OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Acté

Acté, A-21, és una òpera en quatre actes composta per Joan Manén sobre un llibret del mateix compositor inspirat en una obra d'Emilio Castelar. Es va estrenar al Gran Teatre del Liceu de Barcelona el 3 de desembre de 1903, dirigida per Joan Manén.
Abans de l'estrena, Manén va haver de conviure amb un entorn molt desfavorable per part de molts músics de l'orquestra, alguns dirigents del Liceu i certes personalitats de la burgesia catalana que no creien en el talent del jove compositor de vint-i-un anys. Un altre dels motius pels quals Acté no va tenir una bona rebuda del públic va ser l'exigència per part del Liceu d'aprofitar els decorats de l'òpera Nerone d'Anton Rubinstein, que en la seva estrena de l'any 1898, que va tenir tan poc èxit que es va haver de treure de cartell.
L'òpera va tenir una rebuda tèbia per part del públic i la crítica i es va haver d'aturar al cap de quatre funcions. Així i tot, alguns músics com Felip Pedrell o Joan Lamote de Grignon -a la Revista Musical Catalana.- van defensar l'obra i l'autor.
El 1908 va ser estrenada amb extraordinari èxit de crítica i públic a Dresden sota la direcció d'Ernst von Schuch. Després el 1910 es va representar a Colònia i Wiesbaden, el 1911 a Leipzig i el 1914 a Karlsruhe.
El 1928, Manén la va refer canviant fins i tot el nom a Neró i Acté. Aquesta versió s'estrenà de forma absoluta el 28 de gener de 1928 al Teatre d'Òpera de Karlsruhe i al Gran Teatre del Liceu el 15 de febrer de 1933 i també es va poder veure a Hèlsinki.

## Referències

* ↑ Fort i Romeu, Joan. «Òperes representades al Gran Teatre del Liceu des de 1847-1936». Gran Teatre del Liceu. [Consulta: 31 gener 2018].
* ↑ Zanné, Geroni. «Crítica de l'estrena». Joventut. [Consulta: 31 gener 2018].
* 1 2 3 4 Blanch, Daniel. «Demon i Acté». Associació Joan Manén. [Consulta: 19 juny 2023].
* ↑ «Biografia de Joan Manén». Associació Musical de Mestres Directors. Arxivat de l'original el 31 de gener 2018. [Consulta: 31 gener 2018].
* 1 2 «Neró i Acté, op. A-21». Associació Joan Manén. [Consulta: 19 juny 2023].
* ↑ Fort i Romeu, Joan Óperas representadas en el Gran Teatro del Liceo, desde 1847 hasta 1936, pàg. 11.
# Addis

Addis és una població dels Estats Units a l'estat de Louisiana. Segons el cens del 2000 tenia 2.238 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Addis tenia 2.238 habitants, 803 habitatges, i 598 famílies. La densitat de població era de 474,8 habitants per km².
Dels 803 habitatges en un 40,6% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 51,6% hi vivien parelles casades, en un 16,6% dones solteres, i en un 25,5% no eren unitats familiars. En el 21,2% dels habitatges hi vivien persones soles el 6,6% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,79 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,25.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 29,8% tenia menys de 18 anys, un 11,6% entre 18 i 24, un 31,5% entre 25 i 44, un 19,2% de 45 a 60 i un 7,9% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 31 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 87,1 homes.
La renda mediana per habitatge era de 36.188 $ i la renda mediana per família de 39.625 $. Els homes tenien una renda mediana de 34.559 $ mentre que les dones 21.799 $. La renda per capita de la població era de 14.907 $. Entorn del 12,6% de les famílies i el 17,5% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Addis». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 7 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Addis». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Alaraz

Alaraz és un municipi de la província de Salamanca a la comunitat autònoma de Castella i Lleó.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1991 | 1996 | 2001 | 2004 |
| 753 | 698 | 638 | 616 |

## Enllaços externs

* Enllaç a Wikisalamanca
# Alar del Rey

Alar del Rey és un municipi de la comarca de Boedo-Ojeda, a la província de Palència, a la comunitat autònoma de Castella i Lleó. Limita amb Aguilar de Campoo, Herrera de Pisuerga, Prádanos de Ojeda i Santibáñez de Ecla (Província de Palència) i amb la Província de Burgos.
# Aeroport de Gisenyi

L'Aeroport de Gisenyi (codi IATA: GYI, codi OACI: HRYG) és l'aeroport que serveix Gisenyi, ciutat situada al districte de Rubavu, a la província de l'Oest, Ruanda, a la frontera internacional amb la República Democràtica del Congo. Aquesta localització es troba aproximadament a 94 km, per via aèria, al nord-oest de l'Aeroport Internacional de Kigali, actualment l'aeroport civil més gran del país.

