OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Barraca XXIV (Aiguamúrcia)

La Barraca XXIV és una obra d'Aiguamúrcia (Alt Camp) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Barraca de planta rectangular i associada al marge per la seva façana dreta. La cornisa és horitzontal amb la darrera filada al rastell, i la coberta de pedruscall. El portal és dovellat i a la seva esquerra hi veurem una menjadora igualment dovellada. La seva orientació és Sud.
A l'esquerra de la construcció hi veurem també un paravent.
La seva planta interior és també rectangular, i amida: fondària 2'00m, amplada 3'06m. Com a element funcional, a l'interior només hi trobarem una altra menjadora, aquesta rematada amb una llinda. L'estança està coberta amb una falsa cúpula tapada amb una llosa. Alçada màxima 2'65m.

## Referències

* 1 2 3 «Barraca XXIV». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 20 agost 2018].
# Avinguda del Doctor Gadea

L'avinguda del Doctor Gadea és una àmplia avinguda, situada al centre de la ciutat valenciana d'Alacant, que disposa d'un passeig central enjardinat a manera de rambla. Juntament amb les avingudes de Federico Soto i General Marvà, forma un gran eix urbà, d'un quilòmetre de longitud i perpendicular al mar, que es perllonga des de les faldes del mont Tossal fins al Parc de Canalejas i, per extensió, al port de la ciutat. Rep el seu nom del metge i tres vegades alcalde d'Alacant (1893-1895, 1897-1899 i 1901-1903) José Gadea Pro. Anteriorment va ser coneguda com a Avinguda de Luchana.

## Descripció

L'avinguda del Doctor Gadea es troba inclosa dins del barri Eixample Diputació. És el carrer de l'eix Gadea-Soto-Marvá més proper al mar. Atenent a la numeració dels carrers, té una orientació sud-est - nord-oest, que s'estén des del parc de Canalejas, contigu al port, fins a la glorieta de la plaça de Calvo Sotelo. La seua amplada de vorera a vorera és d'uns vint-i-sis metres. La llargada n'és de vora tres-cents.

## Punts d'interés

De nord a sud:
* Plaça de Calvo Sotelo: plaça contigua a les avingudes, en el tram en què comença Federico Soto i acaba Doctor Gadea.
* Monument a Maisonnave: monument al primer alcalde d'Alacant triat per sufragi masculí.
* Creu dels Caiguts: monument en forma de creu que recorda als morts dels dos bàndols enfrontats en la Guerra Civil Espanyola.
* Casa de les Bruixes: (av. Doctor Gadea 10) palauet amb una torrassa neogòtica i finestres d'estil vienès.
* Edifici Alacant: (av. Doctor Gadea 1) torre de vint-i-quatre plantes, un dels edificis més alts de la ciutat.
* Parc de Canalejas: parc situat al principi de l'avinguda del Doctor Gadea.

## Referències

* 1 2 «La avenida del Doctor Gadea» (en castellà), 29-06-2008. [Consulta: 21 juny 2020].
* ↑ Guía Urbana Arxivat 2016-11-26 a Wayback Machine. del Ayuntamiento de Alicante.
* ↑ «Mesura la distància». Google Maps. [Consulta: 21 juny 2020].
# Avinguda del Doctor Manuel Candela

El carrer del Doctor Manuel Candela és una via urbana de València que comunica de sud a nord la zona est de la ciutat. S'inicia de forma perpendicular a l'avinguda del Port, just a l'inici del carrer del Pare Tomàs de Montañana, i finalitza a la intersecció giratòria de la plaça d'Emili Attard a l'encreuament amb l'avinguda de Blasco Ibáñez i l'inici del carrer de Ramon Llull.
A la meitat del carrer és al carrer dels Sants Just i Pastor, que separa el districte d'Algirós al nord (amb els barris de L'Amistat a l'oest i el de la Ciutat Jardí a l'est) del districte dels Camins al Grau al sud (amb els barris d'Albors a l'oest i el d'Aiora a l'est).

## Nom

El carrer pren el nom del Doctor Manuel Candela, metge valencià del segle xix especialitzat en ginecologia i fundador el 1892 de l'Institut Ginecològic Candela, primera institució assistencial valenciana de la seua especialitat.

