OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Projecte Neptú

El Projecte Neptú, també conegut com Projecte Arazatí-Neptú (en castellà Proyecto Arazatí-Neptuno), és un projecte de desenvolupament d'infraestructura hídrica a Azaratí, al departament de San José, Uruguai. L'any 2020, un consorci d'empreses, denominat "Aigües de Montevideo" i conformat per les empreses Berkes, SACEEM, CIEMSA i FAST, va presentar un projecte per a la realització d'una planta potabilitzadora a la zona d'Azaratí. El govern i l'ANOSE (l'Administració Nacional de les Obres Sanitàries de l'Estat; en castellà Administracion Nacional de las Obras Sanitarias del Estado) van acceptar la proposta. El novembre de 2022, l'ANOSE va demanar una licitació per a la construcció d'una planta potabilitzadora, licitació que va ser concedida.
El projecte té previst d'agafar aigua del Riu de La Plata amb l'objectiu d'aportar aproximadament un 30% del volum d'aigua potable per a la zona metropolitana. El projecte també contempla la construcció d'un pòlder amb una capacitat de quatre hectòmetres cúbics.
No obstant això, la iniciativa ha derivat en un conflicte ambiental que es basa en tres eixos principals de debat. D'una banda, existeix un debat sobre l'impacte ambiental de la construcció de la planta. Per una altra banda, hi ha una disputa entre l'ANOSE i la comunitat científica pertanyent al CURE i a l'UdelaR sobre la forma més eficient i adequada de proveir d'aigua potable a la població de la zona metropolitana. Finalment, existeix una discussió al voltant dels termes del contracte entre el consorci i l'ANOSE.

## Referències

* ↑ «Proyecto Neptuno: OSE adjudicó proyecto Arazatí que costará más de US$950 millones a OSE» (en castellà). LARED21, 27-08-2023. [Consulta: 16 març 2024].
* 1 2 «Proyecto Neptuno: gobierno quiere licitación competitiva y pidió a OSE que ventaja de empresa que presentó la iniciativa sea del 10%» (en castellà). , 24-11-2022 [Consulta: 16 març 2024].
* ↑ «Gobierno aprobó proyecto Arazatí y anunció inversión de más de USD 200 millones» (en castellà). , 15-11-2022.
* ↑ «Director de OSE por el FA dijo que proyecto Arazatí se aprobó “con falta de transparencia”» (en castellà). , 15-11-2022.
* ↑ Méndez, Camila «Proyecto Neptuno: estudio reconoce que “es factible la ocurrencia” de floraciones de cianobacterias en zona de captación de agua» (en castellà). , 05-02-2024.
* 1 2 «Investigadores del CURE difunden declaración con perspectiva ambiental sobre el Proyecto Neptuno» (en castellà). Universidad de la República.
* ↑ «Una zona de captación de agua para el Proyecto Neptuno podría generar cianobacterias» (en castellà). www.ambito.com. [Consulta: 16 març 2024].
* ↑ Méndez, Camila «El proyecto Neptuno y sus impactos ambientales y territoriales» (en castellà). , 07-06-2022.
* ↑ «Proyecto Neptuno: OSE adjudicó la obra al consorcio Aguas de Montevideo» (en castellà). , 23-08-2023 [Consulta: 16 març 2024].
# Chris Kaman

Christopher Zane Kaman (Grand Rapids, Michigan, 28 d'abril de 1982) és un jugador estatunidenc (d'origen alemany) de bàsquet professional que juga als Dallas Mavericks de l'NBA.
# Villares del Saz

Villares del Saz és un municipi de la província de Conca, a la comunitat autònoma de Castella-La Manxa.

## Referències

* ↑ «Provincia de Cuenca (España): Municipios & Localidades» (en castellà), 22-01-2021. [Consulta: 5 març 2021].
* ↑ Saz, Ayuntamiento de Villares del. «Ayuntamiento de Villares del Saz» (en castellà). [Consulta: 14 abril 2021].
# Estamos locos... ¿o qué?

