OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Secretaria General del Senat d'Espanya

La Secretaria General del Senat d'Espanya és l'administració parlamentària del Senat d'Espanya. Està formada per funcionaris parlamentaris, personal laboral contractat per a funcions no atribuïdes estatutàriament als Cossos de funcionaris (servei mèdic i d'informàtica, entre altres) i personal que prové de l'Administració de l'Estat (seguretat, correus i telègrafs).
S'estructura seguint els principis constitucionals d'eficàcia, jerarquia, descentralització, desconcentració i coordinació.

## Secretari General

El secretari general o lletrat major dirigeix tots els serveis administratius i també dirigeix l'assistència, suport i assessorament jurídic, tècnic i administratiu dels òrgans del Senat. Està assistit pel Secretari General Adjunt o Lletrat Major Adjunt, que el substitueix quan està absent i exerceix les competències delegades per aquest. Estan adscrits al Secretari General: el Departament d'Assessoria Jurídica, el Departament de Premsa i Informació, el Gabinet del Secretari General i la Dotació de Seguretat.

## Referències

* 1 2 3 Pérez de Lama, 1998, p. 103.

## Bibliografia

* Pérez de Lama, Ernesto (dir.). Manual del Estado Español 1999. Madrid: LAMA, 1998. ISBN 84-930048-0-4.
# Wim Rijsbergen

Wilhelmus "Wim" Gerardus Rijsbergen (Leiden, Holanda del Sud, 18 de gener de 1952) és un exfutbolista neerlandès, i actual entrenador de futbol.

## Referències

* ↑ «Wim Rijsbergen - International Appearances». The Rec.Sport.Soccer Statistics Foundation.
# Yússuf ibn Úmar ath-Thaqafí

Yússuf ibn Úmar ath-Thaqafí (àrab: يوسف بن عمر الثقفي, Yūsuf b. ʿUmar aṯ-Ṯaqāfī) fou governador omeia de l'Iraq (738-744).
Fou governador del Iemen nomenat pel califa Hixam ibn Abd-al-Màlik, probablement el 725. Allí va reprimir diverses revoltes kharigites. La tradició diu que va matar Wahb ibn Munàbbih quan era governador del Iemen. El 738 fou enviat a l'Iraq.
Va prendre mesures contra el governador deposat Khàlid ibn Abd-Al·lah al-Qasrí (738-739), que havia estat el substitut del seu pare com a governador (724), i al que va intentar arrabassar les riqueses acumulades durant el seu govern; després va haver de dominar la província poble a poble, ja que la rebel·lió liderada per Zayd ibn Alí ibn al-Hussayn ibn Alí ibn Abi-Tàlib s'estenia (739-740). Va derrotar els kharigites a Ayn al-Tamr, i pacificada la regió del Sawad va poder recuperar Ahwaz, el Jibal i la Jazira. Va establir la seva residència a al-Hira en comptes de Kufa que era la seu habitual. Yússuf era mudarita (els thaqafites ho eren en ser part dels kaysites) i va substituir no sols a un governador iemenita sinó als funcionaris de la tribu originària iemenita; alguns foren maltractats i torturats. A la mort d'al-Walid II i la pujada de Yazid III l'abril de 744, va perdre el càrrec. A l'arribada del nou governador Mansur ibn Djumhur al-Kalbi, va fugir a la Balkaa però fou capturat i va estar presoner a Damasc i hauria mort a la presó junt amb els fills de Yazid III el 745.

## Bibliografia

* Encyclopaedia of Islam, Brill Publishers, Leiden, s.v. «(al-)Thaḳāfī, Yūsuf b. ʿUmar».
# Xmàkovo

«Xmàkovo» té aquests significats:
* Xmàkovo (Vagraixí), localitat de l'óblast de Kurgan, a Rússia
* Xmàkovo (Ketovo), localitat de l'óblast de Kurgan, a Rússia
# Xmàkovo (Vagraixí)

* Per a altres significats, vegeu «Xmàkovo».
Xmàkovo (en rus: Шмаково) és un poble de l'óblast de Kurgan, a Rússia, que en el cens del 2010 tenia 233 habitants. Hi ha quatre carrers.
# Santiago Royo Segura

Santiago Royo Segura (Manises, 1940 - Benirredrà, 18 d'abril de 2022) fou un artista valencià, especialitzat en aquarel·la.
Va treballar la publicitat i estigué afincat a Europa i el Canadà, fins que a finals dels anys 70 s'assenta en Gandia. Fou professor de la Universitat Popular de Gandia.