## Elements importants

L'edifici més important del carrer és l'hospital "Casa de la Salut" al cantó amb el carrer dels Sants Just i Pastor i que té els seus orígens en l'Institut Ginecològic Candela, que va ser traspassat a les Germanes de la Caritat de Santa Anna.
Des de l'hospital fins a l'avinguda de Blasco Ibáñez hi ha hagut gran quantitat d'entitats bancàries, a destacar el Deutsche Bank, Barclays, la CAM, La Caixa, Cajamar, Caixa Galicia o Bancaixa.
Als números baixos del carrer hi ha gran quantitat de restaurants i establiments d'alimentació, alguns regentats per immigrants, a més d'una farmàcia oberta les 24 hores.

## Transports

A l'encreuament amb el carrer dels Sants Just i Pastor hi ha l'Estació d'Amistat de la línia 5 de MetroValencia.
Disposa de les línies d'autobusos 30, 32 i 40 de l'EMT de València.

## Referències

* 1 2 3 Hernández Coscollà, Carles. «Albors». Traca de Barris - Levante TV. [Consulta: 3 juliol 2022].

## Enllaços externs

* Guia de carrers de l'Ajuntament Arxivat 2004-12-06 a Wayback Machine.
Geografia urbana de la ciutat de València :
# Pantufo

Pantufo o Pantufu és una vila de São Tomé i Príncipe. Es troba al districte de Água Grande, al nord de l'illa de São Tomé. La seva població és de 1.119 (2008 est.). És considerat l'únic assentament urbà al país, a part de la capital. L'origen del nom és angolès.
El turisme és la principal indústria, la seva ubicació es troba a 6 km al sud de l'aeroport internacional de São Tomé.

## Evolució demogràfica

* 2001: 1,929
* 2008: 1,119

## Equips de futbol

* Futebol Club Aliança Nacional

## Punts d'interès

* Campo de Pantufo - estadi de l'Aliança Nacional i d'UDESCAI

## Referències

* ↑ INE Arxivat 2017-02-09 a Wayback Machine., Evolução da população São-Tomense por localidades, 2001/2007-08
* ↑ UN World Urbanization Prospects

## Vegeu també

* Llista de ciutats i viles de São Tomé i Príncipe
# Élencourt

Élencourt és un municipi francès, situat al departament de l'Oise i a la regió dels Alts de França. L'any 2007 tenia 54 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet d'Élencourt era de 54 persones. Hi havia 20 famílies de les quals 4 eren unipersonals (4 homes vivint sols), 12 parelles sense fills i 4 parelles amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 25 habitatges, 22 eren l'habitatge principal de la família i 3 eren segones residències. Tots els 25 habitatges eren cases. Dels 22 habitatges principals, 21 estaven ocupats pels seus propietaris i 1 estava cedit a títol gratuït; 3 tenien tres cambres, 5 en tenien quatre i 14 en tenien cinc o més. 10 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 10 habitatges hi havia un automòbil i a 11 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Élencourt el 2009. :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 0 | 85 a 89 | 0 |
| 0 | 80 a 84 | 0 |
| 0 | 75 a 79 | 0 |
| 0 | 70 a 74 | 0 |
| 4 | 65 a 69 | 4 |
| 4 | 60 a 64 | 4 |
| 0 | 55 a 59 | 4 |
| 0 | 50 a 54 | 0 |
| 4 | 45 a 49 | 0 |
| 0 | 40 a 44 | 0 |
| 0 | 35 a 39 | 0 |
| 4 | 30 a 34 | 0 |
| 4 | 25 a 29 | 4 |
| 0 | 20 a 24 | 0 |
| 0 | 15 a 19 | 0 |
| 0 | 10 a 14 | 0 |
| 0 | 5 a 9 | 4 |
| 4 | 0 a 4 | 0 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 32 persones, 28 eren actives i 4 eren inactives. De les 28 persones actives 25 estaven ocupades (13 homes i 12 dones) i 3 estaven aturades (1 home i 2 dones). De les 4 persones inactives 2 estaven jubilades i 2 estaven classificades com a «altres inactius».

