OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Slovenska Skupnost

Slovenska Skupnost (Unió Eslovena, SSK) és un partit polític italià, actiu al territori anomenat Eslàvia friülana, que es presenta a les eleccions regionals de Friül-Venècia Júlia i defensa els drets de la minoria eslovena a les províncies de Trieste i Gorizia. Rep el suport de les organitzacions catòliques eslovenes com la Societat Hermagores i el Consell d'Organitzacions Eslovenes.
Nasqué de la fusió de la Unio Democràtica Eslovena (Slovenska demokratska zveza) i la Unió Social Cristiana (Krščanska socialna zveza), organitzacions eslovenes anteriors a la Segona Guerra Mundial. Entre els fundadors hi havia Avgust Sfiligoj, Andrej Uršič, Engelbert Besednjak i Josip Agneletto. Es constituí el 1962 per a presentar-se a les eleccions regionals de Friül-Venècia Júlia de 1964, a les que va obtenir un escó, que ha mantingut a les eleccions posteriors. A les eleccions legislatives italianes de 1992 es presentà en la llista Federalisme (PSd'Az-UV) en coalició amb el Partit Sard d'Acció, Unió Valldostana i Union für Südtirol. Posteriorment s'ha presentat a les eleccions italianes dins les coalicions de centreesquerra La Margherita. i l'Ulivo
A nivell regional no ha passat de tenir un representant a l'Assemblea regional, i a nivell municipal té les alcaldies d'alguns municipis com San Floriano del Collio i San Dorligo della Valle. Ha obtingut el 44,4% a Monrupino, 43,1% a San Floriano del Collio, 25,4% a Savogna d'Isonzo, 21,0% a Doberdò del Lago, 20,5% a Sgonico, 18,2% a San Dorligo della Valle, 17,4% a Duino-Aurisina i 4,9% a Gorizia, municipis propers a la frontera eslovena, així com el 18,1% a Drenchia, 7,5% a San Leonardo (Udine), 7,1% a Grimacco, 5,8% a San Pietro al Natisone i 4,7% a Stregna.
A les eleccions regionals de 2003 assolí la representació per a Mirko Špacapan. A les eleccions regionals de 2008 va donar suport al candidat de centreesquerra Riccardo Illy, que fou derrotat. No obstant això, va obtenir 7.003 vots (1,24%) i Igor Gabrovec fou elegit diputat.

## Enllaços externs

* Estatuts del partit Arxivat 2008-08-07 a Wayback Machine.
# Amatique

Amatique és una badia situada en el golf d'Hondures al llarg de la costa oriental de Guatemala i Belize. S'estén des de Santo Tomás de Castilla en el sud fins a punta Gorda al nord. Els seus límits sud-orientals són marcats per una petita península coneguda com a punta de Manabique. Té 24 km d'ample, una extensió de 880 km² i una profunditat màxima de 20 m.
La major part de la badia està situada al territori de Guatemala, mentre que la porció del nord-oest és part de Belize. La badia rep l'aigua de tres grans rius amb un flux mitjana de 548 m³ s-1: el riu Moho a Belize, el Sarstún i el Dulce a Guatemala. Els principals ports de la badia són Puerto Barrios, Santo Tomás de Castilla i Livingston a Guatemala, i Punta Gorda a Belize.

## Notes

* 1 2 Thattai, 2002

## Referències

* El Periódico (31 de gener de 2010). El Periódico. «Contaminación en Bahía de Amatique», 31-01-2010. Arxivat de l'original el 2013-07-12. [Consulta: 25 maig 2010].
* Perez, Arlenie; Chuang Chin-Ta, and Farok Afero (2009). Perez, Arlenie; Chuang Chin-Ta, and Farok Afero «Belize-Guatemala territorial dispute and its implications for conservation». Tropical Conservation Science, 2, 1, 2009, pàg. 11–24.La referència utilitza paràmetres obsolets (ajuda)
* Perlack, Robert D.; J. Timothy Ensminger, Romeo Martinez (2001). Perlack, Robert D.; J. Timothy Ensminger, Romeo Martinez «Guatemala strives for environmental and economic sustainability in the Rio Dulce region». Natural Resources Forum, 25, 2001, pàg. 235–244.La referència utilitza paràmetres obsolets (ajuda)
* Thattai, D.V.; B. Kjerfve (2002). Thattai, D.V.; B. Kjerfve «Circulation Patterns in the Bay of Amatique, Gulf of Honduras Under Varying Hydrometeorological Conditions». American Geophysical Union, Spring Meeting, 2002 [Consulta: 25 maig 2010].La referència utilitza paràmetres obsolets (ajuda)
# Can Nei