## Informació general

L'aeroport de Gisenyi és un aeroport de mida mitjana que dona servei a la ciutat de Gisenyi i a la ciutat veïna de Goma, a través de la frontera de la República Democràtica del Congo. Les dues ciutats veïnes també són ateses per l'aeroport de Goma, que es troba molt a prop de la frontera amb Ruanda, similar a l'Aeroport Internacional de Tijuana i l'aeroport municipal de Brown Field que estan separats per la Frontera EUA-Mèxic. L'aeroport de Gisenyi és un dels vuit (8) aeroports civils públics sota l'administració de l'ORAC. L'aeroport de Gisenyi està situat a una altitud de 1.549 metres sobre el nivell del mar. L'aeroport té una única pista d'asfalt que fa 1.010 metres de llarg i 23 metres d'ample.

## Aerolínies i destinacions

RwandAir, l'aerolínia nacional, va operar un servei setmanal entre l'aeroport de Gisenyi i l'Aeroport Internacional de Kigali. No obstant això, a partir de juny de 2013 ja no ho fa.

## Referències

* ↑ Airport information for HRYG from DAFIF (efectiu octubre 2006)
* ↑ Informació de l'Aeroport de Gisenyi a Great Circle Mapper. Font: DAFIF (vàlid a octubre de 2006).
* ↑ Flight Distance Between Kigali And Gisenyi With Map
* ↑ Elevation of Gisenyi Airport
* ↑ Dimensions of Runway At Gisenyi Airport
* ↑ «Rwandair Flights Schedule». Rwandair. Arxivat de l'original el 8 d'octubre 2013. [Consulta: 20 juny 2013].

## Enllaços externs

* L'aeroport de Gisenyi a Google Maps
* Web de l'Autoritat d'Aviació Civil de Ruanda
# Aeroport de Guelmim

L'Aeroport de Guelmim (codi IATA: GLN, codi OACI: GMAG) és un aeroport que serveix Guelmim, una ciutat de la regió de Guelmim-Es Semara al Morocco. L'aeroport fou utilitzat per 10.700 passatgers l'any 2013.

## Aerolínies i destins

| Aerolínies | Destinacions |
| Royal Air Maroc operat per Royal Air Maroc Express | Casablanca |

## Referències

* ↑ Estadístiques preses de la web d'ONDA i del web de l'aeroport
* ↑ Airport information for GLN Arxivat 2016-08-17 a Wayback Machine. from DAFIF (effective octubre 2006)
* ↑ Informació de l'Aeroport de Guelmim a Great Circle Mapper. Font: DAFIF (vàlid a octubre de 2006).
* ↑ (francès) Estadístiques d'ONDA - Desembre 2013 Arxivat 2015-01-02 a Wayback Machine.
* ↑ «RAM - On-line timetable». Royal Air Maroc. Arxivat de l'original el 21 d'octubre 2015. [Consulta: 18 octubre 2015].
# Aitor Merino Unzueta

Aitor Merino Unzueta (Sant Sebastià, 17 de desembre de 1972) és un actor i director de cinema basc criat en Pamplona. El 2007 va dirigir el curtmetratge El pan nuestro, que va ser nominat als Premis Goya d'aquest any. La seva germana Amaia Merino Unzueta també és actriu.
El 2013 va tornar a ser director, aquesta vegada al costat de la seva germana. Tots dos van dirigir el documental Asier ETA biok, llargmetratge que tracta el conflicte polític basc en paral·lel a l'amistat entre el mateix Aitor Merino i el seu amic Asier Aranguren i l'evolució de la mateixa segons el transcurs dels anys. En el documental, Aitor tracta d'explicar als seus amics de Madrid, ciutat a la qual es va traslladar per motius de treball, les llums i les ombres del conflicte basc a través de la figura del seu amic Asier, que va ser detingut per pertinença a ETA el 2003. Per regla general, el mateix Aitor exerceix també de càmera.
El documental va ser presentat al públic durant el Festival Internacional de Cinema de Sant Sebastià 2013, on va obtenir el premi Irizar. A més d'Espanya, el documental es va projectar en sales de cinema de l'Equador (país coproductor del film) i de França.

