OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Osmany Cienfuegos Gorriarán

Osmany Cienfuegos Gorriarán (l'Havana, 4 de febrer de 1931) és un arquitecte, polític i militar cubà. Després del triomf de la Revolució cubana el 1959 va exercir diverses carteres ministerials i va ser diputat a la Assemblea Nacional del Poder Popular de Cuba. També fou vicepresident del Consell de Ministres fins al març de 2009.

## Biografia

Els seus pares eren originaris d'Astúries. Era el germà gran del futur comandant de l'Exèrcit Rebel Camilo Cienfuegos. Es llicencià en arquitectura a la Universitat de l'Havana el 1954, i va militar inicialment en el Partit Socialista Popular.
Es va oposar a la dictadura de Fulgencio Batista, raó per la qual el 1957 es va exiliar a Mèxic, des d'on va projectar una expedició armada per auxiliar les forces de l'Exèrcit Rebel que havien de desembarcar a Pinar del Río, però que no es va concretar per la caiguda de la dictadura. Després del triomf de la Revolució va ocupar diverses responsabilitats en l'aparell d'administració de l'Estat. Després de la mort del seu germà, va ser escollit Ministre de la Construcció el 1960 i el 1966 fou secretari general de l'Organització de Solidaritat dels Pobles d'Àsia, Àfrica i Amèrica Llatina (OSPAAAL).
També va ser diputat a l'Assemblea Nacional del Poder Popular de Cuba i membre del comitè central del Partit Comunista de Cuba de 1975 a 1997. Va ser membre de la Direcció nacional de les Organitzacions Revolucionàries Integrades
Va ser vicepresident del Consell de Ministres de Cuba fins al 2 de març de 2009. La seva sortida va causar polèmica després d'alguns reportatges que van suggerir que havia estat eliminat pel president de Cuba, Raúl Castro. Fidel Castro va respondre criticant aquestes informacions.

## Referències

* ↑ La mentira al servicio del imperio. Granma. 11 de marzo de 2014
* ↑ Camilo Cienfuegos, una muerte enigmática y prematura martinoticias.com, 23 de novembre de 2011
* ↑ Cantón Navarro, José y Duarte Hurtado, Martín. Cuba 42 años de Revolución. Cronología histórica 1959 - 1982 Tomo I. Editorial de Ciencias Sociales. La Habana. 2006. ISBN 959-06-0906-6
* ↑ «Osmany Cienfuegos y Pedro Miret, vicepresidentes Consejo de Ministros, fuera del Gobierno de Cuba.». Arxivat de l'original el 2018-01-16. [Consulta: 15 gener 2018].
* ↑ Raúl Castro da a conocer ahora destituciones de dirigentes históricos, El Mundo, 25 de març de 2009
# Petropedetes palmipes

Petropedetes palmipes és una espècie de granota que viu al Camerun, Guinea Equatorial i Gabon.
Està amenaçada d'extinció per la pèrdua del seu hàbitat natural.

## Referències

* Amiet, J.-L. & Burger, M. 2004. Petropedetes palmipes. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 18 de gener de 2008.
# Pere Genové i Soler

Pere Genové i Soler (Barcelona, 2 de setembre de 1876 - el Masnou, 25 de març de 1921) fou un farmacèutic i químic català.

## Biografia

Fill del farmacèutic Pere Genové i Colomer, natural del Masnou, i de Cecília Soler Forté, de Vilanova i la Geltrú. Acabà el batxillerat a Barcelona el 1891. Es llicencià en farmàcia el 1896. La seva tesi doctoral fou Esterilización germicida en farmacia (1897). Fou farmacèutic i també químic. Es dedicà principalment a la microbiologia i les anàlisis clíniques.
Va col·laborar amb el Centre Escolar Catalanista. Allà presentà el treball Aiguas destiladas y sas alteracions. També va col·laborar en els diversos congresos de metges de llengua catalana i fou redactor de la revista Farmacia Catalana (1907).
Ingressà a la Reial Acadèmia de Medicina de Barcelona el 1906 amb el discurs El radium, el qual fou respost pel metge Eduard Bertran i Rubio. El gener de 1918 va fer el discurs inaugural de la Reial Acadèmia que tingué per títol Isotonismo: su aplicación en terapéutica.
Es casà amb Maria Soler Marije, filla de l'escenògraf Francesc Soler i Rovirosa. Tingué un fill també anomenat Pere Genové i Soler i que també fou farmacèutic.