Can Nei, o Casa Volnei Comas, és una casa del segle xviii del municipi de Pont de Molins (Alt Empordà) protegida com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

Està situada en la plaça de la Constitució del nucli urbà de Molins, en el terme de Pont de Molins. És un edifici cantoner de planta rectangular, amb la coberta de teula de dues vessants i distribuït en planta baixa i dos pisos. La façana principal, orientada a la plaça, està en força mal estat de conservació i ha patit diverses transformacions. Presenta a la planta baixa dos portals d'accés d'arc rebaixat, un d'ells tapiat, amb els emmarcaments arrebossats. Les obertures dels pisos superiors són totes rectangulars i amb els emmarcaments arrebossats, exceptuant les finestres superiors dels laterals de la façana, també d'arc rebaixat. Damunt dels portals hi ha un llarg balcó corregut amb la barana de ferro força degradada. El cos central del parament presenta un coronament ondulant amb un medalló gravat al mig. L'edifici presenta un cos adossat a llevant d'una sola planta, amb un cobert de nova planta a la part superior. L'interior està format per cinc crugies perpendiculars a la façana principal, construïdes per fases successives. A planta baixa hi ha voltes de maó de pla, mentre que als pisos superiors són de cairats de fusta a diferents nivells. La primera crugia de l'esquerra, que presenta una alçada doble, estava destinada al trull.
La construcció conserva restes del revestiment arrebossat, tot i que està bastida amb còdols i pedra desbastada lligada amb morter.

## Història

Les cases conservades a Molins de Dalt, es poden datar majoritàriament entre els segles xvii i xviii, tot i que és molt probable que haguessin estat construïdes sobre antigues edificacions medievals. En el cas de Can Nei és una construcció del segle xviii tot i que la façana data de finals del segle xix.

## Referències

* «Can Nei». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 25 abril 2012].
# Al·lanita-(Ce)

L'al·lanita-(Ce) és un mineral de la classe dels silicats que pertany al grup de l'al·lanita. Va rebre el seu nom l'any in 1810 per Thomas Thomson en honor de Thomas Allan (1777-1833), mineralogista escocès qui primer va observar el mineral. Va rebre el sufix "-(Ce)" més tard per designar que aquesta espècie és la que té el ceri com a element dominant d'entre totes les al·lanites. També és coneguda com a cerepidota o cerortita.

## Característiques

L'al·lanita-(Ce) és un sorosilicat de fórmula química {CaCe}{Al₂Fe$^{2+}$}(Si₂O₇)(SiO₄)O(OH). Sovint és lleugerament radioactiva perquè pot contenir petites quantitats d'urani i/o tori, per tant sovint es presenta metamicte. Cristal·litza en el sistema monoclínic. La seva duresa a l'escala de Mohs es troba entre 5,5 i 6.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, l'al·lanita-(Ce) pertany a «09.B - Estructures de sorosilicats amb grups barrejats de SiO₄ i Si₂O₇; cations en coordinació octaèdrica [6] i major coordinació» juntament amb els següents minerals: al·lanita-(La), al·lanita-(Y), clinozoisita, dissakisita-(Ce), dol·laseïta-(Ce), epidota, epidota-(Pb), khristovita-(Ce), mukhinita, piemontita, piemontita-(Sr), manganiandrosita-(La), tawmawita, manganipiemontita-(Sr), ferrial·lanita-(Ce), clinozoisita-(Sr), manganiandrosita-(Ce), dissakisita-(La), vanadoandrosita-(Ce), uedaïta-(Ce), epidota-(Sr), al·lanita-(Nd), ferrial·lanita-(La), åskagenita-(Nd), zoisita, macfal·lita, sursassita, julgoldita-(Fe2+), okhotskita, pumpel·lyïta-(Fe$^{2+}$), pumpel·lyïta-(Fe$^{3+}$), pumpel·lyïta-(Mg), pumpel·lyïta-(Mn$^{2+}$), shuiskita, julgoldita-(Fe$^{3+}$), pumpel·lyïta-(Al), poppiïta, julgoldita-(Mg), ganomalita, rustumita, vesuvianita, wiluïta, manganovesuvianita, fluorvesuvianita, vyuntspakhkita-(Y), del·laïta, gatelita-(Ce) i västmanlandita-(Ce).
Una varietat d'aquesta espècie és la Cromoal·lanita-(Ce), amb un contingut de Cr₂O₃ de fins al 7,5%.

