OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Esteve Fa Tolsanes

Esteve Fa Tolsanes (Llançà, 30 d'agost de 1925 - Llagostera, 1997) va ser un arqueòleg català.

## Biografia

Malgrat que no va néixer a Llagostera, hi va viure des dels nou mesos fins a la seva mort. Als 14 anys deixà els estudis i va fer d'aprenent de mecànic. Després de fer el servei militar, muntà un negoci pel seu compte. Va col·leccionar diversos objectes com minerals, cargols marins i corculles.
Com a boletaire i escultor, va fer una exposició que es va presentar al Centre Cultural Verdaguer de Lloret de Mar, inicialment amb 65 espècies de bolets recreats en guix, que li va costar una feina d'entre nou i deu mesos. En total la mostra va arribar a constar de 400 models d'escaiola, que representaven 92 espècies de bolets.
Però la seva afició més destacada va ser la d'arqueòleg. Juntament amb altres llagosterencs com Josep Maria Romo, Joan Pinsach i Lluís Torres, va cultivar l'arqueologia durant una gran part de la seva vida, amb els quals van descobrir i estudiar diversos monuments megalítics com tres dòlmens i dos menhirs el 1979: els dòlmens de Pedra Sobre Altra, Can Fedaral i d'en García, i els menhirs l'Avi i de Montllor. Entre d'altres, també va descobrir el Menhir d'en Llach el 1981.
Dona nom a la Beca Esteve Fa Tolsanes d'investigació, que promou la recerca relacionada amb l'entorn de Llagostera. Gràcies a aquestes ajudes s'han fet estudis històrics sobre el suro, o la Llagostera medieval, entre d'altres.

## Referències

* ↑ Vilallonga, Mariàngela «Escriptors i artistes a Llagostera». Ajuntament de Llagostera, 2012, pàg. 111-141 [Consulta: 28 juny 2014].
* 1 2 Josephus «Esteve Fa Tolsanes i la seva exposició de bolets de guix». Diari de Girona, 14-10-1988 [Consulta: 31 maig 2016].
* ↑ Ministral, Marta «Els bolets d'escaiola d'Esteve Fa». Diari de Girona, 16-05-1991 [Consulta: 12 octubre 2016].
* ↑ Baiges, Joan Ramon «Una exposició amb 92 espècies de bolets». El Punt, 17-05-1991 [Consulta: 12 octubre 2016].
* ↑ «Nous monuments megalítics». El Punt, 06-07-1979 [Consulta: 12 octubre 2016].
* ↑ «Menhir d'en Llach». megalitisme. megalitisme. [Consulta: 12 octubre 2016].
* ↑ de Pablo, Moisès «L'Estudi del suro és un camp verge». Diari de Girona, 09-05-2004 [Consulta: 12 octubre 2016].
* ↑ «La VI beca Esteve Fa Tolsanes premia «Viure i sobreviure a la Llagostera medieval»». Diari de Girona, 04-04-2008 [Consulta: 12 octubre 2016].
# Estació de Carretera de les Aigües

Carretera de les Aigües és una estació del Funicular de Vallvidrera de FGC situada a la vora de la carretera de les Aigües al districte de Sarrià - Sant Gervasi de Barcelona.
L'estació està a la vora del punt d'encreuament del funicular, a més perquè s'aturin els vehicles s'ha de demanar parada pitjant un botó al comboi o al baixador, com si fos un autobús.
L'any 2016 va registrar l'entrada de 24.223 passatgers.
Funicular de Vallvidrera de FGC :
| Procedència/Destinació | < | Línia | > | Procedència/Destinació |
| Peu del Funicular | Peu del Funicular | | Vallvidrera-Superior | Vallvidrera-Superior |

## Vegeu també

* Línia Barcelona-Vallès
* Xarxa ferroviària de Catalunya
* FGC
* Funicular de Vallvidrera

## Referències

* ↑ «Funicular de Vallvidrera - Carretera de les Aigües». [Consulta: 16 desembre 2020].
* ↑ «Anuari estadístic DPTOP 2016. Transport per ferrocarril». Departament de Territori i Sostenibilitat. Arxivat de l'original el 2018-05-04. [Consulta: 9 setembre 2018].
# Estació de Casanova

