OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Eva Klotz

Eva Klotz (St. Leonhard in Passeier, 4 de juny de 1951) és una política italiana, una de les persones més actives en la lluita per l'autodeterminació del Tirol de Sud. Ha estat presidenta de Süd-Tiroler Freiheit, parlamentàriai a la província autònoma de Bozen i a la regió del Trentino-Alto Adige / Tirol del Sud.
Filla del ferrer i activista Georg Klotz, destacat membre del Befreiungsausschuss Südtirol (BAS) i d'una mestra d'escola, ha estat sempre partidària radical de l'autodeterminació sudtirolesa.
S'inicià en política ingressant el 1976 al Südtiroler Heimatbund. A les eleccions regionals de Trentino-Tirol del Sud de 1983 fou escollida consellera pel Wahlverband des Heimatbundes. El 1989 fou una de les fundadores de la Union für Südtirol, amb la qual fou escollida consellera a les eleccions regionals de 1993 i 1998. Des d'aleshores va mantenir enfrontaments personals amb el cap d'UfS, Andreas Pöder, i el 2007 abandonà el partit per fundar el moviment Süd-Tiroler Freiheit.

## Referències

* ↑ «A lifetime for the independence of South Tyrol» (en anglès). Euroviews, 08-04-2011. [Consulta: 2 maig 2021].

## Enllaços externs

* Consell de Tirol del Sus Arxivat 2007-05-01 a Wayback Machine. - fitxa d'Eva Klotz
* (alemany) Südtiroler Freiheit
# Nitrux

Nitrux és una distribució de Linux immutable d'origen mexicà, basada en la branca Debian Unstable i QT. Permet escollir entre diferents nuclis i empra com a dimoni d'inicialització OpenRC. Es complementa amb paquets addicionals derivats d'Ubuntu LTS i suport per a AppImages. La distribució ofereix un entorn d'escriptori NX Desktop, que és un KDE Plasma personalitzat amb l'entorn de treball MAUI UI. Es considera una distribució, elegant, sòlida, funcional i força lleugera.

## Referències

* ↑ Nestor, Marius. «Systemd-Free Immutable Distro Nitrux 2.9.1 Is Out Powered by Linux Kernel 6.4». 9to5linux, 05-08-2023. [Consulta: 24 setembre 2023].
* ↑ «13 Interesting Distributions Based on Debian Linux». It's FOSS, 02-07-2022. [Consulta: 6 març 2023].
* ↑ «6 Reasons to Try Nitrux OS» (en anglès), 21-02-2022. [Consulta: 6 març 2023].
* ↑ Bärwaldt, Erik. «Nitrux». Linux Magazine, 01-12-2018. [Consulta: 6 març 2023].
# Pic de Peguera

El Pic de Peguera és una muntanya de 2.982,7 metres enclavada al Parc Nacional d'Aigüestortes i Estany de Sant Maurici entre les comarques del Pallars Sobirà i el Pallars Jussà. Pertany als termes municipals de la Torre de Cabdella, dins del seu terme primigeni, i Espot
És el cim més alt del Pallars Jussà. Està situat entre la capçalera lacustre de la Vall Fosca i les valls de Monestero i Peguera. Forma part del circ de muntanyes de quasi tres mil metres d'altitud que forma la capçalera del Flamisell i del terme municipal de la Torre de Cabdella. És al nord-oest del Tuc de Saburó i a llevant del Pic de Mar
Aquest cim està inclòs al Repte dels 100 cims de la Federació d'Entitats Excursionistes de Catalunya (FEEC).

## Rutes

Una de les rutes habituals per a l'ascensió al Pic de Peguera parteix de l'embassament de Sallente. Hi ha un enllaç on s'explica aquesta excursió.

## Referències

* ↑ Aquest topònim figura al «Nomenclàtor oficial de toponímia de Catalunya». www.gencat.cat. Departament de Territori i Sostenibilitat, Generalitat de Catalunya, 01-01-2015.
* ↑ Institut Cartogràfic de Catalunya
* ↑ «Repte 100 cims». Federació d'Entitats Excursionistes de Catalunya. Arxivat de l'original el 28 de març 2019. [Consulta: 3 febrer 2018].