## Referències

* 1 2 «Fallece el pintor Santiago Royo Segura». Culturplaza. [Consulta: 20 abril 2022].
* ↑ «Muere Santi Royo». Levante-EMV, 19-04-2022. [Consulta: 20 abril 2022].
# Segundo Castillo Varela

* No s'ha de confondre amb Segundo Castillo.
Segundo Castillo Varela (Callao, 17 de juliol de 1913 - Callao, 1 d'octubre de 1993) fou un futbolista peruà de les dècades de 1930 i 1940, nacionalitzat xilè.
Fou 12 cops internacional amb la selecció del Perú i un cop més amb la selecció de Xile.
Pel que fa a clubs, defensà els colors de Sport Boys, Deportivo Municipal i Universitario al seu país natal. També jugà a CA Lanús, CD Magallanes i Independiente de Medellín.

## Referències

* ↑ «Segundo Castillo at Peru.com». Arxivat de l'original el 2009-09-03. [Consulta: 2 febrer 2019].
* ↑ ca/segundo-castillo-1 a National-Football-Teams.com (anglès)
* ↑ Segundo Castillo Fitxa i estadístiques a la FIFA
* ↑ Segundo Castillo Varela a National-Football-Teams.com (anglès)
* ↑ Perfil a dechalaca.com
# Zamudio (cràter)

Zamudio és un cràter d'impacte en el planeta Venus de 19 km de diàmetre. Porta el nom d'Adela Zamudio (1854-1928), poetessa boliviana, i el seu nom va ser aprovat per la Unió Astronòmica Internacional el 1994.

## Referències

* ↑ «Zamudio». Gazetteer of Planetary Nomenclature. United States Geological Survey. [Consulta: 1r juliol 2017].

## Vegeu també

* Llista de cràters de Venus
# Selònia

Selònia (letó: Sēlija; lituà: Sėla), també coneguda com a Augšzeme («Terres Altres»), és una regió cultural de Letònia que abasta la part oriental de la regió històrica de Zemgale. La seva principal ciutat i centre cultural és Jēkabpils. El selià s'ha extingit, encara que alguns dels habitants encara parlen el latgalià.

## Història

Selònia no és una divisió administrativa de la Letònia moderna. Contindria els municipis d'Aknīste, Ilūkste, Jaunjelgava, Jēkabpils, Nereta, Sala i Viesīte, a més de les parts de l'esquerra del riu Dvinà Occidental de les ciutats de Daugavpils i de Jēkabpils, i els municipis de Daugavpils i de Krāslava.
La subjugació i el baptisme dels selonians va començar a 1208, quan Albert de Buxhövden va capturar Sēlpils (llatí: castrum Selonum). El terme «selonians» és molt probablement l'adaptació alemanya del nom livonià de «muntanyesos», que porta a la hipòtesi que els selonians i aukštaitians pertanyien al mateix grup ètnic. La Crònica d'Enric de Livònia descriu els selonians com a aliats dels lituans. El 1218 la regió va formar una diòcesi seloniana, però el 1226 part d'aquesta diòcesi es va unir a l'arquebisbat de Riga i es va formar el bisbat de Zemgale. Avui dia la regió està habitada principalment pels letons amb major proporció de les minories ètniques de russos, polonesos, belarussos i els lituans als municipis del sud-est (Ilūkste i Daugavpils).

### Fronteres històriques

Entre els documents històrics, l'Acta de donació de Mindaugas de 1261 és la que millor descriu la transferència de les terres selonianes als Germans Livonians de l'Espasa. El seu límit anava des del Dvinà Occidental a Naujene, prop del castell de Daugavpils, passant a través de Kopkelis pel llac Luodis i cap al nord al llarg del riu Duseta i el llac Sartai i cap al naixement del riu Šventoji. S'estenia encara més als rius Latuva, Vašuoka i Viešinta, al llarg del riu Lėvuo fins al nord del riu Mūša i aigües avall, fins a la desembocadura del Babyte.
Per tant, les fonts històriques que descriuen els límits selonians en la segona meitat del segle xiii són força precisos. El lingüista Kazimieras Būga, basant-se només en dades lingüístiques, especifica el límit sud del territori selonià aproximadament per les ciutats de Salakas, Tauragnai, Utena, Svėdasai, Subačius, Palėvenė, Pasvalys i Saločiai.