Estamos locos... ¿o qué? és el nom del tercer àlbum que tragueren al mercat els Hombres G. Es va llançar l'any 1987.

## Llistat de cançons

* Una mujer de bandera
* Sólo me faltas tú
* Mis amigos
* Solo otra vez
* Huellas en la bajamar
* No, no... no
* En mi coche
* Y cayó la bomba (fétida)
* ¿Qué te he hecho yo?
* Temblando
# 1301
## Esdeveniments

* Fam a Castella
* Puja al tron Go-Nijō
* David VIII de Geòrgia és deposat pel seu germà
* Els birmans vencen els mongols que intentaven envair-los
* Es publica la butlla Ausculta fili

## Naixements

* Japó: Príncep Morikuni, catorzè shogun
* Otó I d'Habsburg, duc austríac
* Ni Zan, artista xinès

## Necrològiques

* Elisabet de Mallorca i de Foix
* Kaidu Khan

## Referències

* ↑ Cahill, James. Hills Beyond a River: Chinese Painting of the Yuan Dynasty: 1279-1368. Nova York: Weatherhill, 1976. 114-120.
# Rhinogobio nasutus

Rhinogobio nasutus és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 20 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça i de clima subtropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àsia: riu Huanghe (la Xina).

## Referències

* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Nichols, J.T., 1943. The freshwater fishes of China. Natural history of Central Asia: Volum IX. The American Museum of Natural History, Nova York, Estats Units, 322 p.
* ↑ Yue, P., 1998. Gobioninae. p. 232-389. A: Chen, Y.-Y. i et al. (Eds). Fauna Sinica. Osteichthyes. Cypriniformes II. Science Press. Beijing. 1-531.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Romeria de Sant Francesc

La Diada de Sant Francesc és una celebració popular que té lloc cada any al poble de la Fatarella, Terra Alta. El primer dissabte després de Pasqua, es fa una processó des del municipi fins a l'ermita de Sant Francesc, situada a 12 quilòmetres. Els participants surten a punta de dia amb el repic de campanes i caminen fins a arribar a l'ermita. Allí se celebra una missa en honor del patró, es ballen sardanes, la "clavellinera" (dansa típica), i durant tot el dia la gent s'escampa pels voltants de l'ermita, compartint cants, menjar, festa,... A mitja tarda es surt de retorn al poble, on s'entra un cop s'ha post el sol. Durant el dia es confeccionen bordons, fets amb canyes i sarga, que ajuden al caminant i que, després de ser beneïts, guarneixen durant tot l'any els balcons i finestres del poble. També és costum rentar-se els ulls amb l'aigua de la font que hi ha a la riera, a prop de l'ermita, es diu que protegeix la vista. La romeria de Sant Francisco se celebra des de fa més de 300 anys. Segons la llegenda, arran d'una epidèmia que va afectar la població a finals del segle xvii, es va construir l'església i des de llavors, d'una manera o altra, s'ha mantingut el costum de visitar l'ermita un cop a l'any, tradicionalment per a demanar al sant aigua per als camps i bones collites o per donar-li les gràcies si ha plogut.

## Referències

* 1 2 Turisme a La Fatarella Arxivat 2007-07-23 a Wayback Machine. Fires i festes.
* 1 2 Terres de l'Ebre L'ermita de Sant Francesc.
# László Baky

László Baky (1898 - 1946) va ser un líder del moviment nazi a Hongria durant la Segona Guerra Mundial.
Nascut a Budapest, militar de carrera, destacant per la seva violència contrarevolucionària va arribar a capitanejar la gendarmeria del seu país. Membre d'alguns grups d'extrema dreta va deixar la gendarmeria el 1938 per a afiliar-se al Partit Nacional Socialista Hongarès. Va ser elegit diputat el 1939 passant a formar part del grup nazi del parlament hongarès. Proper a l'Alemanya nazi formà part d'una coalició pro-Nazi. Després de la invasió i ocupació nazi d'Hongria (març de 1944), Baky va ser ascendit a secretari d'estat del ministeri d'interior sota Andor Jaross i participà entusiàsticament a la deportació dels jueus del país cap als camps d'extermini. Abandonà el país el 1945 però va ser arrestat a Àustria i retornat a Budapest on va ser executat per crims contra l'estat el 1946.