## Referències

* 1 2 3 4 Calbet i Camarasa, Josep M. Metges i farmacèutics catalanistes (1880-1906). Cossetània Edicions, 2001.
* ↑ El Diluvio (edición mañana), 23-06-1896, p. 13.
* ↑ «Genové i Soler, Pere». Reial Acadèmia de Medicina de Catalunya. [Consulta: 30 octubre 2020].
# Pieve Fosciana

Pieve Fosciana és un comune (municipi) de la província de Lucca, a la regió italiana de la Toscana, situat uns 80 km al nord-oest de Florència i uns 30 km al nord de Lucca.
L'1 de gener de 2018 tenia 2.484 habitants.
Pieve Fosciana limita amb els municipis de Camporgiano, Castelnuovo di Garfagnana, Castiglione di Garfagnana, Fosciandora, Pievepelago, San Romano in Garfagnana i Villa Collemandina.

## Referències

* ↑ «Istat. Popolazione residente al 1º gennaio». [Consulta: 28 gener 2019].
# Pernis

Pernis és un gènere d'ocells rapinyaires de la família dels accipítrids (Accipitridae). L'única espècie present als Països Catalans és l'aligot vesper. Aquest nom comú es fa extensiu a la resta d'espècies del gènere.
Crien en zones forestals de clima temperat i càlid, al Vell Món. Tenen una alimentació molt especialitzada a base de larves de vespes. Les dues espècies de clima temperat, l'aligot vesper comú i l'oriental, són migratòries.

## Llistat d'espècies

Segons la classificació del Congrés Ornitològic Internacional (versió 12.2, 2022) aquest gènere està format per 4 espècies:
* Aligot vesper europeu (Pernis apivorus).
* Aligot vesper oriental (Pernis ptilorhynchus).
* Aligot vesper de Sulawesi (Pernis celebensis).
* Aligot vesper de les Filipines (Pernis steerei).
En la classificació de Clements 6a edició (Rev. 2009), l'espècie Pernis steerei apareix com una subespècie de Pernis celebensis.

## Referències

* 1 2 «Hoatzin, New World vultures, Secretarybird, raptors» (en anglès). IOC World Bird List Version 12.2. International Ornithologists' Union, 01-07-2022.
* ↑ del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 268. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ Estrada et al., Joan. Ocells de Catalunya, País Valencià i Balears: inclou també Catalunya Nord, Franja de Ponent i Andorra. 3ª. Lynx editions, 2018, p. 82. ISBN 978-84-16728-07-7.
# Pleurotomàrids

Els pleurotomàrids (Pleurotomariidae) són una família de grans gastròpodes marins de la subclasse Vetigastròpoda. Inclou centenars de formes fòssils, principalment paleozoiques, i els seus orígens es remunten al Cambrià. Actualment estan representats per un grup d'espècies que viuen en aigües profundes. Els primers espècimens vius d'un pleurotomàrd, Perotrochus quoyanus, es van trobar al 1879 en aigües profundes de las Índies Occidentals.

## Ecologia

Les espècies d'aquest grup viuen a fondàries de 150–300 m a la zona mesopelàgica. Quan es veuen amenaçades, secreten un líquid blanc. S'alimenten principalment d'esponges, complementant la seva dieta amb crinoideus i octocoral·lis. En els aquaris, també s'alimenten de peixos i bivalves.

## Taxonomia

La família Pleurotomariidae inclou quatre gèneres actuals, a banda de nombrosos fòssils:
* Gènere Bayerotrochus Harasewych, 2002
* Gènere Entemnotrochus P. Fischer, 1885
* Gènere Mikadotrochus Lindholm, 1927
* Gènere Perotrochus P. Fischer, 1885

## Referències

* ↑ G.W. Tryon (1890), Manual of Conchology vol. XII, p. 69
* ↑ Harasewych «Pleurotomarioidean gastropods». Advances in marine biology, 42, 2002, pàg. 237–294. DOI: 10.1016/S0065-2881(02)42015-9. ISSN: 0065-2881. PMID: 12094724.
* ↑ «WoRMS - World Register of Marine Species - Pleurotomariidae Swainson, 1840». [Consulta: 11 agost 2021].
# Phasmahyla exilis

Phasmahyla exilis és una espècie de granota de la família dels hílids. És endèmica del Brasil. Els seus hàbitats naturals inclouen boscos tropicals o subtropicals secs i a baixa altitud i rius. Està amenaçada d'extinció per la destrucció del seu hàbitat natural.