## Referències

* ↑ M. Jučas; Istorijos institutas (Lietuvos TSR Mokslų akademija); R. Rimantienė Lietuvos archeologija. Mokslas, 2005, p. 48. ISBN 978-9986-23-126-4.
* ↑ Zigmas Zinkevičius. The history of the Lithuanian language. Mokslo ir enciklopedijų leidykla, 1996, p. 39. ISBN 978-5-420-01363-2.
* ↑ (Buga, 1961, pàg. 273-274)

## Bibliografia

* Arveds Švābe, ed.: Latvju enciklopēdija. Stockholm: Trīs Zvaigznes, 1952-1953.
* Edgars Andersons, ed.: Latvju enciklopēdija 1962-1982. Lincoln: American Latvian Association , 1983-1990. Entry "Sēlija" available at historia.lv Arxivat 2006-06-23 a Wayback Machine..
* Vytautas Kazakevičius: "Selonian archaeological sites in Lithuania"
# Zoilo Saldombide

Zoilo Saldombide (18 de març de 1902 - 4 de desembre de 1981) fou un futbolista internacional uruguaià, medallista olímpic el 1924 i campió del món el 1930.

## Biografia

En posició de davanter, Saldombide va jugar amb la selecció de futbol de l'Uruguai 15 vegades, marcant tres gols. Durant els Jocs Olímpics d'estiu de 1924, va guanyar la medalla d'or amb la seva selecció, tot i no haver jugat cap partit. També va jugar als Campionats Sud-americans de futbol de 1924 i 1926, contra el Paraguai.
Finalment, Saldombide formava part de la selecció de l'Uruguai que va guanyar la primera Copa del Món de futbol el 1930 a Montevideo, tot i que, de nou, no hi va jugar.
Pel que fa a clubs professionals, hi va jugar principalment al Montevideo Wanderers Fútbol Club i al Club Nacional de Football, guanyant dos campionats uruguaians el 1933 i el 1934.

## Referències

* 1 2 Uruguay - Record International Players (anglès)

## Enllaços externs

* Seleccions de futbol campiones del Món 1930 - 2002 (anglès)
* "El naixement de la mítica Celeste Olímpica" (portuguès)
# Zoisita-(Pb)

La zoisita-(Pb) és un mineral de la classe dels silicats que pertany al supergrup de l'epidota.

## Característiques

La zoisita-(Pb) és un silicat de fórmula química CaPbAl₃[Si₂O₇][SiO₄]O(OH). Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 2021, sent publicada per primera vegada en el mes de gener del 2022. Químicament és semblant a la wickenburgita i a la maricopaïta, i també a la hancockita i a la piemontita-(Pb). Cristal·litza en el sistema ortoròmbic. La seva duresa a l'escala de Mohs es troba entre 6 i 7. És l'anàleg de plom de la zoisita.
L'exemplar que va servir per a determinar l'espècie, el que es coneix com a material tipus, es troba conservat a les col·leccions del Museu d'Història Natural de la Universitat de Pisa (Itàlia), amb el número de catàleg: 19927.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a la mina Jakobsberg, situada al districte de Nordmark (Comtat de Värmland, Suècia), on es troba en forma de prismes subèdrics de color rosa pàl·lid, allargats a [010], de fins a 0,3 mm de mida. Aquest indret és l'únic a tot el planeta on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Zoisite-(Pb)» (en anglès). Mindat. [Consulta: 13 gener 2022].
# X10

«X10» té aquests significats:
* Llenguatge de programació: X10 (llenguatge de programació)
* Comunicacions: X10 (estàndard)
# Yucca brevifolia

Yucca brevifolia (més conegut com a arbre de Josuè (en anglès:Joshua tree) és una espècie de planta que pertany al gènere Yucca (Iuca) dins la família Agavaceae. Apareix sovint al cinema en pel·lícules, al costat de la carretera, quan els protagonistes es dirigeixen a Las Vegas des de Califòrnia És una planta monocotiledònia originària del sud-oest d'Amèrica del Nord, estats de Califòrnia, Arizona, Utah i Nevada, on queda confinada quasi al Desert de Mojave entre els 400-1.800 m. Prospera en praderies obertes del Queen Valley i Lost Horse Valley al Parc nacional Joshua Tree. N'hi ha dues subespècies.