## Referències

* ↑ Rees, Philip. Biographical Dictionary of the Extreme Right Since 1890 (en anglès). Simon & Schuster, 1990, p. 20. ISBN 978-0-13-089301-7.
* ↑ Cesarani, David. Eichmann: His Life and Crimes (en anglès). Vintage, 2005, p. 167-ss. ISBN 978-0-09-944844-0.
# Victor Paillard

Victor Paillard (1805-1886) va ser un escultor francès.

## Biografia

Nasqué a Heudicourt a l'Eure el 23 de brumaire An XIV (1805), fill de Charles Paillard i de Denise Louise Victoire de Chaumont.
El seu talent artístic va ser percebut pel Comte de Guzmán, que l'envià a perfeccionar-se a París.
Va ser alumne Jean-François Denière i col·laborador de Ferdinand Barbedienne. Va crear el 1830 una casa d'objectes d'art i mobles que emprarà fins a un centenar de persones a la meitat del segle. Va rebre moltes comandes oficials, especialment durant la decoració del Palau d'Afers Exteriors al Quai d'Orsay. Va exposar a França i a l'estranger, va ser nomenat membre del jurat de la Fira Mundial de París el 1855, i hi va concórrer.
Oficial de la Legió d'Honor, oficial de la Corona de Ferro a Àustria, va ser nomenat assessor de París i Alcalde de 3ª districte el 1874.
Va morir el 1886 a París, i va ser enterrat al cementiri de Père-Lachaise.

## Fonts

* Marie Hamon-Jugnet et Catherine Oudin-Goglioni, Le Quai d'Orsay, Paris, 1997-98.
* Christiane Frain de la gaulayrie (son arrière petite-fille, 1919-1986) Victor Paillard, 1805-1886, bronzier et sculpteur, cote BB 154/2, bibliothèque des Arts Décoratifs, 1982.
# Chris Jericho

Christopher Keith Irvine (9 de novembre del 1970 -) més conegut al ring com a Chris Jericho és un lluitador professional canadenc que ha treballat a WCW, WWE i NJPW. Actualment està contractat a All Elite Wrestling.
Ha participat en varies pel·lícula com ara Albino Farm o Sharknado 3: Oh Hell No!.

## Campionats i assoliments

* World Championship Wrestling
** WCW World Cruiserweight Championship (4 cops)
** WCW World Television Championship (1 cop)
* World Wrestling Federation/Entertainment
** WCW Championship / World Championship (2 cops) .
** World Heavyweight Championship (WWE) (3 cops).
** Undisputed WWF World Heavyweight Championship (1 cop).
** WWF/E Intercontinental Championship (9 cops)
** WWE United States Championship (2 cops).
** WWF European Championship (1 cop).
** WWF Hardcore Championship (1 cop).
** WWF/E World Tag Team Championship (5 cops) - amb Chris Benoit (1), The Rock (1), Christian (1), Edge (1) y Big Show (1) - WWE Tag Team Championship (2 cops) - amb Edge (1) i Big Show (1)
** Triple Crown Champion
** Grand Slam Championship
* World Wrestling Association