Casanova és una estació en projecte del tramvia de Barcelona que se situarà a l'Avinguda Diagonal entre les cruïlles del carrers Casanova i Muntaner. Disposarà de doble andana lateral i s'executarà pel projecte d'unió del Trambaix i el Trambesòs per l'Avinguda Diagonal.
Els primers estudis d'un tramvia al llarg de la Diagonal es realitzen el 1997 en el marc de la reintroducció del tramvia a Barcelona. Primer s'executa el tram entre Francesc Macià i el Baix Llobregat, deixant per mes endavant el tram central de l'Avinguda. El 2001 queda recollit el traçat al Pla Director d'Infraestructures que uniria les dues xarxes de tramvies a banda i banda de la Diagonal ja aprovades, el Trambaix i el Trambesòs. L'estudi informatiu s'aprova el 2017 determinant la ubicació de la parada de Casanova i el 2019 l'Ajuntament de Barcelona dona llum verda al projecte de connexió de xarxes tramviaires després d'anys d'oposició.
Els treballs de construcció del tramvia entre Francesc Macià i Glòries, es dividirien en 2 fases, primer entre Glòries i Verdaguer, executat entre el 2022 i el 2024, i posteriorment la secció entre Verdaguer i Francesc Macià.
Tram de Barcelona :
| Projectat |||||
| Bon Viatge | Francesc Macià | Balmes | Gorg |
| Hospital Sant Joan Despí | TV3 | Francesc Macià | Balmes | Gorg |
| Quatre Camins | Francesc Macià | Balmes | Gorg |
| Bon Viatge | Francesc Macià | Balmes | Port de Badalona |
| Hospital Sant Joan Despí | TV3 | Francesc Macià | Balmes | Port de Badalona |
| Quatre Camins | Francesc Macià | Balmes | Port de Badalona |

## Referències

* ↑ «La connexió del tramvia fins a Francesc Macià, pendent del projecte i sense calendari». Betevé. [Consulta: 22 juliol 2024].
* ↑ «Connexió del Trambaix i del Trambesòs Implantació d’una xarxa tramviària unificada». Gencat. [Consulta: 22 juliol 2024].
* ↑ «Congel·lat el tramvia per la Diagonal». Avui. [Consulta: 20 juny 2024].
* ↑ «Pla Director d?infraestructures 2001 pàgines 118 i 119». ATM. [Consulta: 22 juliol 2024].
* ↑ «Tramvia i bicis pel mig de la Diagonal, la proposta final», CCMA, consulta 12 de març del 2020
* ↑ «Estudi informatiu de la connexió de les xarxes tramviaries», ATM,, consulta 27 de novembre del 2019
* ↑ «El ple de Barcelona aprova la connexió del tramvia per la Diagonal». PuntAvui. [Consulta: 22 juliol 2024].
* ↑ «Primer assaig per unir el tramvia per la Diagonal, amb les proves entre Glòries i Verdaguer». CCMA. [Consulta: 22 juliol 2024].

## Vegeu també

* Llista d'estacions de tramvia de la regió metropolitana de Barcelona
* Xarxa ferroviària de Catalunya
# Estadi Nungesser

L'Estadi Nungesser fou un estadi de la ciutat de Valenciennes, França. Fou la seu del Valenciennes Football Club. L'estadi tenia una capacitat de 16.547 espectadors i fou construït l'any 1930. L'estadi portava el nom de Charles Nungesser, aviador de principis del segle XX que va néixer a la ciutat de Valenciennes i va morir el 1927. Fou demolit el 2012.

## Referències

* ↑ Philippe Guignet, Nouvelle histoire de Valenciennes, Privat, 2006, p. 155.
* ↑ e-Monumen, Monument à Nungesser – Valenciennes

## Enllaços externs

* Presentació de l'estadi Nungesser Arxivat 2010-12-26 a Wayback Machine.
# Estero

Estero és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Florida. Segons el cens del 2000 tenia 9.503 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Estero tenia 9.503 habitants, 4.608 habitatges, i 3.336 famílies. La densitat de població era de 174,1 habitants/km².
Dels 4.608 habitatges en un 10% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 68,2% hi vivien parelles casades, en un 2,8% dones solteres, i en un 27,6% no eren unitats familiars. En el 23,4% dels habitatges hi vivien persones soles el 12,4% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,01 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,31.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 9,2% tenia menys de 18 anys, un 4,9% entre 18 i 24, un 14,1% entre 25 i 44, un 31,1% de 45 a 60 i un 40,6% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 61 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 92,6 homes.
La renda mediana per habitatge era de 43.734 $ i la renda mediana per família de 51.227 $. Els homes tenien una renda mediana de 38.886 $ mentre que les dones 27.883 $. La renda per capita de la població era de 30.521 $. Entorn de l'1,9% de les famílies i el 3,2% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Estero». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 2 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Estero». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Estació de Fontsanta-Fatjó