## Referències

* ↑ Bruno Pimenta; Oswaldo Luiz Peixoto. Phasmahyla exilis. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 15-09-2014.
# Pont de Santa Maria de Merlès

El pont de Santa Maria de Merlès és un pont de Santa Maria de Merlès (Berguedà) inclòs a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Es tracta d'un pont situat sobre el riu Merlès de pedra, amb baranes d'esquena d'ase. Té tres arcs, el central més alt i ample que els laterals. Uneix les parròquies de Santa Maria i Sant Martí, de dos bisbats diferents. No és apte per carruatges.

## Referències

* ↑ «Pont de Santa Maria de Merlès». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 2 setembre 2015].
# Pont de Sobrànigues

El Pont de Sobrànigues és una obra de Flaçà (Gironès) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És un pont sobre el Ter de la línia de tren Barcelona-Port-Bou, format per dues gran bigues metàl·liques en gelosia de 301,47m. de llarg, suportades per un conjunt de pilastres d'obra. El pont té alçada sobre el riu de 16m. Les peces de la biga en de gelosia són

## Història

Inicialment aquest pont fou construït cap 1870 en una primera fase,per la casa Eiffel de París al igual que la resta de ponts d'aquesta línia de tren. Més tard, entre 1927 i 1929 l'empresa La Maquinista Terrestre va construir una segona fase del mateix pont. Després el pont original de la casa Eiffel fou substituït per l'actual estructura. Durant la

## Referències

* 1 2 «Pont de Sobrànigues». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 17 novembre 2016].
# Porta Fontinalis

La Porta Fontinalis era una porta a la Muralla Serviana a l'antiga Roma.
Es trobava al vessant nord del turó Capitolí, probablement a la banda nord-est del Clivus Argentarius. Per allà sortia la Via Salaria, i originàriament hi sortia la Via Flamínia, que donaven un accés directe al territori picè i gal. Després de la construcció de la Muralla Aureliana a finals del segle iii, el tram de la Via Flamínia que anava de la Porta Fontinalis a la nova Porta Flamínia es va anomenar Via Lata.

## Història

Hi va haver un període molt actiu on es van construir gran quantitat d'edificis i temples, després de la Segona Guerra Púnica, i els edils de l'any 193 aC, Marc Emili Lèpid i Luci Emili Paulus Macedònic, van dissenyar un pòrtic monumental que unia la Porta Fontinalis amb l'altar de Mart al Camp de Mart. El pòrtic, conegut com Porta Emiliana, era una passarel·la coberta que utilitzaven els censors, que realitzaven el cens a l'altar de Mart però tenien el seu despatx just a la porta, a l'interior de les muralles.
Existeix una tomba anomenada de Bibulus que data de la primera meitat del segle i aC, que es trobava just al davant de la porta. Es conserva també una estela funerària del segle ii amb el nom d'un sabater, Gaius Julius Helius, que tenia la tomba al voltant de la porta. Una construcció interessant és la que Gneu Calpurni Pisó, el presumpte enverinador de l'hereu de l'emperador Tiberi, Germànic Cèsar, era l'estructura que va fer sobre la porta per connectar amb la seva residència privada. La domus que en va resultar va ser molt criticada perquè malmetia la bellesa arquitectònica del lloc. Entre les mesures punitives contra la família i la memòria de Pisó acusats de l'assassinat de Germànic, el senat va ordenar l'enderrocament d'aquestes estructures.
La Porta Fontinalis va rebre el seu nom perquè a la vora hi havia diverses fonts, i podia haver tingut una connexió religiosa amb el déu de les fonts i pous conegut com Fons o Fontus en honor del qual es celebraven les Fontinàlia.