## Enllaços externs

* Pàgina oficial (anglès)
* Perfil a WWE.com (anglès)
# Etek

Etek (persa Atek) és el nom d'un antic districte del Turkmenistan soviètic al vessant nord de la cadena de Kopet Dagh al Khurasan entre Gjaurs i Dushak.
El nom turc és Etek (Vora de la muntanya) traducció del nom persa de la comarca (Daman-i Kuh = Peu de la muntanya) però els perses l'anomenen i escriuen Atek.
Antigament fou un districte d'Abiward i depenia del Khurasan; al segle xvi i XVII va quedar en mans del kan de Khivà però al segle xviii estava en nom de les tribus de turcmans i al llarg del segle van arribar els russos. La frontera amb Pèrsia no havia estat delimitada i una part de la comarca amb Abiward depenia del príncipat de Qalat (Kalat) a Pèrsia, però amb la rectificació fronterera del 1881 tota la comarca va quedar en territori rus.
# Shigeru Mizuki

Shigeru Mizuki (水木 しげる, Mizuki Shigeru, Sakaiminato, 8 de març de 1922 ― Tòquio, 30 de novembre de 2015) va ser un mangaka japonès. Mizuki va ser conegut pel gran contingut d'horror que contenen en les seves obres. El seu treball de major renom és GeGeGe no Kitarō. Mizuki és considerat el gran mestre del gènere yōkai.

## Premis

Mizuki ha guanyat nombrosos reconeixements i premis durant la seva carrera, especialment per Ge Ge Ge no Kitaro. Entre ells es troben:
* 1990 rep Kodansha Pispa Award per Shōwa-shi.
* 1991 Rep el Shiju Hosho Decoration.
* 1995 Pel 6 º Dia Anual de la Pau de Tòquio, que es va adjudicar amb una exhibició de les seves pintures, titulada "Oració per la Pau: Shigeru Mizuki Guerra Experiència Exposició de Pintura"
* 1996 Data Ministre d'Educació Premio.
* 1996 De Sakaiminato, la seva ciutat natal li va honrar amb el Shigeru Mizuki Road, un carrer de la seva ciutat decorada amb estàtues de bronze de la seva Ge Ge Ge no Kitaro amb altres personatges i dissenys relacionats A les seves obres.
* 2003 Data Kyokujitu Sho Decoració.
* 2003 Sakaiminato ho honra de nou a Shigeru Mizuki amb el Centre Cultural Internacional.
* 2007 Rebut el Millor Àlbum premi per NonNonBâ en la Angoulême Festival Internacional de Comics.
* 2010 Rep el reconeixement 'Persona de mèrit cultural' (Person of Cultural Merit). Es tracta d'un reconeixement oficial atorgat anualment a totes aquelles persones que hagin fet contribucions significatius a la cultura japonesa.

## Treballs seleccionats
### Manga

* Ge Ge Ge no Kitaro
* Akuma-kun
* Yamato
* Hitler: A Biography
* Kappa no Sanpei

## Referències

* ↑ 漫画家の水木しげるさん死去93歳 「ゲゲゲの鬼太郎 Arxivat 2015-11-30 a Wayback Machine. Asahi Shimbun, 30 de novembre de 2015 (en japonès)
* ↑ Joel Hahn. «Kodansha Màniga Awards». Comic Book Awards Almanac. Arxivat de l'original el 2007-08-16. [Consulta: 21 agost 2007].
* ↑ http://search.japantimes.co.jp/cgi-bin/nn20101027a9.html, Seek Japan, October. 27, 2010.

## Enllaços externs

* "Drawing from Experience", Japan Times, 6 de febrer de 2005
* Lloc oficial de MizukiWorld Arxivat 2007-02-21 a Wayback Machine.
* Sakaiminato: La vila on pots visitar Mizuki Arxivat 2005-04-21 a Wayback Machine.
* Yonago (transfer point to Sakaiminato), Sakaiminato, Shigeru Mizuki Road, Museu de Shigeru Mizuki, fotos
# Regions d'Austràlia Occidental

Les regions d'Austràlia Occidental són una divisió territorial de l'estat australià d'Austràlia Occidental, creades pel Parlament estatal mitjançant l'Acta de les Comissions de Desenvolupament Regional de 1993, amb la intenció de descentralitzar la gestió del desenvolupament econòmic i equilibrar-lo en tot el territori.
Els més de dos milions i mig de quilòmetres quadrats que conformen l'estat queden repartits en nou regions més l'àrea metropolitana de Perth que es manté al marge de la divisió. Al front de cada regió hi ha una Comissió de Desenvolupament Regional encarregada, com el seu nom indica, de la gestió i promoció de les activitats econòmiques. Atesa la magnitud de la superfície de l'estat, algunes de les regions abasten una àrea comparable a la de, per exemple, tota la península Ibèrica (583.000 km$^2$).
Cada regió agrupa un cert nombre d'àrees de govern local: cities (ciutats), towns (pobles) o shires (comarques), segons els casos i el nivell d'urbanització.