* El títol d'aquest article és incorrecte a causa de limitacions tècniques. El títol correcte de l'article és Estació de Fontsanta | Fatjó.
Mapa TramBaix T1, T2 i T3 :
Fontsanta | Fatjó és una estació de les línies T1 i T2 de la xarxa del Trambaix situada sobre la carretera de Sant Joan Despí al barri de Fontsanta-Fatjó de Cornellà de Llobregat. Inaugurada el 3 d'abril de 2004 amb l'obertura del Trambaix, està al davant d'una de les entrades del parc del Canal de la Infanta a una banda, i del Citilab a l'altra.
Trambaix :
| Procedència/Destinació | < | Línia | > | Procedència/Destinació |
| Francesc Macià | Les Aigües | | Bon Viatge | Bon Viatge |
| Francesc Macià | Les Aigües | | Bon Viatge | Llevant - les Planes |

## Vegeu també

* Tram
* Xarxa ferroviària de Catalunya
# Estació de Fotobiologia Playa Unión

L'Estació de Fotobiologia Playa Unión (EFPU) és una institució sense ànim de lucre, dedicada a la investigació científica sobre els efectes de la radiació ultraviolada en els ecosistemes aquàtics. La EFPU és a Playa Unión (43º18'41S, 65° 02′29W), a la província del Chubut (Argentina).

## Enllaços externs

* Estació de Fotobiologia Playa Unión - Lloc web oficial
# Estació de Fornells de la Selva

Mapa sinòptic Línia RG1 :
Mapa sinòptic línia R11 :
Fornells de la Selva és una estació de ferrocarril propietat d'Adif situada al nord-est de la població de Fornells de la Selva, a la comarca del Gironès. L'estació es troba a la línia Barcelona-Girona-Portbou i hi tenen parada trens de la línia regional R11 i de la línia de rodalia RG1 de Rodalies de Catalunya, operats per Renfe Operadora.
Aquesta estació de la línia de Girona va entrar en servei l'any 1862 quan va entrar en servei el tram construït per la Camins de Ferro de Barcelona a Girona (posteriorment esdevindria TBF) entre Maçanet-Massanes i Girona. L'any 1974 va deixar de vendre bitllets i l'edifici va ser cedit a l'ajuntament.
Als baixos de l'estació hi ha la seu de l'Associació d'Amics del Ferrocarril de les Comarques Gironines, amb una bona col·lecció de material ferroviari, equipament original de l'estació i maquetes de tren. A fora de l'edifici hi ha un petit circuit de trens de modelisme tripulat.
L'any 2016 va registrar l'entrada de 8.000 passatgers.

## Serveis ferroviaris

| Procedència/Destinació | < | > | Procedència/Destinació |
| Rodalia de Girona |||||
| L'Hospitalet de Llobregat | Riudellots | Girona | Figueres Portbou |
| Serveis regionals de Rodalies de Catalunya |||||
| Barcelona-Sants | Riudellots | Girona | Girona Figueres Portbou Cervera de la Marenda |

## Projectes

Projectes de serveis ferroviaris en el que es veuria afectada aquesta estació és la creació del TramGavarres (servei de tren tramvia) que aprofitaria el tram existent entre Riudellots i Flaçà per crear una anella ferroviària per connectar el centre de les comarques gironines i la Costa Brava.

## Referències

* ↑ «Conegueu la línia R11». Generalitat de Catalunya. Arxivat de l'original el 2012-01-13. [Consulta: 11 gener 2012].
* ↑ Colomer-Ribot, Xavier «La resistència a perdre les estacions». Revista de Girona, 179, 1996, pàg. 29-33.
* ↑ «Anuari estadístic DPTOP 2016. Transport per ferrocarril». Departament de Territori i Sostenibilitat. Arxivat de l'original el 2018-05-04. [Consulta: 9 setembre 2018].
* ↑ «TramGavarres: projecte de mobilitat per al segle XXI». CILMA. Consell d'Iniciatives Locals per al Medi Ambient de les comarques de Girona, 2008. Arxivat de l'original el 2016-03-03. [Consulta: 15 gener 2012].

