 desembre 2018].
* ↑ «Graupera situa Maria Vila com a número 2 a la llista per Barcelona». NacióDigital. Arxivat de l'original el 2018-12-20. [Consulta: 22 desembre 2018].
* ↑ «Resultats eleccions municipals 2019 a Barcelona, Barcelonès (Barcelona)». NacióDigital. Arxivat de l'original el 2019-08-21. [Consulta: 21 agost 2019].
# Marion (Iowa)

Marion és una població dels Estats Units a l'estat d'Iowa. Segons el cens del 2007 tenia 32.172 habitants.
La ciutat va rebre el nom de Francis Marion, un heroi de la Guerra de la Independència. Des del 1839 va ser elegida capital del nou comtat de Linn, tot i que posteriorment una votació del 1919 va canviar la capitalitat a la veïna Cedar Rapids. A partir de 1864 l'estació ferroviària de Marion va formar part de la línia entre Milwaukee i Saint Paul, més tard coneguda com la Milwaukee Road. El 1905 les Germanes de la Misericòrdia van establir a Marion un internat infantil (Berchman's Seminary), que va tancar el 1942.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Marion tenia 26.294 habitants, 10.458 habitatges, i 7.174 famílies. La densitat de població era de 846 habitants/km².
Dels 10.458 habitatges en un 34,5% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 57,1% hi vivien parelles casades, en un 8,4% dones solteres, i en un 31,4% no eren unitats familiars. En el 26% dels habitatges hi vivien persones soles el 7,9% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,47 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 26,4% tenia menys de 18 anys, un 8,2% entre 18 i 24, un 31,9% entre 25 i 44, un 22,2% de 45 a 60 i un 11,4% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 35 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 91,1 homes.
La renda mediana per habitatge era de 48.591 $ i la renda mediana per família de 59.110 $. Els homes tenien una renda mediana de 40.766 $ mentre que les dones 26.241 $. La renda per capita de la població era de 23.158 $. Entorn del 3,9% de les famílies i el 5,2% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 «Història de la Ciutat» (en anglès). City of Marion. [Consulta: 16 agost 2022].
* ↑ «The story behind the railroad depot in Marion’s City Square Park» (en anglès). The Gazzete, 03-09-2019 [Consulta: 16 agost 2022].
* ↑ Holland, M.I.. Lengthened Shadows: A History of the Sisters of Mercy, Cedar Rapids, Iowa. Bookman Associates, 1952, p. 90.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Marion». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 6 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Marion». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
Viccionari
# Marion (Virgínia)

Marion és una població dels Estats Units a l'estat de Virgínia. Segons el cens del 2000 tenia 6.349 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Marion tenia 6.349 habitants, 2.647 habitatges, i 1.614 famílies. La densitat de població era de 590,7 habitants per km².
Dels 2.647 habitatges en un 24,4% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 42,6% hi vivien parelles casades, en un 14,3% dones solteres, i en un 39% no eren unitats familiars. En el 36,5% dels habitatges hi vivien persones soles el 19,3% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,13 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,76.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 19,4% tenia menys de 18 anys, un 9,7% entre 18 i 24, un 26% entre 25 i 44, un 24,2% de 45 a 60 i un 20,7% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 42 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 86,2 homes.
La renda mediana per habitatge era de 25.609$ i la renda mediana per família de 34.257$. Els homes tenien una renda mediana de 27.960$ mentre que les dones 22.027$. La renda per capita de la població era de 16.372$. Entorn del 13,2% de les famílies i el 18,6% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Marion». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 13 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Marion». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-10. [Consulta: 13 agost 2010].
Viccionari
# Margarida Elisabet de Mecklenburg

Margarida Elisabet de Mecklenburg-Schwerin (en alemany Margarethe Elisabeth von Mecklenburg-Schwerin) (Schönberg, Alemanya, 11 de juliol de 1584 - Güstrow el 16 de novembre de 1616) era una noble alemanya.
Era filla del duc Cristòfol de Mecklenburg (1537-1592) i de la princesa Elisabet Vasa de Suècia (1549-1597). El 9 d'octubre de 1608 es va casar a Estocolm amb Joan Albert II de Mecklenburg-Güstrow (1590-1636), fill del duc Joan VII de Mecklenburg-Schwerin (1558-1592) i de Sofia de Schleswig-Holstein-Gottorp (1569-1634). Fruit d'aquest matrimoni en nasqueren:
* Joan Cristòfol (1611-1612)
* Elisabet Sofia (1613-1676), casada amb August de Brunsvic-Lüneburg (1579-1666)
* Cristina Margarida (1615-1666), casada primer amb Francesc Albert de Saxònia-Lauenburg (1598-1642) i després amb Cristià Lluís I de Mecklenburg.
* Carles Enric (1616-1618)

## Referències

* ↑ «Margarethe Elisabeth von Mecklenburg-Schwerin (1584-1616)». Familypedia.
* ↑ Koch, Ira. «Sophia von Schleswig-Holstein Herzogin von Mecklemburg (1569-1634)». A: Witwenschaft in der frühen Neuzeit: fürstliche und adlige Witwen zwischen Fremd- und Selbstbestimmung (en alemany). Martina Schattkowsky, 2003, p. 203. ISBN 9783936522792.
* ↑ Niermann, Volker. «Margaretha Elisabeth von Mecklenburg» (en alemany), s.d. [Consulta: 30 gener 2016].
# Margarida Elisabet de Leiningen-Westerburg

Margarida Elisabet de Leiningen-Westerburg (en alemany Margarete Elisabeth von Leiningen-Westerburg) va néixer a Schadeck (Alemany) el 30 de juny de 1604 i va morir a Wiesenburg el 13 d'agost de 1667. Era una noble alemanya, filla del comte Cristòfol de Leiningen (1575-1635) i d'Anna Maria Ungnad de Weissenwolf (1580-1606).