## Bibliografia

* Parc Nacional Aigüestortes i Estany de Sant Maurici (en català, anglès, francès, castellà). Granollers: Editorial Alpina, 2020. ISBN 9788480908443.
* Aniz, Mercé; Coll, Pep; Luengo, Víctor. Els tresors d'Aigüestortes i Sant Maurici. 1a ed. Lleida: Pagès Editors, 2002. ISBN 84-7935-983-8.

## Enllaços externs

* «Aresta nord-oest del Pic de Peguera».
# Aeroport Internacional de Bălți-Leadoveni

L'aeroport internacional de Balti-Leadoveni és també un dels dos aeroports de Bălți, una ciutat del nord de Moldàvia. "Balti-Leadoveni" es troba a 15 km del centre de la ciutat (a 9 km de la frontera urbana "Dacia", o bé també es diu "Bam"). L'aeroport de Balti-Ciutat, el segon aeroport de Balti, és regional i està situat a la mateixa Balti, no gaire lluny del centre de la ciutat. L'aeroport Bălți-Leadoveni pot funcionar tot el dia durant tot l'any. L'aeroport és identificat amb els codis BZY i LUBL (IATA i OACI respectivament).
# Kammarjunkaren

Kammarjunkaren (literalment "el xambel·là") és una pel·lícula muda sueca de John Ekman estrenada el 1914 amb guió de Mauritz Stiller.

## Sinopsi

En una finca rural, es desenvolupa un idil·li entre la filla del propietari i un estudiant. Però el pare de la noia té una visió obscura d'aquesta relació i prefereix casar-la amb un xambel·là de la Cort molt més gran, que li ha proposat matrimoni. Aleshores, la jove decideix disfressar-se de criada i aconsegueix posar el camarlenc en una situació comprometedora. Per tant, ja no es poden casar i els dos enamorats es retroben.

## Repartimentn

* Clara Pontoppidan: la filla del propietari,
* Carlo Wieth: l'estudiant
* Justus Hagman: el jagdmästare, propietari
* William Larsson: el xambel·là (kammarjunkare)
* Stina Berg: la institutriu
* Ragnhild Ovenberg Lyche: una minyona
* Jenny Tschernichin-Larsson: una minyona

## Producció

La pel·lícula es va estrenar el 14 d'abril de 1914 al cinema Röda Kvarn d'Estocolm. La pel·lícula va ser rodada a l'estudi Svenska Biografteatern a Lidingö amb exteriors dels voltants d'Estocolm per Julius Jaenzon.

## Referències

* 1 2 Kammarjunkaren a Internet Movie Database (anglès)
* 1 2 (suec) Svenska Filmdatabas
* ↑ Dagens Nyheter, 14 d'abril de 1914, p. 11
# Nits Musicals de Guardiola de Berguedà

Les Nits Musicals de Guardiola de Berguedà és un festival de música clàssica de Guardiola de Berguedà iniciat el 1965. Amb més de mig segle de trajectòria, aquest festival de música clàssica se celebra el monestir de Sant Llorenç. El 2018 va rebre la Creu de Sant Jordi.

## Referències

* ↑ «Mig segle de Nits Musicals a Guardiola de Berguedà». NacióBerguedà.
* 1 2 «El Govern distingeix amb la Creu de Sant Jordi 30 persones i 24 entitats». Gencat, 17-07-2018. Arxivat de l'original el 2018-07-18. [Consulta: 18 juliol 2018].
# Sella&Mosca