## Referències

* 1 2 Richardson, Lawrence. A New Topographical Dictionary of Ancient Rome. Baltimore: The Johns Hopkins University Press, 1992, p. 311. ISBN 9780801843006.
* ↑ Staccioli, Romolo Augusto. The Roads of the Romans. Roma: Erma di Bretschneider, 2003, p. 17, 38, 72. ISBN 9788882652555.
* ↑ Titus Livi. Ab Urbe Condita, XXXV, 10, 12
* ↑ Claridge, Amanda. Rome: An Oxford Archaeological Guide. Oxford: Oxford University Press, 2010, p. 191. ISBN 9780199546831.
* ↑ Fögen, Thorsten; Mireille M. Lee. Bodies and Boundaries in Graeco-Roman Antiquity. Berlín: De Gruyter, 2009, p. 182. ISBN 9783110212525.
* ↑ Tàcit. Annals, III, 9, 3
* ↑ Titus Livi. Ab Urbe Condita, XXXV, 10, 11-12
# Porta Lavernalis

La Porta Lavernalis era una porta de la Muralla Serviana situada entre la Porta Raudusculana i la Porta Trigemina a l'antiga Roma.

## Situació

La porta tenia aquest nom perquè era propera a un altar i un bosc sagrat dedicat a Laverna, una deessa protectora dels lladres i dels impostors. Tant l'altar com el bosc eren a la vora de la porta. Varró diu que estava situada després de les portes Naevia i Raudusculana, a l'oest d'aquesta última, a l'Aventí, a l'eix de l'actual Via del Priorato. S'ha identificat l'espai que correspondria a una antiga porta en aquesta zona en un passatge estret immediatament a l'est del Bastione di Sangallo, en el punt d'unió de la Via Ostiensis fora de la ciutat amb el Vicus Armilustri la continuació de la via a l'interior de la ciutat. Segons Horaci, el bosc sagrat de Laverna estaria situat al llarg de la Via Salària, però també podria ser que hi hagués dos boscos dedicats a la mateixa divinitat.

## Referències

* ↑ Sext Pompeu Fest. De Verborum Significatione, 117
* ↑ Varró. De lingua latina, 163
* ↑ Richardson, Lawrence. A New Topographical Dictionary of Ancient Rome. Baltimore: Johns Hopkins University Press, 1992, p. 409. ISBN 9780801843006.
# Robeline

Robeline és una població dels Estats Units a l'estat de Louisiana. Segons el cens del 2000 tenia 183 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Robeline tenia 183 habitants, 76 habitatges, i 48 famílies. La densitat de població era de 70 habitants/km².
Dels 76 habitatges en un 28,9% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 46,1% hi vivien parelles casades, en un 14,5% dones solteres, i en un 36,8% no eren unitats familiars. En el 34,2% dels habitatges hi vivien persones soles el 15,8% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,41 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,13.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 25,7% tenia menys de 18 anys, un 6,6% entre 18 i 24, un 27,9% entre 25 i 44, un 21,3% de 45 a 60 i un 18,6% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 38 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 103 homes.
La renda mediana per habitatge era de 13.036 $ i la renda mediana per família de 24.583 $. Els homes tenien una renda mediana de 28.750 $ mentre que les dones 14.375 $. La renda per capita de la població era de 10.468 $. Entorn del 28,6% de les famílies i el 38,3% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Robeline». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 7 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Robeline». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Porta Flumentana

La Porta Flumentana també anomenada Fornix Augusti era una de les portes de la Muralla Serviana, que s'obria entre la Porta Trigemina i la Porta Carmentalis a l'antiga Roma.

## Situació

La porta es trobava prop del riu Tíber d'on va prendre el nom (flumen vol dir riu), a l'indret on el Vicus Tuscus, després d'unir-se a la Nova Via, creuava el traçat de la Muralla Servia, per la vora esquerra de la Cloaca Maxima. Podria estar vinculada, segons alguns autors, al Pons Aemilius, però això sembla poc probable, d'una banda perquè quan es va construir l'any 179 aC, la muralla Serviana va haver de ser desmuntada en part en aquell lloc, i d'altra banda, l'orientació actual del pont es deu a la seva reconstrucció sota August.
Els autors antics anomenaven extra porta Flumentanam a la part sud del Camp de Mart que ocupaven en part riques cases o domus.

## Història

August com a Pontifex Maximus va reconstruir la porta, poc després de l'any 12 aC. Va prendre la forma d'un arc de triomf de marbre que s'obria al carrer que entrava al Pons Aemilius. Segons l'arqueòleg italià Filippo Coarelli, les dues bases dedicades a Gai Cèsar i a Luci Cèsar descobertes prop del Temple de Portunus devien emmarcar l'arc.