## Vegeu també

* Llista d'estacions d'Adif a Catalunya
* Xarxa ferroviària de Catalunya
# Eva María Amador Guillén

Eva María Amador Guillén (Torrent, 1957) és una política valenciana, diputada al Congrés dels Diputats en la V i VI legislatures.

## Biografia

Treballà com a funcionària de l'ajuntament de Torrent i s'afilià al Partit Popular, amb el qual fou escollida regidora a l'ajuntament de Torrent a les eleccions municipals espanyoles de 1991, on ha estat portaveu del grup popular. Ha estat escollida diputada per la província de València a les eleccions generals espanyoles de 1993 i 1996. Ha estat vocal de la Comissió Mixta dels Drets de la Dona (1993-1996) i vicepresidenta Segona de la Comissió d'Educació i Cultura (1996-2000)
El novembre de 2005 fou nomenada directora de la Delegació de la Comunitat Valenciana a Madrid, de la Presidència de la Generalitat Valenciana.

## Referències

* ↑ DOGV núm 5.139 de 21-11-2005

## Enllaços externs

* Fitxa al Congrés dels Diputats
# Eva Maria Westbroek

Eva Maria Westbroek (Belfast, 26 d'abril de 1970) és una soprano neerlandesa. Una de les principals intèrprets actuals del repertori wagnerià.
Va estudiar en el conservatori de la Haia guanyant el First International Competition of the City of Rome i debutant a Aldeburgh el 1994 a Dialogues des Carmélites de Poulenc.
Entre 2001 i 2006 va ser membre de l'Òpera Estatal de Stuttgart i va actuar en el Festival de Bayreuth, Covent Garden, Bregenz, París, Ais de Provença, Berlín, Amsterdam i altres cases líriques.
Els seus rols inclouen Elisabetta a Don Carlo, Chrysothemis a Elektra, Tosca, Carlotta a Die Gezeichneten, Desdémona a Otello, Katerina Ismaylova a Lady Macbeth de Mtsensk, Sieglinde a Die Walküre, Elisabeth a Tannhäuser, L'emperadriu a Die Frau ohne Schatten, Lisa, Santuzza, Leonore, Donna Ana, Maddalena, Gutrune i Minnie a La fanciulla del West de Puccini i Didon a Les troyens de Berlioz. Entre el seu repertori de cambra es troba el cicle de "Wesendonck lieder" de Richard Wagner.
Va debutar en el Festival de Bayreuth el 2008, interpretant Sieglinde en la producció de L'anell del Nibelung de Tankred Dorst (estrenada el 2006), sota la direcció musical de Christian Thielemann i va repetir el paper l'any següent. El 2013 el va tornar a interpretar en el concert del bicentenari del naixement del compositor amb el mateix director, on també va cantar el Liebestod de Tristany i Isolda. Estava previst que el 2015 encarnés al personatge en la nova producció de Katharina Wagner, però el paper va recaure en Evelyn Herlitzius.
Va interpretar Elisabeth a Tannhäuser en el Teatre Municipal de Santiago de Xile. Aquest títol no es presentava feia més de trenta anys. El seu espòs, Frank van Aken, va ser company en aquest elenc.
El 2011, va participar en l'òpera moderna Anna Nicole, a la Royal Opera House, basada en la vida de la conilleta de Playboy Anna Nicole Smith. Durant aquest mateix any va formar part de l'elenc del cicle de l'anell al MET, on va interpretar Sieglind. Va formar part de la transmissió en directe d'aquesta òpera a nivell mundial, amb un gran elenc. El 2013 va debutar en el paper que dona nom a l'òpera Francesca Polentani en la Metropolitan Opera House. Aquesta òpera va ser transmesa en directe en el cicle MET HD.
Filla del professor de geologia Peter Westbroek, la soprano està casada amb el tenor Frank van Aken.

## Discografia

* Puccini: La fanciulla del west / Carlo Rizzi, Netherlands Philharmonic Orchestra (2009, DVD)
* Shostakovich: Lady Macbeth Of Mtsensk / Mariss Jansons, Concertgebouw (2006, DVD)
* Wagner: Götterdämmerung / Lothar Zagrosek, Stuttgart (2002, DVD)
* Wagner: Die Walküre / Simon Rattle, Orquestra Filharmònica de Berlín (2007, DVD)
* Wagner: Die Walküre / Christian Thielemann, Festival de Bayreuth (2008)
* Turnage: Anna Nicole / Antonio Pappano, Covent Garden (2011, DVD)
* Wagner: Die Walküre/James Levine, Metropolitan Opera House (2012, DVD)

## Referències

* ↑ «Eva-Maria Westbroek: The enthralling soprano» (en anglès). The Telegraph.