### Activitats econòmiques

L'any 2000 a Élencourt hi havia 4 explotacions agrícoles.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999 (francès)
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques d'Élencourt a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades d'Élencourt a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Portal del Clos Emmurallat

El Portal del Clos Emmurallat és una obra de Montferri (Alt Camp) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

El portal d'uns 3 metres d'alçària, està situat a l'extrem superior del carrer Major. És format per dos arcs i un embigat que sosté un habitatge. L'arc que dona a la part interior de la vila és de mig punt i l'exterior és d'arc escarser. Les dues façanes han estat modificades i presenten petites obertures d'il·luminació interior. El material de construcció és la pedra arrebossada i pintada, i les bigues que es troben entre els arcs són de fusta.

## Història

Aquest portal és l'únic que es conserva sencer en l'actualitat dels antics portals de la muralla de Montferri. L'existència de muralles és documentada des del segle xiii. En època medieval el nucli de població n'estava totalment envoltat. L'accés a l'interior es feia a través de tres portals, dos situats als extrems del carrer Major i un tercer al perpendicular carrer de la Bassa.

## Referències

* 1 2 «Portal del Clos Emmurallat». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 27 agost 2018].

## Enllaços externs

* «Portal del Clos Emmurallat». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
# Jaime Chicharro Sánchez-Guió

Jaime Chicharro Sánchez-Guió (Torralba de Calatrava, província de Ciudad Real, 1889 - Guadarrama província de Madrid, 1934) fou un advocat i polític espanyol, diputat a les Corts Espanyoles durant la restauració borbònica.

## Biografia

Fill de l'antic general carlí d'origen navarrès José Chicharro y Martín del Moral, actiu durant la Tercera Guerra Carlina. Estudià amb els jesuïtes de Chamartín de la Rosa i es llicencià en dret a la Universitat de Deusto i en filosofia a la Universitat de Madrid, on va rebre la influència de Juan Vázquez de Mella a través del seu cunyat, José María Lamamié de Clairac. El 1914 marxa a Castelló de la Plana, on fundà sindicats catòlics i funda el Diario de Castellón i La Gaceta de Levante. Militava en el carlisme però l'any 1919 s'adherí a l'escissió de Mella. Fou diputat pel districte de Nules a les eleccions generals espanyoles de 1919 com a catòlic monàrquic i a les de 1920 pel Partit Conservador (sector ciervista).
Aprofità el seu càrrec per aconseguir la llicència de construcció del port de Borriana. Durant la Segona república es va traslladar a Madrid, on el 1933 fou escollit regidor pel districte de Chamberí.
Durant la Segona República tornà a militar a la Comunió Tradicionalista. La seva família es va veure marcada per la guerra civil espanyola. La seva filla María Dolores (1918-1937), va ser violada i assassinada l'abril de 1937 a Madrid a la Casa de Campo per membres de l'anomenada Escuadrilla del Amanecer, que era dirigida per Valero Serrano Tagüeña i Eloy de la Figuera. Tres fills més, Antonio, Luis i Juan, s'allistaren a la Divisió Blava, i els dos primers van caure en combat. Carlos va combatre en els requetés i va morir l'abril de 1939 de resultes de les tortures que li havia infligit el SIM. El seu tretzè fill, Alfonso Carlos, fou Hércules Cortez, campió d'Espanya de lluita lliure professional el 1958.
Ja el 2 de setembre de 1961 les seues restes mortals van ser traslladades a un bell panteó en el cementeri de Borriana, que va promoure una comissió promonument a Chicharro, la qual també va encarregar a l'artista Octavio Vicent les escultures que encara avui presideixen el jardí del Pla a Borriana.

## Referències

* ↑ Nota biográfica sobre Jaime Chicharro y Sánchez-Guio (1889-1934)
* ↑ Fitxa del Congrés dels Diputats
* ↑ Javier Paniagua Fuentes y J.A. Piqueras. Diccionario Biográfico de Políticos Valencianos, 1810- 2005. València: Institut Alfons el Magnànim, 2005, p.155. ISBN 9788495484802.
* ↑ Preston, p.377.
* ↑ CHICHARRO LAMAMIÉ DE CLAIRAC, Antonio. Caído Arxivat 2014-02-19 a Wayback Machine. a memoriablau.foros
* ↑ Hércules Cortez al Club de Boxeo Paulino Uzcudun