## Filmografia
### Cinema

* Basque Selfie (2018)
* Haz de tu vida una obra de arte (2013)
* Asier ETA biok (2013)
* Norte, Sur, Este, Oeste (2012)
* Welcome Back (2011)
* En zapatillas (2009)
* Sukalde kontuak (2009)
* La leyenda del hombre lento (2006)
* El Calentito (2005)
* Horas de luz (2004)
* 1809-1810 mientras llega el día (2004)
* Te doy mis ojos (2003)
* Días de fútbol (2003)
* Gris (2003)
* Canícula (2002)
* Simon: An English Legionnaire (2002)
* Primera persona (2002)
* Algunas chicas doblan las piernas cuando hablan (2001)
* Mezclar es malísimo (2001)
* ¿Tú qué harías por amor? (2001)
* A galope tendido (2000)
* Lo mejor de cada casa (Una semana en el parque) (2000)
* Cascabel (2000)
* Un banco en el parque (1999)
* Celos (1999)
* Rincones del paraíso (1999)
* Mambí (1998)
* Tu nombre envenena mis sueños (1996)
* Historias del Kronen (1995)
* Huidos (1993)
* Demasiado corazón (1992)
* Si te dicen que caí (1989)
* Romanza final (Gayarre) (1986)
* Fuego eterno (1985)
* El otro (1984)
* Akelarre (1983)
* La conquista de Albania (1983)

### Televisió

* LEX (2008)
* Mujeres (2006)
* Zeru horiek (2006)
* Lobos (2005)
* Hospital Central (2004)
* Programa más o menos multiplicado o dividido (1996)
* Yo, una mujer (1996)
* Segunda Enseñanza (1986)
* Goenkale (2013-2014) "Oliver"
* El ministerio del tiempo (2016)
* Pulsaciones (2017)
* Hospital Valle Norte (2019)

## Referències

* ↑ El donostiarra Aitor Merino opta al Goya por su cortometraje 'El pan nuestro' al web de Sant Sebastià, 18 d'octubre de 2007
* ↑ El pan nuestro al web dels Goya
* ↑ Asier ETA biok al web dels Goya
* ↑ «Este documental es una exaltación de la amistad en tiempos de violencia», Diario Vasco, 12 de gener de 2020

## Enllaços externs

* Aitor Merino a FormulaTV
* Aitor Merino Arxivat 2020-01-30 a Wayback Machine. a historianuevosrealizadores.es
# Aleix Saló

Aleix Saló Braut (Ripollet, Vallès Occidental, 30 de gener de 1983) és un ninotaire català. Va començar a publicar a la premsa local als 17 anys. Ha treballat per diversos mitjans com el Més Sabadell, el Directe, l'Avui, el diari ADN i El Jueves. Va guanyar el concurs de còmics del Carnet Jove, amb el qual va publicar Fills dels 80: La Generació Bombolla.
El novembre del 2009 presentà la seva primera exposició en solitari CervezaBierAmigo a Barcelona. El març del 2010 inaugurà al Café Galdós de Madrid l'exposició Madrilona enfocada en la relació i els tòpics d'ambdues ciutats.

## Obra

| Any | Títol | Editoral |
| 2020 | Tots són nazis: Com Espanya es va omplir de "feixistes" abans que arribessin els feixistes | Penguin Random House Grupo Editorial |
| 2013 | Euro Malson: Algú s'ha cruspit la classe mitjana | Random House Mondadori |
| 2012 | Simiocràcia: Crònica de la Gran Ressaca Econòmica | Random House Mondadori |
| 2011 | Españistán: este país se va a la mierda | Ediciones Glénat |
| 2009 | Fills dels 80. La Generació Bombolla | Ediciones Glénat |

## Referències

* ↑ «L'Aleix Saló, il·lustrador de Ripollet, és el nostre modern d'avui» (àudio). Catalunya Ràdio, 08-04-2010.
* ↑ «El secretari de Joventut presenta el llibre ‘Fills del 80. La Generació Bombolla', d'Aleix Saló, a Manresa». Generalitat de Catalunya, 23-02-2010. Arxivat 2010-10-04 a Wayback Machine. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2010-10-04. [Consulta: 3 abril 2023].
* ↑ «Aleix Saló guanya un premi i publicarà a ‘El Jueves' i ADN». Vilaweb, 10-10-2008.
* ↑ Serrano, Jose A. «Aleix Saló (Simiocracia, Españistán)» (en castellà). Guia del Cómic, 01-08-2012. Arxivat de l'original el 2020-07-12. [Consulta: 10 juliol 2020].