## Creixement i desenvolupament

Els arbres de Josué creixen lentament, els primers anys arriben als 20 centímetres, passant a créixer pocs centímetres cada any. El tronc està fet de milers de fibres i cada any perd anells fent difícil determinar-ne l'edat. Les arrels possiblement arriben a 11 m de fondària Pot viure centenars d'anys o arribar al miler d'anys, l'exemplar més alt feia 15 m. Es reprodueix per llavors o pel rizoma. Floreix en panícula des de febrer fins a finals d'abril, com altres plantes de llocs àrids li cal les pluges per florir. El pol·linitza l'arna de la iuca. El fruit és el·líptic amb moltes llavors planes.

## Etnobotànica

Els nadius americans Cahuilla el consideren encar un recurs valuós (l'anomenen "hunuvat chiy'a" o "humwichawa"). Abans s'usaven les fulles d'aquesta planta per fer-ne sandàlies i cistells i se'n menjaven borrons i llavors.
El nom d'arbre de Josué li donaren un grup de mormons a mitjan segle xix.

## Referències

* 1 2 Gucker, Corey L. (2006). Yucca brevifolia. In: Fire Effects Information System, [Online]. U.S. Department of Agriculture, Forest Service, Rocky Mountain Research Station, Fire Sciences Laboratory. Accessed online: 2008, December 20.
* ↑ «Bioimages» (en anglès). [Consulta: 17 desembre 2017].
* ↑ «Joshua Tree, Yucca brevifolia. Arizona Wild Flowers. Pictures, Photos, Images, Descriptions, Information, Reviews.» (en anglès). Arxivat de l'original el 2017-05-25. [Consulta: 17 desembre 2017].
* ↑ Keith, Sandra L. (1982). A tree named Joshua. American Forests, 88(7): 40-42.

## Enllaços externs

* Flora of North America: Yucca brevifolia
* Jepson Flora Project
* Parc Nacional de l'Arbre de Josuè
* Arbre de Josuè (NPS)
* Cal Flora
# Satchelliella vaillanti

Satchelliella vaillanti és una espècie d'insecte dípter pertanyent a la família dels psicòdids que es troba a Europa.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* 1 2 Catalogue of Life (anglès)
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Rote Liste gefährdeter Schmetterlingsmücken (Diptera: Psychodidae) Bayerns Arxivat 2011-09-15 a Wayback Machine. (alemany)
* ↑ Global Species Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. (anglès)

## Enllaços externs

* BioLib (anglès)
# Sent Amand dau Buçon

Sent Amand (en francès Saint-Amand) és una comuna (municipi) de França, a la regió de la Nova Aquitània, departament de la Cruesa, al districte i cantó d'Aubusson.
La seva població al cens de 1999 era de 527 habitants. Està integrada a la Communauté de communes d'Aubusson-Felletin.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 234 | 243 | 307 | 534 | 527 |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001-2008 | Jean-Jacques Nadaud | |
| 2008- | Jean-Marie Le Guiader | |

## Referències

* ↑ Toponímia occitana Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. a lemosin.net.
# Zulfiya (cràter)

Zulfiya és un cràter d'impacte en el planeta Venus de 12,9 km de diàmetre. Porta el nom d'un antropònim uzbek, i el seu nom va ser aprovat per la Unió Astronòmica Internacional el 1997.

## Referències

* ↑ «Zulfiya». Gazetteer of Planetary Nomenclature. United States Geological Survey. [Consulta: 1r juliol 2017].

## Vegeu també

* Llista de cràters de Venus
# Àssad ibn Hàixim

Àssad ibn Hàixim (àrab: أسد بن هاشم, Asad ibn Hāxim) fou el fill d'Hàixim ibn Abd-Manaf, besavi de Mahoma, el pare de Fàtima bint Àssad, mare del quart califa de l'islam Alí ibn Abi-Tàlib i sogra de Fàtima az-Zahrà, la filla menor del profeta Muhàmmad, i, per tant, l'avi matern d'Alí ibn Abi-Tàlib.
# Saxotromba