Sella&Mosca (S&M) és una hisenda vinícola italiana amb seu a la localitat de l'Alguer, i propietat del grup Campari des de 2002.
Fou fundada el 1899 per l'enginyer Erminio Sella, nebot de Quintino Sella, i de l'advocat Edgardo Mosca amb el patrocini de a localitat I Piani per a l'eliminació dels còdols de gres, traquita i calcària. Ara compta amb 550 hectàrees de vinya, visible al llarg de la carretera provincial 42 de les Dues Mars, produint una gamma àmplia de vins com Alghero Torbato, els previstos en l'especificació Vermentino di Gallura DOCG, Carignano del Sulcis, Cannonau, Alghero DOC de raïm cabernet sauvignon, sauvignon, cannonau, carignano, merlot, monica.
El complex compta amb nombroses instal·lacions obertes al públic, com ara els cellers històriques, construït el 1903, la botiga de vins i el museu, dividit en la secció empresarial i en l'arqueològica vinculada a la necròpolis d'Anghelu Ruju, descoberta en el mateix període en la nova empresa, i que dona nom a un dels vins produïts. La finca es troba a poca distància d'Olmedo, de l'Aeroport de l'Alguer i de la localitat de Santa Maria La Palma, on es troba una altra important empresa vinícola, la Cantina Santa Maria la Palma.
La marca de Sella&Mosca és una reproducció estilitzada d'un baix relleu del Regne Antic d'Egipte present a la mastaba de Mereruka, visir del faraó Teti, a Saqqara, que representa cinc homes decidits a esprémer el raïm amb dos pals llargs, perquè el suc passa a través de la tela que cau en el pot dessota.
Abans de formar part del grup Campari el 2002, la societat va adquirir el mirto Zedda Piras el 1994. Gràcies a la història centenària del celler, la major capacitat de producció i els innombrables premis nacionals i internacionals obtinguts, la Sella&Mosca és generalment considerada la hisenda vinícola més important i prestigiosa de la Sardenya.

## Notes

* ↑ sellaemosca.it - Il marchio Sella&Mosca
* ↑ sellaemosca.it - Riconoscimenti
* ↑ SardegnaIndustriale.it - La scheda delle Cantine private, "È il più importante complesso vitivinicolo dell'isola, una delle maggiori aziende europee a ciclo completo per la produzione di vini di pregio [...]"
* ↑ Sella & Mosca - Vinit guida enogastronomica, "Queste le origini di Sella & Mosca, la compagnia che all'inizio del secolo ha trasformato una terra lasciata al pascolo, in fertili vigneti, dando inizio alla più prestigiosa produzione di vini in Sardegna."
* ↑ Sardies - Dimonios, vino tra identità e tradizione, "[...] Sella & Mosca - la più importante azienda vitivinicola della Sardegna - [...]"

## Enllaços externs

* Web oficial
* Le Cantine che hanno fatto l'Italia: Sella & Mosca, d'Emanuele Pellucci a Civiltà del bere
# Ahmad Ben Baso

Ahmad Ben Baso va ser un arquitecte musulmà del segle xii, probablement nascut a Sevilla (Espanya). Va dissenyar importants edificis a Andalusia, els quals són enquadrats dins de l'art musulmà espanyol del període almohade.

## Biografia i obra

La seva primera obra documentada data de 1160. El 1171 va ser escollit pel califa almohade Abu Yaqub Yússuf per construir els palaus de la Buhayra a Sevilla, els quals segons les cròniques que es conserven eren d'una bellesa i un refinament extraordinari i comptaven amb jardins, grans oliveres portades expressament des de l'Aljarafe, arbres fruiters i plantes aromàtiques.
Més tard va realitzar el traçament de la nova mesquita de Sevilla on van treballar nombrosos artesans procedents del sud d'Espanya i el nord de l'Àfrica, la qual era de gran grandària, similar a l'actual Mesquita de Còrdova, disposava d'una cúpula sobre el mihrab i estava ricament decorada amb peces de banús, or, ivori i sàndal. Actualment només es conserva el pati d'ablucions (Pati dels Tarongers) i algunes zones molt modificades pròximes a la Porta del Perdó, tot plegat integrat en la Catedral de Sevilla.

## Referències

* ↑ Asociación de profesores para la difusión y protección del patrimonio histórico y natural: ¿Quien fue Ben Baso? Arxivat 2011-10-14 a Wayback Machine.. Consultat el 25/4/2010 (en castellà
* ↑ Arteguías:El arte musulman en época almorávide y almohade. Consultat el 25/4/2010 (en castellà)
# Gai Plauci Decià