## Enllaços externs

* Humoristan, Saló
# Alejandro Blesa Pina

Alejandro "Álex" Blesa Pina (València, 15 de gener de 2002) és un futbolista valencià, que juga en la demarcació de migcampista.

## Trajectòria

Després de formar-se al planter del Llevant UE des dels deu anys, finalment en 2018 va pujar al segon equip. Després de dues temporades, finalment va ascendir al primer equip, debutant el 19 de juliol de 2020 en la jornada 38 de la Primera Divisió espanyola contra el Getafe CF, partit que va finalitzar amb un resultat de 1-0 a favor del combinat granota.

## Referències

* ↑ «Levante 1-0 Getafe». Footballdatabase, 19-07-2020. [Consulta: 9 agost 2020].

## Enllaços externs

* Fitxa del jugador a footballdatabase
* Fitxa del jugador a soccerway
# Alejandro Calvo Mata

Alejandro "Álex" Calvo Mata (Còrdova, 20 de febrer de 2004) és un futbolista espanyol que juga d'extrem al FC Andorra de la Segona Divisió Espanyola.

## Carrera de club
### Màlaga

Nascut a Còrdova (Andalusia), Calvo es va incorporar a les categories inferiors del Màlaga CF el 2016, amb 13 anys. Va debutar amb el filial el 8 de desembre del 2022, com a titular, en l'empat a zero a Tercera Federación davant la UD Torre del Mar.
Calvo va debutar amb el primer equip l'11 de març de 2023, substituint Lago Junior en els últims minuts, i va marcar el gol de l'empat a 2-2 en el partit de Segona Divisió contra la UD Las Palmas.

### Andorra

El 4 d'agost del 2023, després del descens del Màlaga, Calvo va ser traspassat al FC Andorra de Segona Divisió, signant un contracte de cinc anys; el Màlaga també es va reservar el 20% sobre una futura venda.

## Carrera internacional

El 21 de febrer del 2023, Calvo va ser convocat amb la selecció espanyola sub-19, marcant en el seu debut davant Noruega dos dies després.

## Referències

* ↑ «Este es Álex Calvo, el nuevo 'fenómeno' del Málaga» (en castellà). Mundo Deportivo, 12-03-2023. [Consulta: 13 març 2023].
* ↑ «Las Palmas deja escapar el liderato ante el Málaga en el último suspiro» (en castellà). Marca, 11-03-2023. [Consulta: 13 març 2023].
* ↑ «Álex Calvo: descaro y competitividad» (en castellà). Diario Sur, 12-03-2023. [Consulta: 13 març 2023].
* ↑ «Álex Calvo, una bomba per a l'atac». FC Andorra, 04-08-2023. [Consulta: 4 agost 2023].
* ↑ «Álex Calvo called-up to Spain’s U-19s». Málaga CF, 21-02-2023. [Consulta: 13 març 2023].
* ↑ «El malaguista Álex Calvo marca un gol en su debut con España sub-19» (en castellà). Diario Sur, 23-02-2023. [Consulta: 13 març 2023].

## Enllaços externs

* Álex Calvo a BDFutbol
* Álex Calvo a La Preferente (castellà)
* Álex Calvo, Fitxa a Soccerway
# Alfaraz de Sayago

Alfaraz de Sayago és un municipi de la província de Zamora a la comunitat autònoma de Castella i Lleó.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1991 | 1996 | 2001 | 2004 |
| 259 | 232 | 197 | 194 |

## Personatges il·lustres

* Ramiro Ledesma Ramos, fundador de les JONS.
# Abbó de Poitiers

Abbó fou un comte de Poitiers, el primer comte carolingi de Poitiers que es coneix.
Fou nomenat per Carlemany el 778 i tenia jurisdicció sobre Poitiers i Angulema arribant al nord fins al país de Retz. El 18 de novembre de 780 va presidir un placitum o assemblea en relació a l'abadia de Noaillé; el 28 d'abril del 791 subscrivia un judici a Sant Hilari de Poitiers i el 3 d'agost del 794 apareix en un altre document relacionat amb l'abadia de Noaillé. Encara que després del 791 no hi ha cap document que l'esmenti es creu que fou el comte Abo citat com un dels nobles francs que va confirmar la pau entre Carlemany i els danesos el 811. Si tal fos el cas, haguera estat comte fins al 811. L'hauria substituït al comtat de Poitiers el noble franc Ricuí.