## Referències

* 1 2 Steinby, Eva Margareta. Lexicon topographicum urbis Romae. Roma: Quasar, 1993, p. 262-263. ISBN 9788870970197.
* 1 2 Richardson, Lawrence. A New Topographical Dictionary of Ancient Rome. Baltimore: Johns Hopkins University Press, 1992, p. 303.
* ↑ Titus Livi. Ab Urbe Condita, VI, 20; XXXV, 9-21
# Operació Galàxia

Operació Galàxia fou el nom en clau que es va donar a un pla per executar un cop d'estat el 1978 a l'estat espanyol. Prengué el nom de la cafeteria Galaxia (actualment, Van Gogh Café), a Madrid, on es van reunir els oficials complotats l'11 de novembre de 1978. Pretenien aturar el procés de reforma política que estava portant l'estat espanyol des del franquisme a la democràcia.
La data prevista per al cop d'estat era el divendres 17 de novembre de 1978, coincidint amb un viatge oficial del rei Joan Carles I a Mèxic. El pla consistia en la presa del palau de La Moncloa, on detindrien el govern en ple, que en aquell moment estaria celebrant Consell de Ministres sota la presidència d'Adolfo Suárez, i tot seguit haurien forçat el rei a constituir un govern provisional de "salvació nacional". Les tres persones encarregades de l'operació eren el tinent coronel de la Guàrdia Civil Antonio Tejero, el capità de la Policia Armada Ricardo Sáenz de Ynestrillas i un coronel de l'Estat Major que no s'ha pogut identificar mai.
A part dels militars complotats, també hi eren presents un capità de la Policia Armada, un comandant d'Infanteria destinat a l'Acadèmia de la Policia Armada, i un comandant d'Infanteria de l'Estat Major de l'Exèrcit. Aquests tres van informar tot seguit els seus superiors i això va permetre desmuntar el complot. Tots tres es van salvar del consell de guerra.
El 8 de maig de 1980 foren jutjats els dos sospitosos principals, Tejero i Ynestrillas. Ambdós van declarar que la conversa de la cafeteria Galaxia tan sols havia estat «una discussió teòrica sobre la possibilitat de fer un cop d'estat», i no un complot real. El fiscal va demanar sis anys per a Tejero i cinc per a Ynestrillas, però només foren condemnats a set mesos i un dia, i a sis mesos i un dia, respectivament. Cap dels dos no perdé el seu rang militar, i Ynestrillas fins i tot fou ascendit a comandant quan li va tocar reglamentàriament. No hi va haver manera de saber el nom del tercer militar complotat.
Aquests militars van seguir conspirant contra la democràcia i, pocs anys després, van protagonitzar el cop d'estat del 23-F.

## Referències

* ↑ Compañero de Tejero en la 'operación Galaxia' a El País. (castellà)

## Enllaços externs

* La Operación Galaxia, detectada el pasado día 9, El País (21 de novembre de 1978) (castellà)
# Picaflors de Palawan

El picaflors de Palawan (Prionochilus plateni) (Prionochilus plateni) és una espècie d'ocell de la família dels dicèids (Dicaeidae) que habita boscos i jardins de les illes Calamian, Palawan i Balabac, a les Filipines.

## Referències

* ↑ «Picaflors de Palawan». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/01/2022(català)
# Roberto Falaschi

Roberto Falaschi (Cascina, Pisa, Toscana, 9 de juny de 1931 - Pisa, 30 de maig de 2009) va ser un ciclista italià que fou professional entre 1954 i 1963. En el seu palmarès destaca, per damunt de tot, la victòria en una etapa del Giro d'Itàlia de 1960.

## Palmarès

* 1955
** 1r al Giro de les dues províncies
* 1956
** Vencedor d'una etapa del Tour d'Europa
* 1957
** 1r al Gran Premi Ceramisti
** 1r a la Coppa Martire
* 1960
** Vencedor d'una etapa al Giro d'Itàlia

### Resultats al Tour de França

* 1959. Abandona (22a etapa)
* 1960. 49è de la classificació general
* 1961. 50è de la classificació general
* 1962. 84è de la classificació general
* 1963. Abandona (16a etapa)

### Resultats al Giro d'Itàlia

* 1955. Abandona (19a etapa)
* 1957. Abandona
* 1958. 50è de la classificació general
* 1959. 60è de la classificació general
* 1960. 56è de la classificació general. Vencedor d'una etapa
* 1961. 59è de la classificació general
* 1962. 37è de la classificació general
* 1963. 49è de la classificació general

### Resultats a la Volta a Espanya

* 1956. Abandona (12a etapa)
* 1961. Abandona

## Referències

* ↑ «Roberto FALASCHI». museociclismo.it [Consulta: 26 agost 2015].
* Palmarès a memoire-du-cyclisme.eu
* Palmarès a sitiodeciclismo.net
# Picaflors de Mindoro

El picaflors de Mindoro (Dicaeum retrocinctum) és un ocell de la família dels diceids (Dicaeidae).