Gai Plauci Decià (en llatí: Gaius Plautius Decianus) va ser un magistrat romà del segle iv aC. Formava part de la gens Plàucia, d'origen plebeu.
Va ser elegit cònsol l'any 329 aC amb Luci Emili Mamercí. Durant el consolat el senat el va enviar contra Privernum mentre el seu col·lega reclutava un altre exèrcit per combatre els gals, que els rumors deien que marxaven cap a Roma, rumor que va resultar ser fals. L'exèrcit reclutat va marxar llavors contra Privernum, i les forces romanes van ocupar la ciutat, van destruir les muralles i s'hi va establir una forta guarnició. A la seva tornada va celebrar el triomf a Roma. Va demanar al senat, en el debat que es va establir per acordar quin càstig s'havia d'imposar als revoltats, de no castigar amb excés als habitants de Privernum.
Els Fasti diuen que va ser elegit cònsol altre cop el 328 aC, però Titus Livi diu que aquell any era cònsol Publi Plauci Procle. L'any 312 aC va ser censor juntament amb Api Claudi Cec, i va renunciar al cap de 18 mesos, tal com establia la lex Aemilia de censoribus, però el seu col·lega es va mantenir en el càrrec i no va acceptar la llei.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Londres: Walton and Maberly, 1841, p. 947.
# Casa al carrer del Miracle, 22 (Balaguer)

La Casa al carrer del Miracle, 22 és un edifici de Balaguer (Noguera) protegit com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Es tracta d'un edifici d'habitatges afrontat al carrer del Miracle amb cantonada al carrer Sant Josep de planta baixa i tres pisos. Destaca la portada al centre de la façana amb forma d'arc de mig punt i amb una finestres enreixada a cada costat. Es compon de tres eixos verticals marcats per les obertures i pels eixos hortitzontals de les línies contínues dels balcons del primer i segon pis i per la cornisa que separa l'últim pis.

## Referències

* ↑ «Casa al carrer del Miracle, 22». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 7 març 2019].
# Máté Zalka

Máté Zalka, sobrenom de Béla Frankl (Matolcs, Hongria, 23 d'abril del 1896 - Osca, 11 de juny del 1937) fou un escriptor i revolucionari hongarès, cap de la XII Brigada Internacional durant la Guerra Civil espanyola.
Va combatre a Itàlia i Rússia durant la Primera Guerra Mundial, però va ser capturat en aquest darrer país i internat en un camp de presoners. Després del seu alliberament es va quedar a Moscou, on va treballar com a director de teatre i tingué les primeres experiències amb les idees comunistes després de la Revolució russa.
El mes de novembre del 1936 s'incorporà a les Brigades Internacionals durant la Guerra Civil espanyola i va ser nomenat cap de la XII Brigada Internacional. Se'l conegué amb el nom de general Paul Lukács.
Va morir a Estrecho Quinto, en plena ofensiva d'Osca, quan va ser metrallat el seu cotxe per un avió. Les seves restes foren recuperades per la seva família després del final del franquisme i portades a Budapest.

## Notes

* ↑ García-Morato cregué haver matat Lukács perquè havia descarregat les seves armes sobre un cotxe negre, però en realitat qui matà fou Heilbrun, cap de sanitat de la Divisió.

## Enllaços externs

* Resum biogràfic (rus).
* Obres escrites per l'autor Arxivat 2007-09-30 a Wayback Machine. (hongarès).
# Academ

Academ (en grec: Ἀκάδημος) va ser un heroi grec mitològic de la ciutat d'Atenes, que va revelar a Càstor i Pòl·lux quan van envair l'Àtica per alliberar la seva germana petita Helena segrestada per Teseu, el lloc on aquest la tenia amagada, evitant així que els Dioscurs continuessin devastant el país. A la seva mort, va ser enterrat en un bosc als afores d'Atenes, més enllà del barri del Ceràmic.
El bosc que envoltava el lloc de la sepultura el va fer cèlebre Plató quan hi va instal·lar la seva escola, l'Acadèmia.
Algunes tradicions feien derivar el nom d'Acadèmia, d'Equedem, un arcadi company dels Dioscurs que anava en la mateixa expedició.

## Referències

* ↑ Jordi Parramon i Blasco Diccionari de la Mitologia grega i Romana. Barcelona: Edicions 62, 1997
* ↑ Grimal, Pierre. Diccionari de mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions de 1984, 2008, p. 2. ISBN 9788496061972.