## Referències

* Michel Dillange, Les Comtes de Poitou, Ducs d'Aquitaine (778-1204), Geste éditions, col·lecció « La Crèche », 1995, 304 pàgs, ISBN 2-910919-09-9
# Sanç I Garcia de Castella

Sanç I Garcia de Castella, dit el dels Bons furs (ca. 965 - 1017), fou comte de Castella (995-1017).

## Orígens familiars

Fill de Garcia I de Castella i de la seva muller Ava de Ribagorça. Succeí el seu pare al comtat de Castella a la mort d'aquest vers el 995.

## Núpcies i descendents

Vers el 994 es casà amb Urraca Salvadórez, besneta del comte Ferran González, que era avi a la mateixa vegada de Sanç I Garcia.
D'aquest matrimoni en nasqueren sis fills:
* l'infant Ferran Sanxes, mort jove
* la infanta Múnia I de Castella (995-1066), comtessa de Castella i casada el 1010 amb el comte Sanç III de Navarra
* la infanta Sança de Castella (1006 - 1027), casada amb el comte de Barcelona Berenguer Ramon I
* l'infant Garcia II de Castella (1010-1029), comte de Castella
* la infanta Ximena de Castella (1012-1063), casada el 1028 amb Beremund III de Lleó
* la infanta Trígida de Castella, abadessa de Sant Salvador d'Ona

## Política

Durant la fitna, la guerra civil del Califat de Còrdova, va ajudar els amazics liderats per Sulayman al-Mustain, va entrar a Còrdova deposant a Muhammad II, que va fugir a Toledo, on va seguir actuant como Califa.
El comte Sanç I està enterrat al monestir de San Salvador de Oña.
# Barraca de la plana de la Graiera 4

La Barraca de la plana de la Graiera 4 és una obra de Calafell (Baix Penedès) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Es tracta d'una edificació de planta quadrangular amb un sol espai interior. La porta d'entrada, que és situada al costat dret de la cara est, és de forma rectangular i té una llinda constituïda per una llosa de pedra. La coberta és una volta cònica -o falsa cúpula- feta amb la superposició de filades de lloses planes, formant anells, el radi dels quals va decreixent progressivament. Ha perdut la part superior de la volta, on hi ha una reparació feta amb maons foradats que reposen en uns tubs metàl·lics. En alguns punts dels murs hi ha aplicacions de morter de ciment.
Els murs i la volta són fets amb peces irregulars de pedra unides en sec amb l'ajut de falques, també de pedra, de dimensions més petites. Els murs tenen un rebliment de pedruscall.

## Referències

* 1 2 «Barraca de la plana de la Graiera 4». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 6 febrer 2019].
# Alexandre de Hieràpolis

Alexandre de Hieràpolis és el nom dels següents personatges:
Alexandre fou el nom de dos bisbes de Hieràpolis a Frígia
* Alexandre de Hieràpolis (253)
* Alexandre de Hieràpolis (451)
# Hemarthria

Hemarthria és un gènere de plantes de la família de les poàcies, ordre de les poals, subclasse de les commelínides, classe de les liliòpsides, divisió dels magnoliofitins.

## Taxonomia

* H. altissima (Poiret) Stapf et C.E. Hubbard
* H. humilis
# Bekötöt szemmel

Bekötött szemmel (en hongarès, Amb els ulls embenats) és una pel·lícula hongaresa del 1975 dirigida per András Kovács amb guió basat en una novel·la de Gábor Thurzó.

## Trama

El cos d'un home condemnat a mort, assistit per un capellà, desapareix durant els atemptats. Els soldats criden per un miracle.

## Repartiment

* András Kozák: el capellà
* József Madaras:
* Sándor Horváth:
* János Koltai
* István Avar: el monsenyor
* András Ambrus:
* János Boros:
* László Szabó: soldat ferit
* János Árva: soldat
* Lajos Öze: el president

## Producció i distribució

La pel·lícula ha estat produïda per Budapest Filmstúdió i Mafilm. Es va estrenar a Hongria el 9 de gener de 1975. A Itàlia, on es va estrenar el 1976, la pel·lícula va ser distribuïda per Italnoleggio amb el visat 69078 publicat l'1 d'octubre de 1976. A Alemanya Occidental, va prendre el títol Verbundene Augen, mentre que a Alemanya Occidental va ser rebatejat com Den Tod vor Augen.

## Premis

Va rebre el Premi especial del jurat al Festival Internacional de Cinema de Sant Sebastià 1975.