## Llista de les regions

La llista de les nou regions i la capital, amb el nombre d'àrees de govern local (LGA) que contenen, és la següent:
| Núm. | Regió | Superfície | Població aprox. | Àrees LGA |
| 1. | Gascoyne | 135.277 | 9.900 | 4 |
| 2. | Goldfields Esperance | 771.276 | 58.000 | 9 |
| 3. | Great Southern | 38.917 | 54.000 | 13 |
| 4. | Kimberley | 423.517 | 35.700 | 4 |
| 5. | Mid West | 472.336 | 52.000 | 19 |
| 6. | Peel | 5.648 | 108.600 | 5 |
| 7. | Pilbara | 507.896 | 45.000 | 4 |
| 8. | South West | 23.970 | 123.000 | 12 |
| 9. | Wheatbelt | 154.862 | 69.000 | 44 |
| -. | Perth | 5.386 | 1.696.000 | 42 |

## Referències

* ↑ Regional Development Commissions Act 1993 (anglès)
# FLNC-Canal Habitual

El FLNC-Canal Habitual és un moviment polític nacionalista cors i que lluita clandestinament amb les armes. És una escissió del FLNC, de la branca del Moviment per l'Autodeterminació (MPA), escindit el 1990 de l'Accolta Naziunale Corsa (ANC).
El 1992, el MPA renuncià a l'independentisme, però el FLNC-Canal Habitual mantingué la lluita armada fins que s'autodissolgué en 1996.
El període de 1994 a 1996 fou el més mortífer a causa dels seus ajustaments de comptes amb el FLNC-Canal Històric.
La dissolució no fou pas acceptada per tots els militants i els contraris abandonaren el MPA per a fundar Corsica Viva. El FLNC-Canal Habitual fou ressuscitat alguns dies més tard sota el nom de FLNC del 5 de maig.
# Professor Lazhar

Professor Lazhar (pel·lícula original en francès, Monsieur Lazhar) és una pel·lícula dramàtica canadenca del 2011 dirigida per Philippe Falardeau i protagonitzada per Mohamed Saïd Fellag, Sophie Nélisse i Danielle Proulx. Basada en Bashir Lazhar, una obra de teatre d'Évelyne de la Chenelière, explica la història d'un refugiat algerià a Montreal que comença a ensenyar a una escola primària després que l'antic professor a temps complet morís per suïcidi. S'ha doblat i subtitulat al català.
Falardeau va optar per filmar la història per a l'empresa canadenca micro_scope, malgrat els reptes d'adaptar una obra amb un sol personatge. De la Cheneliere va aconsellar Falardeau i va recomanar la interpretació del còmic algerià Fellag. Es va gravar a Montreal mateix.
Després d'estrenar-se al Festival Internacional de Cinema de Locarno, on va guanyar el Premi del Públic i el Premi Variety Piazza Grande, va rebre l'aclamació de la crítica. Posteriorment, la pel·lícula va ser nominada a la millor pel·lícula en llengua estrangera als 84ns premis Oscar, i també va guanyar sis premis Genie, inclosa la millor pel·lícula.