## Bibliografia

* Dictionary of Greek and Roman biography and mythology, (William Smith, 1849).
* Dictionary of Greek and Roman Geography (William Smith, 1854).
# Lluïsa de Saxònia-Gotha-Altenburg

Lluïsa de Saxònia-Gotha-Altenburg (en alemany Luise von Sachsen-Gotha-Altenburg), princesa alemanya de la Casa de Wettin, nascuda el 21 de desembre de 1800 i morta el 30 d'agost de 1831. duquessa consort de Saxònia-Coburg-Gotha entre 1825 i 1826, essent a partir del seu matrimoni duquessa de Saxònia-Coburg-Saalfeld.

## Vida

Nascuda a Gotha el 21 de desembre de 1800, filla dels ducs August de Saxònia-Gotha-Altenburg i Lluïsa Carlota de Mecklenburg-Schwerin. Va ser una de les princeses més ben considerades del seu temps, per la seva herència dels estats del Ducat de Saxònia-Gotha-Altenburg a la mort del seu oncle Frederic IV de Saxònia-Gotha-Altenburg.
Es va casar amb Ernest I de Saxònia-Coburg Gotha duc de Saxònia-Coburg-Saalfeld, amb qui va tenir dos fills. Amb tot, el 1824, el matrimoni es va desfer i la Duquessa s'instal·là a San Wendel, la capital del Principat de Lichtenberg, un dels estats que pertanyien al Ducat de Saxònia-Coburg-Saalfeld.
El febrer de 1825, va morir el Duc Frederic IV de Saxònia-Gotha-Altenburg i s'encetà un conflicte successori.
Altres branques de la Casa de Sàxònia es van negar a què el Duc Ernest rebés Gotha i Altenburg, donat que s'estava separant de la princesa Lluïsa. El 12 de desembre de 1826, s'acordà que Gotha s'uniría a Coburg a canvi de la cessió de Saalfeld, creant així el Ducat de Saxònia-Coburg Gotha.
El 31 de març de 1826, el Duc li va concedir el divorci i li va permetre establir la seva residència a qualsevol lloc exterior dels seus estats, a canvi de mantenir-se allunyada dels seus fills Albert de Saxònia-Coburg Gotha i Ernest II de Saxònia-Coburg Gotha. Va morir a París el 30 d'agost de 1831.

## Matrimoni i fills

El 3 de juliol de 1817, es va casar a Gotha amb el Duc Ernest I de Saxònia-Coburg Gotha, fill del Duc Francesc I de Saxònia-Coburg-Saalfeld, a qui ja havia succeït, i de la seva dona Augusta de Reuss-Ebersdorf. Bona part de l'actual reialesa europea deriva d'aquest matrimoni.
| Nom | Naixement | Mort | Notes |
| Ernest II de Saxònia-Coburg Gotha, Duc de Saxònia-Coburg Gotha | 21 de juny de 1818 | 22 d'agost de 1893 | Casat el 1842 amb la Princesa Alexandra de Baden, sense descendència. |
| Albert de Saxònia-Coburg, Príncep consort del Regne Unit | 26 d'agost de 1819 | 14 de desembre de 1861 | Casat el 1840 amb la seva cosina germana la reina Victòria del Regne Unit, amb qui va tenir una àmplia descendència |
Després del divorci el 1826, Lluïsa va contraure un matrimoni morganàtic que es va mantenir en secret, per tal de no perdre els honors i les preminències corresponents al títol que se li havia adjudicat, Princesa de Saxònia-Coburg-Gotha. El marit era Lluís Alexandre de Hanstein, Comte de Pölzig, amb qui va viure fins a la seva mort el 1831.

## Bibliografia

* Netzer, Hans-Joachim: Albert von Sachsen-Coburg und Gotha, Beck-Verlag München 1988, ISBN 3-406-33000-2

## Enllaços externs

* La Reialesa Europea
# Gai Peteli Libó Visol (cònsol 360 aC)

Gai Peteli Libó Visol (en llatí: Caius Poetelius C. F. Q. N. Libo Visolus) va ser un magistrat romà. Era probablement net del decemvir Quint Peteli Libó Visol. Formava part de la gens Petèlia, d'origen plebeu.
Va ser cònsol l'any 360 aC juntament amb Marc Fabi Ambust. Va obtenir una victòria contra els gals i també a la ciutat de Tibur. A la seva tornada va celebrar un doble triomf per la derrota de les dues nacions. Als Fasti Capitolini el mencionen com a Poetelius, Titus Livi l'esmenta com Caius Poetelius Balbus i Diodor només dona el nom sense cap cognom.