El Saxotromba és un instrument de vent-metall inventat pel fabricant d'instruments Adolphe Sax voltant de l'any 1844. Va ser dissenyat per a les bandes de l'exèrcit francès, probablement com a substitut de la trompa. Aproximadament en 1867 el saxotromba no era utilitzat per aquestes bandes, però va continuar sent fabricat fins a les dècades primerenques del segle vint, èpoques durant les quals l'instrument va fer aparicions esporàdiques en l'òpera.
Les especificacions tècniques de la saxotromba i la constitució original de la seva família no es coneixen amb certesa. Inicialment, l'instrument tenia el mateix disseny vertical que la seva estreta relació amb el saxhorn, amb la campana apuntant cap amunt, encara que posteriorment es van dissenyar models d'ambdues famílies amb campanes orientades cap endavant (pavelló tournant). L'embocadura tenia forma de copa, i el forat era cònic, sent probablement intermedi entre el forat cilíndric de la trompeta natural i el forat cònic de la trompa natural; la conicitat era més lenta que la dels saxhorns i les cornetes.
El nom de l'instrument combina el cognom de Sax amb la paraula italiana per a "trompeta" (tromba). A Alemanya l'instrument es coneix amb el nom de Saxtromba; a França el terme saxotromba s'aplica generalment a un altre parent proper, la tuba de Wagner.

## Referències

* ↑ Pratt, Waldo S. The History of Music: A Handbook and Guide for Students. Kessinger Publishing, 2004. ISBN 9781417938711 [Consulta: 24 novembre 2008]. «Page 475: In 1845, he devised the 'saxhorn', a developed bugle, and the 'saxotromba.' » . But for another opinion see: Carter, Stewart. Perspectives in Brass Scholarship. Pendragon Press, 1998. ISBN 9780945193975 [Consulta: 3 desembre 2008]. «Page 190: [Kastner] was quick to praise Sax' innovations, reporting on the saxo-tromba family in the 1844 Supplement [to Kastner's Traité général d'instrumentation] ...»
* ↑ New Grove (2000), "Saxotromba".
* ↑ Carter (1999), p. 154.
* ↑ Clifford Bevan in The Cambridge Companion to Brass Instruments, p. 154. According to Haine (1980), p. 71, Sax first altered the vertical bell of the saxotromba in 1859. Pavillons tournants were characteristic of several of the new instruments Sax invented in the 1840s for the French military. According to Carse (2002), p. 310, Sax's original saxhorns were designed with pavillons tournants, the vertical bell being the innovation. Whichever type of bell came first, the pavillon tournant was undoubtedly inspired by the artist Jacques-Louis David's investigations into the brass instruments of ancient Rome, such as the cornu and buccina - see Bevan (1990).

## Bibliografia

* Carter, Stewart. Perspectives in Brass Scholarship. Pendragon Press, 1998. ISBN 978-0-945193-97-5.
* Carter, Stewart. Brass Scholarship in Review. París: Pendragon Press, 1999. ISBN 9781576471050.
# Scafati

Scafati és un municipi italià, situat a la regió de Campània i a la província de Salern. L'any 2001 tenia 47.082 habitants.
# Émile Baudot

Jean Maurice Émile Baudot ('11 de setembre de 1845, Magneux, Alt Marne - 28 de març de 1903, Sceaux, Alts del Sena) va ser un enginyer de telegrafia francès. Va inventar el codi Baudot utilitzat pels teletips.
Nascut en una família modesta, va créixer a la granja familiar. El juliol de 1870 va ingressar en l'administració dels telègrafs. Interessat en els aspectes científics del seu treball, va decidir donar continuïtat a la seva educació, iniciant estudis superiors. Va dedicar el seu temps a aprendre de forma autodidacta mecànica i electricitat. A l'Exposició Universal de París de 1878 va guanyar la medalla d'or i el reconeixement i les felicitacions d'enginyers de tot el món.

## Condecoracions i reconeixements

* Fou nomenat Cavaller de la Legió d'Honor l'any de 1879, i ascendit a Oficial el 1898.
* El terme «baud» (mesura del nombre de símbols per segon transmesos per un senyal modulat) es deriva del seu nom.
* El 13 de juny de 1949, amb motiu del Congrés Internacional de Telègrafs i Telèfons que se celebrava a París, la PTT (Correus de França) va emetre una sèrie commemorativa de quatre segells, dedicant un d'ells a Émile Baudot. Al segell s'indicava com a data de naixement 1848, encara que havia nascut el 1845. L'error va ser corregit, i el segell reimprès, però els segells amb la data errònia són molt buscats.