## Bibliografia

* Paul Preston El Holocausto Español
# Láncara

Láncara és un municipi de la Província de Lugo a Galícia. Pertany a la Comarca de Sarria.
Evolució demogràfica :
| 1900 | 1930 | 1950 | 1981 | 2004 |
| 5.169 | 6.113 | 5.513 | 4.270 | 3.136 |
| Fonts: INE i IGE (Els criteris de registre censal variaren i les dades de l'INE i de l'IGE poden no coincidir.) |||||

## Parròquies

| Armea (San Pedro) Bande (San Pedro) Carracedo (San Vicente) Cedrón (Santiago) Galegos (Santa Mariña) Lagos (Santalla) Lama (Santa María) Láncara (San Pedro) Larín (San Salvador) Monseiro (San Miguel) Muro (San Xoán) Neira de Cabaleiros (Santa María Madanela) Oleiros (San Martiño) | A Pobra de San Xiao (San Xiao) Río (San Martiño) Ronfe (San Pedro) Souto de Ferradal (Santiago) Toirán (San Salvador) Toldaos (San Vicente) Toubille (Santa María) Trasliste (San Xoán) Vilaesteva de Herdeiros (Santa María) Vilaleo (Santa María) Vilambrán (Santa María) Vilarello (San Pedro) Vilouzán (Santo Estevo) |

## Lancaresos il·lustres

* Ramón Piñeiro López (1915-1990). Escriptor, assagista i polític gallec.
* Ángel Castro Argiz, pare dels dirigents cubans Fidel Castro i Raúl Castro.
* Basilio Losada, traductor i crític literari gallec
# Vadim Galéiev

Vadim Galéiev (en rus: Вадим Галеев) (Petropavl, província del Kazakhstan Septentrional, 7 de febrer de 1992) és un ciclista kazakh. Professional des del 2014 i actualment a l'equip RTS-Monton Racing Team.

## Palmarès

* 2013
** Vencedor de 2 etapes del Memorial Viktor Kapitonov
* 2014
** Campió d'Àsia sub-23 en ruta
** Vencedor d'una etapa del Tour de Bretanya
** Vencedor d'una etapa de la Volta a la Xina II

## Enllaços externs

* Palmarès a sitiodeciclismo.net
* Palmarès a cyclebase.nl
* Palmarès a museociclismo.it
# Glaucodot

El glaucodot o ferrocobaltita és un mineral de la classe dels sulfurs que pertany al grup de l'arsenopirita. Anomenat el 1849 per August Breithaupt i Karl Friedrich Plattner del grec γλαυκός, blau cel, i δίδω, donar, pel seu ús en la fabricació de vidre blau.

## Característiques

El glaucodot és un sulfur de fórmula química (Co$_{0,5}$Fe$_{0,5}$)AsS. Cristal·litza en el sistema ortoròmbic. La seva duresa a l'escala de Mohs és 5. El color blavós és causat pel contingut en Co$^{2+}$. Químicament és molt similar a la cobaltita (idealment CoAsS) i l'al·loclasita, més rica en Co que el glaucodot.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, el glaucodot pertany a «02.EA: Sulfurs metàl·lics, M:S = 1:2, amb Fe, Co, Ni, PGE, etc.» juntament amb els següents minerals: aurostibita, bambollaïta, cattierita, erlichmanita, fukuchilita, geversita, hauerita, insizwaïta, krutaïta, laurita, penroseïta, pirita, sperrylita, trogtalita, vaesita, villamaninita, dzharkenita, gaotaiïta, al·loclasita, costibita, ferroselita, frohbergita, kullerudita, marcassita, mattagamita, paracostibita, pararammelsbergita, oenita, anduoïta, clinosafflorita, löllingita, nisbita, omeiïta, paxita, rammelsbergita, safflorita, seinäjokita, arsenopirita, gudmundita, osarsita, ruarsita, cobaltita, gersdorffita, hol·lingworthita, irarsita, jol·liffeïta, krutovita, maslovita, michenerita, padmaïta, platarsita, testibiopal·ladita, tolovkita, ullmannita, wil·lyamita, changchengita, mayingita, hollingsworthita, kalungaïta, milotaïta, urvantsevita i reniïta.

## Formació i jaciments

Va ser descrita per primera vegada a la localitat de Huasco, dins la província d'Huasco, a la regió d'Atacama (Xile). Tot i tractar-se d'una espècie no gaire habitual ha estat descrita en tots els continents del planeta a excepció de l'Antàrtida.