## Referències

* ↑ «Professor Lazhar». Goita què fan, ara!. [Consulta: 2 novembre 2023].
* ↑ «'Monsieur Lazhar': Fellag a été préféré à de grosses pointures, dont Kad Merad». The Canadian Press, 21-10-2011.
* ↑ «Review: Monsieur Lazhar» (en anglès). , 27-10-2011.
* ↑ «Monsieur Lazhar: An unforgettable tale, artfully told». .
* ↑ «Oscars 2012: Nominees in full». , 24-01-2012.
* ↑ «'Monsieur Lazhar' Tops Canada's Genie Awards» (en anglès). , 10-03-2012.
# Luchetto Gattilusio

Luchetto Gattilusio (en occità, Luchetz Gateluz o Luquet Gatelus) (Gènova, ... vers 1230-1307 ...) fou un comerciant, polític güelf i trobador italià, del qual ens han pervingut poesies en occità.
De Luchetto Gattilusio ens en ha pervingut documentació notarial i mercantil que el documenta des del 1248 (per tant, en aquest moment ja adult) i fins a 1307. En aquests anys ocupà diversos càrrecs polítics: podestà de Bolonya (1272), de Milà (1282), de Cremona (1301); capità del poble de Lucca (1273); ambaixador de la seva ciutat davant del Papa Climent IV (1266), de Bonifaci VIII (1295), etc.
Se'n conserven tres composicions d'atribució segura. Un partiment amb Bonifaci Calvo, de temàtica amorosa, que es data vers 1266, i dos sirventesos polítics. El sirventès Cora qu'eu fos marritz ni conziros és en lloança de Carles d'Anjou, on entre altres coses l'anima a ser comparable amb el seu homònim Carlemany, i amb estrofes adreçades a Conradí de Sicília i a Manfred de Sicília; es pot datar el 1264. El darrer sirventès, que els estudiosos daten el 1266, també va adreçat a Carles d'Anjou (rei de la Pulla) i li aconsella prudència i magnanimitat; aquest sirventès s'envia en la tornada al trobador Sordello.

## Obra

* Cora qu'eu fos marritz ni conziros (sirventès) (290,1)
* D'un sirventes m'es granz volontatz preza (sirventès, enviat a Sordello) (290,1a)
* Luchetz, se·us platz mais amar finamen (partiment amb Bonifaci Calvo) (101,8a = 290, 2)
Se li poden atribuir (com fa l'edició de Boni) dues poesies més: A 'n Rizart man que per obra d'aragna i Be·m meravilh del marques Moruel que els cançoners atribueixen a Lanfranc Cigala.

## Referències

* ↑ Gigliucci, Roberto. «Gatilusio, Lucchetto». A: Dizionario Biografico degli Italiani. volum 52, 1999.
* ↑ On apareix com a testimoni del testament del rei Enzo (Bertoni p. 110)
* ↑ Una explicació sobre la numeració de la poesia trobadoresca d'acord amb el repertori de Pillet i Carstens es troba a l'article Alfred Pillet.

## Bibliografia

* Bertoni, Giulio. I trovatori d'Italia: Biografie, testi, tradizioni, note. Roma: Società Multigrafica Editrice Somu, 1967 [1915], p. 110-112 i 430-440. per l'edició de les poesies
* Boni, Marco (editor). Luchetto Gattilusio. Liriche (en italià). Bolonya: Palmaverde, 1957.
* «Luquet Gatelus PC290». Les troubadours, une bibliographie. Brigham Young University, 2007.
* Pillet, Alfred; Carstens, Henry. Bibliographie der Troubadours (en alemany). volum 3 de Schriften der Königsberger gelehrten Gesellschaft. Nova edició eixamplada per Henry Carstens de l'obra d'Alfred Pillet. Halle: Niemeyer, 1933, p. 518.
# Visca l'heroi victoriós

Visca l'heroi victoriós (títol original en anglès Hail the Conquering Hero) és una pel·lícula estatunidenca dirigida per Preston Sturges i estrenada l'any 1944.

## Argument

En ser llicenciat del seu servei a la marina per patir rinitis, Woodrow Lafayette Pershing Truesmith (Eddie Bracken) se sent massa avergonyit com per tornar a casa. Alguns dels seus companys l'animen a inventar una història segons la qual l'haurien ferit a la batalla i acabarà superat per les circumstàncies quan el rebin com a heroi de guerra.