## Matrimoni i fills

El 10 d'agost de 1622 es va casar a Butzbach amb Frederic I de Hessen-Homburg (1585-1638), fill de Jordi I de Hessen-Darmstadt (1547-1596) i de Magdalena de Lippe (1552-1587). El matrimoni va tenir els següents fills:
* Lluís Felip (1623-1643).
* Jordi nascut i mort el 1624.
* Guillem Cristòfol (1625-1681), casat primer amb la princesa Sofia Elionor de Hessen-Darmstadt (1634-1663) i després amb la princesa Anna Elisabet de Saxònia-Lauenburg (1624-1688).
* Jordi Cristià (1626-1677), casat amb Anna Caterina de Pogwisch (1633-1694).
* Anna Margarida (1629-1686), casada amb Felip Lluís de Schleswig-Holstein-Sonderburg-Wiesenburg (1620-1689).
* Frederic II (1633-1708), casat primer amb Margarida Brahe (1603-1669), després amb Lluïsa Elisabet de Kurland (1646-1690), i finalment Sofia Sibil·la de Leiningen-Westerburg (1656-1724).

## Bibliografia

* Barbara Dölemeyer: Fontane, Kleist und Hölderlin S. 12
* Claudia Tietz: Johann Winckler (1642-1705) S. 69
# Johan Ferrier

Johan Henri Eliza Ferrier (Paramaribo, 12 de maig de 1910 - Oegstgeest, 4 de gener de 2010) fou un polític de Surinam que va servir com la primera president de Surinam del 25 de novembre de 1975, fins al 13 d'agost de 1980. Ell va ser l'últim governador d'aquest país abans de la independència, de 1968 a 1975, i el primer president després que va obtenir la seva independència dels Països Baixos. Va ser deposat en un cop militar el 13 d'agost de 1980.

## Referències

* ↑ «Johan Ferrier (99) overleden». Arxivat de l'original el 2010-04-13. [Consulta: 18 febrer 2014].
# Japan Railways

Japan Railways més conegut com JR (JR, Jeiāru), és el grup de companyies ferroviàries sorgides de la privatització de la companyia pública Japanese National Railways (JNR) l'1 d'abril de l'any 1987. El grup el constitueixen 9 societats privades que presten els serveis ferroviaris essencials al Japó o serveis auxiliars.
Les companyies constitueixen el cor de la xarxa ferroviària japonesa assegurant pràcticament totes les relacions de llarg recorregut (incloent-hi els trens Shinkansen, d'alta velocitat) i una part important de les línies de rodalia del país.
També desenvolupa el tren més ràpid del món, el SCMaglev, capaç d'assolir els 600 km/h.

## Composició

Les 9 societats del grup JR són:
| Àrea de negoci | Empresa | Cotització a la borsa | Regions d'operació |
| Passatgers | Hokkaido Railway Company (JR Hokkaido) | No | Hokkaidō |
| Passatgers | East Japan Railway Company (JR East) | Si | Tōhoku, Kantō, Hokuriku, Kōshin'etsu |
| Passatgers | Central Japan Railway Company (JR Central) | Si | Tōkai |
| Passatgers | West Japan Railway Company (JR West) | Si | Hokuriku, Kansai, Chūgoku, Kyūshū |
| Passatgers | Shikoku Railway Company (JR Shikoku) | No | Shikoku |
| Passatgers | Kyushu Railway Company (JR Kyushu) | Si | Kyūshū |
| Mercaderies | Japan Freight Railway Company (JR Freight) | No | Tot el Japó |
| Organització de recerca | Railway Technical Research Institute (RTRI) | No | |
| Tecnologia de la informació | Railway Information Systems (JR System) | No | |
Les companyies de transport de passatgers gestionen cadascuna les xarxes de la seva zona però operen alguns serveis de llarga distància que surten de la mateixa i entren a d'altres regions gestionades per altres empreses del grup JR.

## Empreses del grup de propietat estatal

De les 7 empreses operadores de serveis n'hi ha 3 (la Hokkaido, Railway Company, la Shikoku Railway Company i la Japan Freight Railway Company) que continuen sent propietat de l'estat a través de l'empresa pública Japan Railway Construction, Transport and Technology Agency (JRTT). Això es deu a la poca o nul·la rendibilitat que generen les mencionades empreses que no les fa atractives pel sector privat.
El govern japonès dona suport a les tres empreses encara públiques amb la concessió de préstecs per a inversions de capital amb interès zero, entre d'altres mesures, però la intenció final és acabar privatitzant-les.

## Referències

* ↑ «鉄道・運輸機構 | 国鉄清算事業 | ＪＲ株式の処分». [Consulta: 21 novembre 2019].
* ↑ Ministry of Land, Infrastructure, Transport and Tourism «WHITE PAPER ON LAND,INFRASTRUCTURE, TRANSPORTAND TOURISM IN JAPAN, 2017». 2018, pàg. 217.