## Enllaços externs

* Eva Maria Westbroek - Lloc web oficial
* Entrevista Arxivat 2016-07-01 a Wayback Machine.
# Estufa de laboratori

Una estufa de laboratori és un aparell d'escalfament que funciona, en la majoria de casos, dins l'aire (de vegades en el buit o sota un gas inert) que permet efectuar diversos tractaments tèrmics a temperatures regulades. Normalment aquestes estufes es troben en els laboratoris de recerca o d'anàlisi.

## Estufes d'assecatge i cocció per convecció

El termòstat es pot regular a de 30 a al voltant de 300 °C, amb una regulació de ± 2 °C. L'aparell és en realitat un forn
Les estufes de cocció de laboratori estan generalment equipades amb potents resistències elèctriques, d'un termòstat de seguretat regulable, de reixes de metall que es poden moure (sovint són tres) i per un sistema d'evacuació (per aspiració) del gas de cocció. Algunes tenen un vidre davant per poder seguir visualment l'experiment (com per exemple la deformació d'un metall) Aquestes estufes tenen un sistema de ventilació forçat amb la finalitat de mantenir la temperatura el més uniforme possible.
Poden estar equipades amb un dispositiu extern o intern (un ordinador equipat) que permet realitzar un cicle tèrmic. Es pot utilitzar també la dil·latació de nuclis expansibles (procediment Elastherm).
Es fan servir per :
* En els materials compostos (per exemple), per assegurar la prepolimerització i cocció de les peces a base de resines ;
* per fe les postcoccions ;
* per fer assaigs diversos (assecatge, contingut en extracte sec, taxa d'inflament, assaig de tracció, etc. ;
* o simplement per estovar els materials termoplàstics per prendre mostres o fer-los aplicables

## Estufes per gradient

És un tipus poc conegut d'estufa sense convecció. Amb ella es pot avaluar l'assecatge o cocció dels productes. Té molts elements d'escalfament disposats en paral·lel i aïllats programables individualment (velocitat d'escalfament en °C/min, temperatura i temps). Cada element disposa d'una sonda de termòmetre amb resistència de platí. Es pot simular el cicle de cocció industrial.

## Notes i referències

* ↑ L'indicador posa 130 °C, el termòstat de seguretat està regulat a 250 °C i el respirador està obert.
* ↑ Per fer el contingut en cendres, es fa servir una en forn de mufla on la temperatura pot arribar a 1.000 °C.

## Vegeu també

* Estufa
# Ezequiel Schelotto

Ezequiel Matías Schelotto (eseˈkjel maˈti.as eskeˈloto, skeˈlɔtto; 23 de maig de 1989) és un futbolista professional argentinoitalià que juga com a lateral o carriler pel Brighton & Hove Albion FC anglés.

## Referències

* 1 2 «Schelotto: Ezequiel Matías Schelotto: Player». BDFutbol. [Consulta: 21 desembre 2017].
# Express Werke AG

Express-Werke AG va ser una empresa fabricant de bicicletes alemanya amb seu a Neumarkt in der Oberpfalz (Baviera) que va produir també motocicletes en dues etapes de la seva història (1903-1914 i 1932-1959).

## Història

Fundada el 1884, Express va començar dins el sector de la motocicleta tot fabricant models equipats amb motors Fafnir. Aquella producció inicial es va aturar abans de 1914 arran de l'imminent esclat de la Primera Guerra Mundial. Durant el període d'entreguerres, l'empresa va reprendre aquesta activitat i el 1932 va llançar bicicletes motoritzades amb motors Sachs de 75 i 98 cc. El 1949, Express va tornar a produir alguns models més potents amb motors de dos temps Sachs i ILO de fins a 248 cc. A partir de 1951, Express va llançar la reeixida línia de ciclomotors Radexi. Aquest model va ser la base de l'OSSA Motopedal, produïda a Catalunya per OSSA de 1955 a 1966.
Express no va poder sobreviure a la crisi de la motocicleta alemanya de mitjan dècada del 1950 i va ser absorbida (juntament amb Victoria i la divisió de motocicletes de DKW) per Zweirad Union el 1958. L'últim model comercialitzat per aquest conglomerat amb el logotip d'Express es va produir cap al 1968.