## Referències

* ↑ Titus Livi. Ab Urbe Condita VII,11
* ↑ Diodor de Sicília. Bibliotheca historica XVI,9
# Reina de cors (pel·lícula de 1989)

Reina de cors (títol original en anglès Queen of Hearts) és una pel·lícula de comèdia britànica dirigida per Jon Amiel el 1989. Ha estat doblada al català.

## Argument

"Una història èpica de romanç, venjança i caputxino". Una parella italiana es casa per amor i fuig a Londres. Quatre nens després, tenen una cafeteria al barri italià. La història s'explica a través dels ulls del nen Eddie.

## Repartiment

* Vittorio Duse com a Nonno
* Joseph Long com Danilo
* Anita Zagaria com a Rosa
* Ian Hawkes com a Eddie
* Vittorio Amandola com Barbariccia
* Eileen Way com a Mama Silvlla
* Cliff Parisi com a gerent

## Producció

Una coproducció del Regne Unit i els Estats Units, el rodatge va tenir lloc a Itàlia i el Regne Unit, amb un repartiment mixt d'italià i britànic. Va ser la primera pel·lícula de cinema dirigida per Jon Amiel, i el primer llargmetratge escrit per Tony Grisoni.

## Recepció

La pel·lícula va rebre crítiques majoritàriament positives. A Rotten Tomatoes 3 de 4 crítiques van ser positives. El crític de cinema estatunidenc Leonard Maltin va incloure Reina de cors a la seva llista de "Grans pel·lícules que no pots trobar en DVD", així com al seu llibre "Leonard Maltin’s 151 Best Movies You’ve Never Seen", i la va qualificar de "pel·lícula extraordinària i inusual sobre una parella italiana que porten una vida agradablement quixotesca a Anglaterra regent un cafè familiar. El guió de Tony Grisoni inclou elements de romanç, humor, melodrama, misticisme i fantasia en una barreja embriagadora. Notable primer llargmetratge per al director Amiel". Roger Ebert va dir que "té el mateix tipus de romanticisme màgic que "Moonstruck", però en una clau més suau" i la va puntuar amb un 3,5 sobre 4. Va guanyar el premi a la millor primera pel·lícula al Festival Internacional de Cinema de Montreal el 1989 (en el qual Vittorio Duse va guanyar el premi al millor actor secundari per la seva interpretació de Nonno a la pel·lícula), i va guanyar el Gran Premi al Festival de Cinema de París de 1990.

## Referències

* 1 2 Queen of Hearts (1989) British Film Institute, retrieved 24 February 2021
* ↑ Reina de cors a esadir.cat
* ↑ Jon Amiel, British Film Institute, retrieved 24 February 2021
* ↑ Tony Grisoni, British Film Institute, retrieved 24 February 2021
* ↑ Queen of Hearts (1989), Rotten Tomatoes, retrieved 10 February 2021
* ↑ Great Films You Can't Find on DVD, Leonard Maltin, retrieved 10 February 2021
* ↑ Queen of Hearts, Roger Ebert, 20 October 1989, retrieved 10 February 2021
* ↑ IMDb, Montréal World Film Festival, 1989, retrieved 15 February 2021
* ↑ Queen Of Hearts, National Library of Wales, Scripts 1/14/1 (Box 30), retrieved 15 February 2021

## Enllaços externs

* Time Out ressenya de la pel·lícula
# Casa al carrer del Mig, 1 (l'Espluga de Francolí)

La Casa al carrer del Mig, 1 és una obra de l'Espluga de Francolí (Conca de Barberà) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Aquesta casa respon a una tipologia freqüent en la comarca, de casa construïda sobre arcs diafragmes, que faciliten l'accés de vehicles o de bestiar. En aquest cas, l'arc ha estat cegat en prendre la seva antiga funció i per aprofitar l'espai porxat com a part de l'habitatge.

## Referències

* ↑ «Casa al carrer del Mig, 1». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 19 febrer 2019].

## Enllaços externs

* «Casa al carrer del Mig, 1». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Consell Comarcal Conca de Barberà.