## Notes

* ↑ Laura, Luisa e Morando Morandini, il Morandini 2011, Zanichelli, Bologna, 2001, ISBN 978-88-08227225
* ↑ Italia taglia
* ↑ IMDb release info
* ↑ Premis del 1975 al web del Festival de Sant Sebastià
# Bertrand Poirier de Beauvais

Bertrand Poirier de Beauvais (Richelieu, 19 de novembre de 1750 - manoir de Beauvais, 3 d'abril de 1826) fou un militar francès i oficial de la Vendée.

## Biografia

Assessor del rei en el seu gran consell el 1777, va emigrar l'agost de 1791. No obstant això, va ser enviat de nou a França per ordre dels prínceps per preparar una acció política que, no obstant tot, va fracassar. Acusat amb el seu pare de correspondre amb Guillaume-Chrétien de Lamoignon de Malesherbes, va ser arrestat. Bertrand és finalment alliberat, en canvi el seu pare fou guillotinat.
Es va retirar a Chinon, on va conèixer la victòria dels Vendeans a la batalla de Saumur. Després es va unir a l'exèrcit reial i catòlic, va romandre a Saumur fins i tot després de la sortida de l'exèrcit i va dirigir un reconeixement fins a Chinon.
Després es va convertir en oficial de l'artilleria de l'exèrcit catòlic i reial d'Anjou i Haut-Poitou, sota les ordres de Marigny. Participa en gairebé totes les batalles de l'exèrcit i participa al Gir de galerna.
Al desembre, a Ancenis, després de la travessia del riu pel general en cap La Rochejaquelein, va rebre instruccions dels vendeans que havien quedat a l'altra riba i sense notícies de reprendre el contacte amb ell. Poirier de Beauvais va aconseguir travessar el riu, però va caure malalt.
Finalment es va recuperar i es va unir a l'exèrcit de Stofflet, que va succeir a La Rochejaquelein, mort en acció. Poirier de Beauvais s'enfronta a les columnes infernals, llavors el 1795, participa en les negociacions de "La Jaunaye" però es negà, com Stofflet, a signar el tractat i a reconèixer la República. Després va ser enviat a Bretanya per representar Stofflet durant les "negociacions Mabilais" en 31 de març de 1795 entre els republicans i els chouans. També es nega a signar aquest tractat. Finalment, el 2 de maig, Stofflet, sense mitjans, resol signar. Poirier de Beauvais el va imitar però immediatament després va marxar Anglaterra.
Era a Londres quan li va arribar una còpia de les memòries del general republicà Louis Marie Turreau. Escandalitzat per les declaracions que llegeix, escriu, de setembre de 1796 a l'abril de 1797, les seves pròpies memòries sobre la guerra.
El 1800 fou autoritzat per Bonaparte a tornar a França. Es va retirar a la seva propietat a Chinon, on va viure pacíficament fins a la seva mort el 1826.

## Fonts

* Emile Gabory i Xavier Du Boisrouvray (edició), Les guerres de la Vendée: la revolució i la Vendée. Napoleó i la Vendée. Els Borbons i la Vendée. Anglaterra i Vendée, París, Robert Laffont, coll. "Llibres",2009, 1476 pàg. (ISBN 978-2-221-11309-7), pàg. 1440.
# Bellissens

Bellissens és una partida del terme municipal de Reus (Camp de Tarragona) que comprèn una gran extensió de terreny molt pla, limitat per la riera del Molinet i la del Mas de Sostres, i el camí dels Morts fins al camí de Vila-seca. És una partida de terra amb una certa abundància d'aigua, on s'hi troben algunes de les masies importants del terme de Reus, com ara el Mas de Becedes o el del Bonrepòs. En aquest indret, al sud-est del municipi, s'hi ha construït una autovia que segueix bàsicament, des del Mas de Sunyer, el Camí Vell de Bellissens, i que porta al port de Tarragona, a Vila-seca i a Port Aventura, i que s'anomena autovia de Bellissens. Es tracta de la via d'accés que accedeix a la zona universitària de Reus (Campus Bellissens), a les noves instal·lacions de la Fira de Reus, al centre d'inspecció tècnica de vehicles corresponent al Baix Camp i enllaça amb la carretera de València a Tarragona. També s'hi troben una zona industrial i un centre psiquiàtric.
Una part de la partida havia estat inclosa al Territori de Tarragona.

## Referències

* ↑ Amigó, Ramon. Materials per a l'estudi dels noms de lloc i de persona, i renoms, del terme de Reus. Reus: Associació d'Estudis Reusencs, 1988, p. 87-88. ISBN 8486387655.