## Formació i jaciments

És un mineral accessori força comú en moltes roques ígnies, en particular aquells que són fèlsiques i a les roques ígnies metamòrfiques. També en pegmatites, skarns i tactites. No és comuna en roques volcàniques. És un mineral detrític. Va ser descoberta a Qáqarssuatsiaq, a l'illa d'Aluk, al cap Farvel, Kujalleq (Groenlàndia). Als territoris de parla catalana se n'ha trobat al·lanita-(Ce) a la mina Atrevida, a Vimbodí i Poblet (Conca de Barberà, Tarragona) i a la Sèrra de Horno, una serra situada al municipi de Vielha e Mijaran (Vall d'Aran).

## Referències

* ↑ «Allanite-(Ce)» (en anglès). Mindat. [Consulta: 27 juliol 2016].
* ↑ «Chromian Allanite-(Ce)» (en anglès). Mindat. [Consulta: 4 gener 2014].
* ↑ «Vimbodí, Conca de Barberà, Tarragona, Catalonia, Spain» (en anglès). Mindat. [Consulta: 27 juliol 2016].
* ↑ Joan Vinyoles Verdaguer · Josep Lluís Garrido Rufaste · Josep Carreras Peñalvert «Mineralitzacions en esquerdes de tipus alpí a la Sèrra de Horno, Vielha e Mijaran, Val d’Aran, Lleida, Catalunya, Espanya». Mineralogistes de Catalunya, 12, 3, 2016, pàg. 5 - 54 [Consulta: 24 novembre 2023].
# Bassar

Bassar (en rus: Басар) és un poble del Daguestan, a Rússia, que en el cens del 2010 tenia 12 habitants. Pertany al districte rural de Gunib.

## Referències

* ↑ Закон Республики Дагестан от 13 января 2005 года № 6 «О статусе и границах муниципальных образований Республики Дагестан»
# Calzada de los Molinos

Calzada de los Molinos és un municipi de la província de Palència a la comunitat autònoma de Castella i Lleó (Espanya).

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1991 | 1996 | 2001 | 2004 |
| 417 | 396 | 388 | 376 |
# Senegalia laeta

Senegalia laeta, és una planta arbòria fabàcia. És planta nativa de l'Àfrica tropical incloent el Sahel. Abans estava inclosa dins del gènere Acacia com Acacia laeta.
Senegalia laeta és un arbust o arbret que fa fins 4-10m d'alt. La seva escorça és de color gris verdenc. Les seves fulles són doblement pinnades .Presenta espines aparellade. Les flors són blanques i molt flairoses. Els llegums són de color marró clar.
S'usa com farratgera.

## Referències

* 1 2 «Acacia laeta». Food and Agriculture Organization. Arxivat de l'original el 17 de setembre 2013. [Consulta: 25 novembre 2016].
# Slovenská Kajňa

Slovenská Kajňa és un poble i municipi d'Eslovàquia. Es troba a la regió de Prešov, al nord del país.

## Història

La primera referència escrita de la vila data del 1334.
# Amatitlania coatepeque

Amatitlania coatepeque és una espècie de peix de la família dels cíclids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 9,1 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba al Salvador.

## Referències

* 1 2 «Amatitlania coatepeque» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).

## Bibliografia

* Axelrod, H. R. The Most Complete Colored Lexicon of Cichlids: Every Known Cichlid Illustrated in Color (en anglès). 2a edició. TFH Publications, 1993. ISBN 9780793800261.
* Goldstein, Robert J. Cichlids of the World (en anglès). Neptune City, NJ: TFH Publications, 1988. ISBN 9780866228930.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Römer U.: Cichliden Atlas, Bd. 1. Melle. 1311 p. Any 1998.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Can Net

* Per a altres significats, vegeu «masia Can Net».
Can Net és una masia a uns centenars de metres a l'oest del Castell de Fluvià al terme de Sant Esteve de Palautordera (al Vallès Oriental). Masia orientada a l'oest, de planta baixa i pis. Edifici reformat en el qual s'ha reorientat la vessant esquerra per tal d'adequar-la a les tasques ramaderes. Porta dovellada i finestres de pedra d'arc pla. Una de les finestres de la façana sud és arquejada. Hi ha edificacions annexes a l'edifici i altres al seu voltant. La masia apareix al fogatge de 1515.