## Comentaris

Una clàssica confusió còmica converteix en heroi nacional a qui en realitat no ho és. Dominat pels esdeveniments i fugint del seu complex real, l'individu acabarà creient-se ell mateix una història i uns fets que mai no van ser reals. Sturges –nominat a l'Oscar pel seu guió– n'hi treu suc, i dona una visió extremament sarcàstica de la societat nord-americana. Una comèdia hilarant d'un mestre no gaire valorat en el seu moment, tot i ser l'autor d'obres mestres com ara Sullivan's Travels i The Lady Eve.

## Repartiment

* Eddie Bracken: Woodrow Lafayette Pershing Truesmith
* Ella Raines: Libby
* Raymond Walburn: L'alcalde Everett D. Noble
* William Demarest: Sergent Heppelfinger
* Franklin Pangborn: El president del Comitè
* Elizabeth Patterson: La tia de Libby
* Georgia Caine: Mrs. Truesmith
* Al Bridge: Responsable polític
* Freddie Steele: Bugsy
* Bill Edwards: Forrest Noble
* Harry Hayden: Doc Bissell
* Jimmy Conlin: Jutge Dennis
* Jimmie Dundee: Cpl. Candida
* Chester Conklin: Home de la Western Union
* Esther Howard: Mrs. Noble
* Arthur Hoyt: Rev. Upperman
* Robert Warwick: Coronel de la marina
* Torben Meyer: Mr. Schultz
# Citerna

Citerna és un comune (municipi) de la Província de Perusa (Perugia en italià), a la regió italiana d'Úmbria, situat uns 50 km al nord-oest de Perusa, amb una població de 3.463 habitants l'1 de gener de 2018.
Forma part d'Els pobles més bonics d'Itàlia (Borghi più Belli d'Italia).

## Referències

* ↑ «Populazione residente al 1º gennaio 2018» (en italià). ISTAT. [Consulta: 6 març 2019].
* ↑ http://www.borghitalia.it/html/borgo_en.php?codice_borgo=929&codice=elenco&page=1 Arxivat 2013-04-07 a Wayback Machine.

## Enllaços externs

* Citerna - Lloc web oficial (italià)
# Estació d'Étaples-Le Touquet

L'estació d'Étaples-Le Touquet és una estació ferroviària situada al municipi francès d'Étaples i a prop de Le Touquet-Paris Plage (al departament del Pas de Calais).
Va inaugurar-se el 1847 per la Companyia del Ferrocarril d'Amiens cap a Boulogne i va ser represa per la Companyia dels Ferrocarrils del Nord el 1851 integrada més tard en la SNCF. És servida pels trens del TER Nord-Pas-de-Calais (de Boulogne-Ville a Arras i Lille-Flandres) i el TER Picardie (de Calais-Ville a Amiens). També hi passen Corails Intercités que fan el trajecte Boulogne-Ville - Paris-Nord i trens d'alta velocitat.
| Provinença | Estació anterior | Línia | Estació següent | Destinació |
| Boulogne-Ville | Boulogne-Ville | TER Nord-Pas-de-Calais | Montreuil-sur-Mer | Lille-Flandres |
| Boulogne-Ville | Boulogne-Ville | TER Nord-Pas-de-Calais | Montreuil-sur-Mer | Arras |
| Calais-Ville | Dannes-Camiers | TER Nord-Pas-de-Calais | Rang-du-Fliers-Verton | Amiens |

## Referències

* ↑ Reinhard Douté La Vie du Rail. Les 400 profils de lignes voyageurs du réseau ferré français (en francès). 1 - lignes 001 à 600, 2011, p. 238. ISBN 978-2-918758-34-1.

## Enllaços externs

* Timetables TER Nord-Pas-de-Calais Arxivat 2014-07-24 a Wayback Machine. (francès)