## Referències

* ↑ «Glaucodot» (en anglès). Mindat. [Consulta: 19 abril 2021].
* ↑ «Glaucodot» al Diccionari General de Ciències de la Terra
# Glaucobotys

Glaucobotys és un gènere monotípic d'arnes de la família Crambidae. Conté només una espècie, Glaucobotys spiniformis, que es troba a Kenya.

## Referències

* ↑ «GlobIZ search». Global Information System on Pyraloidea. [Consulta: 28 febrer 2019].
* ↑ Afro Moths
# Glaucodontia

Glaucodontia és un gènere monotípic d'arnes de la família Crambidae. Conté només una espècie, Glaucodontia pyraustoides, que es troba a Amèrica del Nord, on s'ha registrat a Utah, Califòrnia i Nevada.

## Referències

* ↑ «GlobIZ search». Global Information System on Pyraloidea. [Consulta: 5 abril 2019].
* ↑ Moth photographers group
# Gorg Blau (Noedes)

El Gorg Blau és un estany d'origen glacial, o gorg, del terme comunal de Noedes, a la comarca del Conflent, de la Catalunya del Nord.
És el més nord-occidental dels "gorgs de Noedes", a la capçalera de la vall del mateix nom, al peu de la Serra de Madres. La seva aigua s'aboca en el Gorg Estelat, i després, per les rieres de Noedes primer, i del Callan, després, acaba desguassant a la Tet.
Jacint Verdaguer canta el Gorg Blau, juntament amb el Corg Negre, que és en terme d'Oleta i Èvol, i el Gorg Estelat en el cant XII del poema Canigó:
| « | Adéu, los de Noedes, Estany Negre, Estany Blau i l'Estelat, espills d'eixes pinedes i d'eix cel de safir immaculat! | » |
| — Jacint Verdaguer, Canigó, Cant XII |||

## Bibliografia

* Becat, Joan. «100 - Noedes». A: Atles toponímic de Catalunya Nord. II. Montoriol - el Voló. Perpinyà: Terra Nostra, 2015 (Biblioteca de Catalunya Nord, XVIII). ISBN ISSN 1243-2032.
* Payré, Didier. «La processó al Gorg Estelat». A: Muntanya, Núm. 801. Octubre 1995. Barcelona: Centre Excursionista de Catalunya, 1995. ISBN ISSN 0212-2111.
* Ponsich, Pere; Lloret, Teresa; Gual, Raimon. «Noedes». A: Vallespir, Conflent, Capcir, Baixa Cerdanya, Alta Cerdanya. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1985 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 15). ISBN 84-85194-60-8.

## Referències

* ↑ El Gorg Blau en els ortofotomapes de l'IGN
* ↑ El desguàs del Gorg Estelat va a parar a l'Estany del Clot (1.640 m) (també dit estany de les Socarrades o estany d'en Clemenç) i d'ací continua per la Ribera de Noedes

## Enllaços externs

* Descripció (francès)(castellà)
# Tétange

Tétange (en luxemburguès: Téiteng; en alemany: Tetingen) és una vila de la comuna de Kayl del districte de Luxemburg al cantó d'Esch-sur-Alzette. Està a uns 16 km de distància de la Ciutat de Luxemburg.

## Referències

* ↑ «Tétange». [Consulta: 22 setembre 2015].
# Edward Penfield

Edward Penfield (Brooklyn, 1866 - Beacon, 1925) fou un cartellista, il·lustrador i decorador estatunidenc.
Estudià a l'Art Student's League de Nova York. A la seva producció inicial és visible la influència de Steinlein. De 1981 fins a 1901 fou director artístic de la revista Harpers and Brothers, a la qual es dedicà amb exclusivitat entre 1893 i 1899. Col·laborà com il·lustrador a les revistes Collier's, Outing i Scribner's. Al Museu Nacional d'Art de Catalunya es conserven obres seves.