## Referències

* 1 2 «Masia Can Net». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 27 octubre 2017].
# Jacques Geus

Jacques Geus (Laeken, 22 de febrer de 1920 - Saint-Josse-ten-Noode, 13 de juliol de 1991) va ser un ciclista belga que va ser professional entre 1941 i 1955 en què va aconseguir diferents victòries en proves d'un dia.

## Palmarès

* 1946
** 1r a la París-Limoges
** Vencedor d'una etapa del Gran Premi de la República
* 1949
** 1r al Circuit de l'Oest de Mons
** 1r a la Lieja-Courcelles
** 1r al Gran Premi de Valònia
* 1950
** 1r a la Brussel·les-Couvin

## Enllaços externs

* Palmarès a cyclebase.nl
* Palmarès a museociclismo.it
* Palmarès a sitiodeciclismo.ne
# Steklovata

Steklovata (en rus: Стекловата, 'fibra de vidre') és una boy band –o banda juvenil– russa, creada el 1999. Els seus components principals eren Denís Belikin i Artur Ieremèiev. El seu productor és el compositor Serguei Kuznetsov.
Si bé van gravar 3 discos d'estudi, la banda no va aconseguir l'èxit, principalment a causa de la manca de patrocinadors. El 2002 van aconseguir el major nombre de reproduccions a les ràdios d'Estònia.
Més tard, van cobrar certa fama quan els seus vídeos van ser difosos pel YouTube en clau d'humor a causa de la seva precària producció. El vídeo més conegut d'aquesta banda és el tema Novi God (Новый Год, 'Any Nou'). Van aconseguir la fama a Catalunya gràcies al programa d'humor APM? de TV3, en què usaven el vídeo de l'actuació en to d'ironia i acabaria sent un clàssic del programa.

## Discografia

La banda ha llançat tres àlbums:
* 2001 Ldínkoi po steklú (Льдинкой по стеклу, 'Caramells a la finestra')
* 2002 Ostorojno - khrúpkoie (Осторожно - хрупкое, 'Atenció - Fràgil')
* 2005 Spetsxkola (Спецшкола, 'Escola especial')

## Enllaços externs

* Vídeo del tema Novi God (al YouTube)
# Barraca de la plana de la Graiera 2

La Barraca de la plana de la Graiera 2 és una obra de Calafell (Baix Penedès) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Es tracta d'una edificació de planta quadrangular amb un sol espai interior. La porta d'entrada, que és situada al costat esquerre de la cara sud, és de forma rectangular i té una llinda en forma de tronc de fusta. Ha perdut la volta i, actualment, tot l'espai interior està replè amb pedres.
Els murs i la volta són fets amb peces irregulars de pedra unides en sec amb l'ajut de falques, també de pedra, de dimensions més petites. Els murs tenen un rebliment de pedruscall.

## Referències

* 1 2 «Barraca de la plana de la Graiera 2». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 6 febrer 2019].
# Calzada de Calatrava

Calzada de Calatrava és una localitat de la província de Ciudad Real, en la comunitat autònoma de Castella - la Manxa, Espanya. És al sud de la capital provincial, encreuament de camins entre les carreteres autonòmiques CM-410 i CM-417. Limita al nord amb Granátula de Calatrava, a l'est amb Viso del Marqués, al sud amb San Lorenzo de Calatrava i a l'oest amb Aldea del Rey i Villanueva de San Carlos. Prop de la localitat hi ha el Castell de Calatrava la Nova i les ruïnes del seu turó convent del segle xiii, i el Castell de Salvatierra d'origen musulmà. La seva activitat agrícola és cultius de regadiu (patata) i de secà (cereals, vinya, olivera...).
És el poble natal del director de cinema Pedro Almodóvar.