## Hàbitat i distribució

Habita els boscos de l'illa de Mindoro, a les Filipines.

## Referències

* ↑ «Picaflors de Mindoro». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/01/2022(català)
# Roberto Ferrari (tirador d'esgrima)

Roberto Ferrari (Roma, 2 d'agost de 1923 - Roma, 11 d'octubre de 1996) va ser un tirador d'esgrima italià que va competir durant la dècada de 1950.
Durant la seva carrera esportiva va prendre part en tres edicions dels Jocs Olímpics d'Estiu. El 1952, a Hèlsinki, va guanyar la medalla de plata en la prova de sabre per equips del programa d'esgrima. Quatre anys més tard, als Jocs de Melbourne, quedà eliminat en sèries en les dues proves que disputà, mentre el 1960, a Roma, guanyà la medalla de bronze en la prova de sabre per equips.
En el seu palmarès també destaquen set medalles al Campionat del món d'esgrima, tres d'or i quatre de plata, entre les edicions de 1949 i 1955. Als Jocs del Mediterrani va guanyar quatre medalles, dues d'or, una de plata i una de bronze, en les edicions de 1951 i 1955.

## Referències

* 1 2 «Olympedia – Roberto Ferrari». [Consulta: 21 novembre 2023].
# Picaflors de Nova Guinea

El picaflors de Nova Guinea (Dicaeum geelvinkianum) és un ocell de la família dels diceids (Dicaeidae).

## Hàbitat i distribució

Habita boscos, vegetació secundària i sabana de les terres baixes de Nova Guinea a excepció del Vogelkop.

## Referències

* ↑ «Picaflors de Nova Guinea». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/01/2022(català)
# Roberto Fernández Alvarellos

Roberto Fernández Alvarellos (nascut el 25 de gener de 1979 a Chantada, Lugo) és un futbolista professional gallec que jugava com a porter, retirant-se en 2018 al CD Lugo.

## Referències

* ↑ «Roberto se queda sin récord pero Osasuna sigue invicto en la segunda vuelta» (en castellà). Diario de Navarra, 01-03-2009. [Consulta: 16 octubre 2022].
* ↑ Baniela, Dani. «Roberto cuelga los guantes tras 17 temporadas y 400 partidos» (en castellà). As, 01-06-2018. [Consulta: 2 juny 2018].
# Lleis tabel·làries

A l'antiga Roma, les lleis tabel·làries eren aquelles que regulaven la forma de votar mitjançant tabella (tauletes), a diferència de les votacions a mà alçada. Les tabellae eren tauletes recobertes de cera sobre les que s'inscrivien els vots de forma secreta. El vot secret es va introduir amb el propòsit de debilitar el poder dels optimats.
Es coneixen quatre lleis d'aquesta mena que Ciceró enumera en ordre cronològic:
* La lex Gabinia tabellaria, proposada pel tribú de la plebs Gabini l'any 139 aC va ser la que va introduir les tabellae a les votacions.
* La lex Cassia tabellaria, proposada pel tribú de la plebs Luci Cassi Longí l'any 137 aC sobre els judicis sotmesos al poble (exceptuava els de perduellio)
* La lex Papiria tabellaria, proposada pel tribú de la plebs Gai Papiri Carbó l'any 131 aC, sobre l'ús de les tabellae en la promulgació de lleis.
* La lex Caelia tabellaria, proposada pel tribú de la plebs Gai Celi Caldus, l'any 107 aC, que establia el vot per tabel·la en els casos de perduellio i corregia així la llei Cassia tabellaria.
També hi va haver una llei proposada per Gai Mari de l'any 119 aC (Maria de suffragiis) que pretenia garantir la llibertat i el bon ordre en les votacions.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Tabellariae leges». A Dictionary of Greek and Roman Antiquities (1890). [Consulta: 17 abril 2022].