## Referències

* ↑ Tragatsch, Erwin. Alle Motorräder 1894-1981: Eine Typengeschichte. 2500 Marken aus 30 Ländern (en alemany), 1997. ISBN 3-87943-410-7.
* ↑ Tragatsch, Erwin. The Illustrated Encyclopedia of Motorcycles (en anglès). Secaucus, 1985. ISBN 0890098689.
* ↑ Mas Godayol, Josep (Director). «Alemania. Relación de las principales marcas alemanas». A: Dos Ruedas. Gran enciclopedia ilustrada de la moto (en castellà). Barcelona: Editorial Delta, 1980, p. 88 (vol. I). ISBN 84-85822-02-1.
* ↑ Ewald, S.; Murrer, G. Enzyklopädie des Motorrads, Marken - Modelle - Technik (en alemany). Bechtermünz Verlag, 1999. ISBN 3-8289-5364-6.
* ↑ Sánchez, Miguel. «Moto del día: OSSA 50A» (en castellà). espirituracer.com, 11-10-2022. [Consulta: 27 octubre 2023].
# Estació de Saint-Fargeau

Saint-Fargeau és una estació del metro de París que dona servei a la línia 3bis, situada al 20è arrondissement de París.
L'estació havia format part de la línia 3, però el 1971 es va crear una ampliació de la línia 3 i les estacions del tram entre Gambetta i Porte des Lilas van passar a formar part d'una nova línia de només quatre estacions anomenada línia 3bis.

## Referències

* ↑ «Métro Saint-Fargeau : plan, horaires et trafic». [Consulta: 14 octubre 2018].
# Fake Plastic Trees

"Fake Plastic Trees" és el segon senzill de l'àlbum The Bends, segon disc d'estudi de la banda britànica Radiohead, excepte als Estats Units, on es llançà com a primer senzill.

## Informació

Yorke va indicar que la cançó fou producte d'una broma que van realitzar durant una tarda mentre estaven borratxos. La cançó va créixer a partir d'una melodia amb la qual no sabia què fer, i forçant algunes frases enginyoses va aconseguir lligar la lletra amb la melodia. Durant l'enregistrament de The Bends, el productor John Leckie va convèncer a Yorke de realitzar una gravació de la cançó amb només una guitarra. Per sorpresa de Radiohead, la discogràfica del grup als Estats Units, Capitol Records, va escollir aquesta cançó per continuar l'èxit aconseguit per "Creep" en aquest país. A més, el segell va realitzar una remescla de la cançó sense la seva aprovació, la qual els membres de la banda van trobar horrible.
Malgrat la popularitat que va aconseguir, diversos crítics musicals van valorar positivament la seva qualitat. La revista Rolling Stone va situar "Fake Plastic Trees" en la posició 376 dins la seva llista de les 500 millors cançons de tots els temps.
L'estatunidenca Amanda Palmer va versionar la cançó pel seu àlbum Amanda Palmer Performs the Popular Hits of Radiohead on Her Magical Ukulele i fou destacada com una de les vint millors versions de l'any 2000.
El videoclip, dirigit per Jake Scott, fou enregistrat en un supermercat i els membres del grup apareixen dins carros de compra junt a altres persones. El director va explicar que era una al·legoria de la mort i la reencarnació però que s'havia de ser molt rar per saber-ho llegir entre línies.

## Llista de cançons
### CD 1

* "Fake Plastic Trees" – 4:50
* "India Rubber" – 3:26
* "How Can You Be Sure?" – 4:21

### CD 2

* "Fake Plastic Trees" – 4:50
* "Fake Plastic Trees" (acústica) – 4:41
* "Bullet Proof.. I Wish I Was" (acústica) – 3:34
* "Street Spirit (Fade Out)" (acústica) – 4:26

## Referències

* ↑ Jackson, Josh. «The 20 Best Cover Songs of 2010» (en anglès). Paste Magazine, 07-12-2010. Arxivat de l'original el 2016-05-09. [Consulta: 6 desembre 2011].
* ↑ «Radiohead discography» (en anglès). greenplastic.com. Arxivat de l'original el 2006-12-10. [Consulta: 10 desembre 2011].

## Enllaços externs

* Fake Plastic Trees − Radiohead At Ease (anglès)