## Vegeu també

* Shalbatarra

## Enllaços externs

* Calzada de Calatrava
* Guia turística Arxivat 2006-02-02 a Wayback Machine.
# Grat d'Auloron

* Per a altres significats, vegeu «Grat (desambiguació)».
Grat d'Oloron (Lishòs, Pirineus Atlàntics, s. V - Somport, Aragó, ca. 511) fou un eclesiàstic visigot, primer bisbe d'Auloron. És venerat com a sant per l'Església catòlica.

## Biografia

Grat va néixer a la vall del riu Saison, a Lishòs (a l'anomenada Casa Camichelu). Durant la seva joventut, el rei visigot Euric, arrià, va perseguir els catòlics, mentre que el seu successor Alaric II (485-507) hi fou tolerant i permeté la fundació de la diòcesi d'Auloron Santa Maria, de la qual Grat en fou el primer bisbe. Fou també protector de la ciutat d'Auloron contra els abusos dels ministres reials i les autoritats.
Va participar en el concili d'Agde de 506, que reunia 34 bisbes catòlics del Regne de Tolosa, entre ells Galactori de Lescar. Lluità contra l'arrianisme fins que el 507, els visigots foren derrotats per Clodoveu I a Poitiers i els nous pobladors francs imposaren el credo catòlic.
Grat va morir a una edat molt avançada cap al 511, a Somport (Aragó), d'on el seu cos fou portat a Oloron, on reposa.

## Llegenda

Quan Grat va morir a Somport, es disputaren el seu cos les diòcesis de Jaca i d'Auloron i els senyors del Bearn i Aragó. Per decidir on s'havia d'enterrar, van posar la despulla sobre una mula cega, on el lligaren, acordant que seria enterrat allí on la mula s'adrecés; la mula, després de fer uns tombs, va prendre la direcció d'Auloron, on fou sebollit a la catedral.
* Monument amb el cos del sant lligat a la mula, per Pierre Castillou, 2006 (Auloron)
* Catedral de Santa Maria d'Auloron
* Església de Sant Grat de Lishòs
La seva festivitat litúrgica és el 19 d'octubre.
# Puig dels Estanys

El Puig dels Estanys és una muntanya de 214 metres que es troba entre els municipis de Rabós i Vilamaniscle, a la comarca catalana de l'Alt Empordà.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Ambròsies

* Per a altres significats, vegeu «Ambrosia (desambiguació)».
Les Ambròsies (en grec antic: Ἀμβρόσια) eren uns festivals que se celebraven a l'antiga Grècia en honor de Dionís. El nom sembla que derivava dels luxes de la taula i el beure (l'ambrosia era la beguda dels déus). Se celebrava una vegada cada any en una data concreta. Segons Joan Tzetzes i Hesíode el festival es feia el mes de Leneó, durant la verema.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Ambrosia». A Dictionary of Greek and Roman Antiquities (1890). [Consulta: 21-XI-2020].
# Can Maset (Santa Eulàlia de Ronçana)

Can Maset és una masia de Santa Eulàlia de Ronçana (Vallès Oriental) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Masia de planta rectangular, formada per tres crugies paral·leles. La banda dreta va ser allargada posteriorment. Consta de planta baixa, pis i golfes només a la crugia central. Està coberta amb teulada a dues vessants.
A la façana hi ha un portal dovellat al centre, flanquejat per dues finestres que han sofert transformacions i han passat a ser d'arc apuntat.

## Història

En el fogatge de 1553 apareix la referència Jaume Mazat Teixidor, no sabem si es tracta d'un antic habitant de Can Maset. No apareix en el fogatge anterior, de l'any 1497.
En un document de l'any 1577 referent a la persecució de bandolers, apareix en Miquel Massat. La casa situada al costat de l'ermita de Sant Simplici documentada des del segle xvi, està en relació amb ella.

## Referències

* 1 2 3 4 «Can Maset». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 12 juny 2020].
# Tipanea

Tipanea (grec antic: Τυπάνεια, Τυπανέαι o Τυμπανέαι) era una ciutat de Trifília, a l'Èlida, esmentada per Estrabó juntament amb Hípana.
Va ser ocupada per Filip V de Macedònia durant la guerra social. Estava situada a les muntanyes de l'interior del país, però el seu lloc exacte no es coneix; podrien ser unes ruïnes pròximes de Platianà. També s'ha suposat que podria ser l'antiga ciutat d'Èpion, que Homer esmenta al Catàleg de les naus, o estar situada al cim del turó de Makrysia.