## Galeria

* Harper's Magazine, 1896
* Three Gringos per Richard Harding Davis, 1896
* Exlibris
* Harper's Magazine,1897

## Referències

* ↑ «El Cartell Modern». PDF. MNAC, Del 19 juliol al 30 setembre 2007. [Consulta: 11 gener 2013].
# Elkton (Virgínia)

Elkton és una població dels Estats Units a l'estat de Virgínia. Segons el cens del 2000 tenia 2.042 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Elkton tenia 2.042 habitants, 862 habitatges, i 555 famílies. La densitat de població era de 575,5 habitants per km².
Dels 862 habitatges en un 28,3% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 47,9% hi vivien parelles casades, en un 11% dones solteres, i en un 35,5% no eren unitats familiars. En el 28,7% dels habitatges hi vivien persones soles l'11,3% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,34 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,86.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 22,9% tenia menys de 18 anys, un 9,2% entre 18 i 24, un 30,6% entre 25 i 44, un 22,4% de 45 a 60 i un 14,9% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 37 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 88,1 homes.
La renda mediana per habitatge era de 35.556 $ i la renda mediana per família de 41.500 $. Els homes tenien una renda mediana de 30.032 $ mentre que les dones 21.996 $. La renda per capita de la població era de 17.192 $. Entorn del 4,7% de les famílies i el 6,8% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Elkton». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 13 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Elkton». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-10. [Consulta: 13 agost 2010].
# Emanuela Forgetta

Emanuela Forgetta (Càpua, Itàlia, 1977). Es va llicenciar en Filosofia a la Università degli Studi di Napoli Federico II amb una tesi en Filosofia teorètica sobre el pensament lògic i metafísic de Ramon Llull. A banda dels seus estudis filosòfics va aprofundir en l'estudi de la llengua catalana. Des de l'any 2009 ensenya llengua i literatura catalana a la Universitat de Sàsser i dirigeix la col·lecció de literatura catalana contemporània Ponent de l'editorial algueresa Nemapress. Ha traduït a l'italià les obres Plou a Barcelona, de Pau Miró, i Barcelona, mapa d'ombres, de Lluïsa Cunillé, dins del marc de les Jornades Catalanes a Nàpols / Napoli scena internazionale organitzades per l'Institut Ramon Llull. Entre altres treballs de traducció i interpretació, ha realitzat la traducció italiana del guió cinematogràfic La bella Otero, dirigida per Jordi Frades, 2007, en coproducció amb Antena 3 TV, Televisió de Catalunya, Televisió de Galícia, RAI, Zenit Televisión, Gestmusic Endemol i Institut del Cinema Català. Així mateix, ha traduït a l'italià per a la productora Institut del Cinema Català la novel·la de Miquel Pairolí El manuscrit de Virgili.

## Referències

* ↑ «Emanuela Forgetta». Tralicat. (Institut Ramon Llull). Arxivat de l'original el 2015-11-21. [Consulta: 20 novembre 2015].
# Elephanta

Elephanta és una illa de l'Índia, una de les del grup de Mumbai (Bombai) també anomenada Gharapuri (Lloc de Coves). És una destinació turística pels diversos temples en coves que hi ha, excavats a la roca amb relleus de gran bellesa.
El nom li van donar els portuguesos al segle xvi quan van veure una escultura d'un elefant; se'l van voler emportar però no ho van aconseguir (si que es van emportar l'única pedra amb una inscripció, el 1540, la qual s'ha perdut) però els britànics es van emportar l'elefant el 1864 i el van posar als Jardins Victòria de Bombai; avui és al Dr Bhau Daji lad Museum de Bombai. Les coves se suposen excavades segons la tradició en temps dels Padaves o per un rei de Kanara anomenat Banasur (la tradició que les atribueix a Alexandre el Gran no té fonament). Se les ha datat entre els segles VIII i X.
L'illa té una superfície de 4 km² i està situada a 18° 57′ N, 72° 56′ E﻿ / ﻿18.950°N,72.933°E﻿ / 18.950; 72.933. Forma part del districte de Raigad a Maharashtra. Hi ha tres pobles a l'illa: Shentbandar, Morabandar i Rajbandar, la darrera la població principal. Les coves són a Shentbandar.

## Referències

* Hunter, Sir William Wilson. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Londres: Trübner & co., 1885.
* Wilson Hunter, Sir William; Sutherland Cotton, James; Sir Richard Burn, Sir William Stevenson Meyer. Great Britain India Office. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Oxford: Clarendon Press, 1908.