## Referències

* ↑ Smith, Wiliam (ed.). «Typaneae». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 24 desembre 2020].
# Stelgistrum beringianum

Stelgistrum beringianum és una espècie de peix pertanyent a la família dels còtids.

## Hàbitat

És un peix marí, demersal i de clima polar que viu entre 52 i 97 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba al Pacífic nord: les illes Aleutianes.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Jordan D. S. & Evermann B. W., 1898. The fishes of North and Middle America: a descriptive catalogue of the species of fish-like vertebrates found in the waters of North America, north of the Isthmus of Panama. Part II. Bull. U. S. Natl. Mus. Núm. 47. i-xxx + 1241-2183.
* ↑ Gilbert, C. H. & C. V. Burke, 1912. Fishes from Bering Sea and Kamchatka. Bull. Bur. Fish. v. 30 (for 1910): 31-96.
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Parin, N.V., V.V. Fedorov i B.A. Sheiko, 2002. An annotated catalogue of fish-like vertebrates and fishes of the seas of Russia and adjacent countries: Part 2. Order Scorpaeniformes. J. Ichthyol. 42(Suppl.1):S60-S135.
* ↑ Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* ↑ Nelson, J.S., E.J. Crossman, H. Espinosa-Pérez, L.T. Findley, C.R. Gilbert, R.N. Lea i J.D. Williams, 2004. Common and scientific names of fishes from the United States, Canada, and Mexico. American Fisheries Society, Special Publication 29, Bethesda, Maryland, Estats Units.
* ↑ Quast, J.C. i E.L. Hall, 1972. List of fishes of Alaska and adjacent waters with a guide to some of their literature. U.S. Dep. Commer., NOAA Tech. Rep. NMFS SSRF-658, 47 p.

## Bibliografia

* Anònim, 2001. Base de dades de la col·lecció de peixos del National Museum of Natural History (Smithsonian Institution). Smithsonian Institution - Division of Fishes.
* Wu, H.L., K.-T. Shao i C.F. Lai (eds.), 1999. Latin-Chinese dictionary of fishes names. The Sueichan Press, Taiwan.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Beatriu Fernández de Córdoba i Figueroa

Beatriu Fernández de Córdoba i Figueroa (?,1523 - Barcelona, 9 d'agost de 1553), noble coneguda per Beatriz de Figueroa, germana del duc de Sessa i neta de Gonzalo Fernández de Córdoba, casada el 1539 a Baena amb Ferran de Cardona-Anglesola i de Requesens, residí habitualment a Barcelona.
El 15 de juny del 1539 Beatriu signa capítols matrimonials amb Ferran. El matrimoni va tenir 5 fills:
* Anna.
* Ramon, mort als 9 dies de nascut.
* Lluís, hereu.
* Antoni.
* Jeroni, mort als 5 anys.

## Testament

Poc abans de morir, el 2 de juliol del 1553, Beatriu ordena les seves últimes voluntats nomenant a 6 marmessors:
* el seu marit Ferran;
* el seu germà Gonzalo, esmentat com a duc de Sessa;
* sa germana Francisca, la marquesa de Gibraleón;
* l'inquisidor de Catalunya, Diego Sarmiento;
* el mestre del convent de Sant Francesc de Barcelona, Rafael Manegat; i
* el governador de Catalunya, Pere de Cardona.
Beatriu esmenta que era parroquiana de l'església dels Sants Just i Pastor a Barcelona, manifestant per tant una residència habitual a la capital catalana, i, per efecte indirecte, informa que la residència a Bellpuig seria secundària o ocasional. Segons l'inventari post-mortem de Beatriu, la difunta habitava al carrer Ample de Barcelona, segurament al palau Sessa.
Segons l'epígraf de la seva tomba, Beatriu va morir el 9 d'agost del 1553, als 30 anys al monestir dels monjos Jerònims a la Vall d'Hebron, a Barcelona.

## Referències

* ↑ Yeguas i Gassó, Joan «Sobre Beatriu Fernández de Córdoba (1523-1553)». Quaderns de El Pregoner d'Urgell, 2001, pàg. 69–102. ISSN: 2014-4822.