## Referències

* ↑ «Figuras históricas de las telecomunicaciones» (en castellà). Unión internacional de telecomunicaciones. Arxivat de l'original el 2012-05-29. [Consulta: 26 març 2023].
* ↑ The Froehlich/Kent encyclopedia of telecommunications (en anglès). Nova York: M. Dekker, 1991, p. 31-33. ISBN 0-8247-2900-5.
* ↑ Beauchamp, K. G.. History of telegraphy. Londres: Institution of Electrical Engineers, 2001, p. 394-395. ISBN 978-1-84919-042-8.
* ↑ «Baudot Emile - Histoire» (en francès). Historie. Orange. [Consulta: 26 març 2023].
* ↑ Gran Enciclopèdia Catalana. Volum 4. Reimpressió d'octubre de 1992. Barcelona: Gran Enciclopèdia Catalana, 1992, p. 320. ISBN 84-85194-86-1.
* ↑ «Les Non-émis de France : Emile Baudot (1949)». www.philatelistes.net.
# Àguila de sang

L'àguila de sang és una forma ritualitzada de pena de mort, esmentada en la poesia escàldica tardana, que refereix a les execucions del rei Ælla de Northúmbria i de Halfdan Cames-Llargues. La segona es descriu amb cert detall: la víctima era posada de boca terrosa, amb una espasa se li seccionaven les costelles arran de l'espina dorsal i, per l'obertura, es treien enfora els pulmons, que semblarien les ales esteses d'una àliga. Els experts han debatut llargament si es tracta d'una forma d'execució real, d'un invent literari o una interpretació errònia de poemes més antics.
La mort de Halfdan Cames-Llargues, fill del rei Harald Bella-Cabellera, a mans d'Einar, comte de les Òrcades, va tenir lloc cap a l'any 895. La seva descripció es troba a l'Orkneyinga saga, que data de principis del segle xiii, i de forma similar al Heimskringla de Snorri Sturluson, escrita entre 1225 i 1230. El primer l'interpreta com un sacrifici a Odin. La mort d'Ælla va ser anterior, l'any 865, i s'esmenta de forma poc clara a Knútsdrápa de Sigvatr Þórðarson, escrit a la primera meitat del s.XI i a Þáttr af Ragnars sonum (el "Conte dels fills de Ragnar"), del s.XIII. .
El corrent que defensa que no es tracta d'un ritual real es basa en la distància entre els fets i els escrits, en que són obra d'autors nòrdics cristianitzats i en el fet que no s'ha trobat cap referència contemporània a l'àliga de sang. Al Knútsdrápa, l'obra més antiga, s'esmenta dient que "Ivar va tenir l'esquena d'Aella tallada amb una àliga", cosa que podria referir-se a que el rei, viu o mort, va ser deixat com a aliment per als ocells rapinyaires. Posteriorment, aquest vers, transmès oralment, podia haver estat malinterpretat o reinterpretat.
A la Pedra de Stora Hammars I apareix una escena que podria correspondre a aquest ritual. Hi apareix un home estès de boca terrosa, subjectat per un altre que sembla ferir-lo amb una arma, mentre un tercer aboca una àliga damunt la seva esquena. També s'hi veuen un home penjat d'un arbre i un valknut, elements tots dos propis d'un sacrifici a Odin.

## Referències

* ↑ Haywood, John. Los Hombres del Norte. La saga vikinga (793-1241). 1a edició. Barcelona: Planeta, setembre 2017 (Booket). ISBN 978-84-08-17040-2. , p. 84
* ↑ Horspool, David. King Alfred: Burnt Cakes and Other Legends (pdf). Harvard University Press, 2006 [Consulta: 14 març 2018]. , p.45
# Ēriks Toms Gavars

Ēriks Toms Gavars (Dobele, 20 d'abril de 1997) és un ciclista letó, professional des del 2016. Actualment a l'equip Rietumu Banka-Riga.

## Palmarès

* 2014
** Campió de Letònia júnior en ruta
* 2015
** Campió de Letònia en júnior contrarellotge
* 2018
** Campió de Letònia en contrarellotge sub-23
* 2019
** Campió de Letònia en contrarellotge sub-23

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
* Fitxa a procyclingstats.com
# Yam (déu)

Yam és un déu cananeu fill d'El, de la llengua cananea (en hebreu ים) significa "mar", és un nom d'Ugarit, déu dels rius i el mar. També anomenat El jutge Nahar ("el jutge del riu"), és també un dels ilhm o Elohim els fills del déu El del panteó dels déus cananeus. El Yam és la deïtat del «caos primordial» i representa el poder del «mar salvatge i furiós», se'l veu com causant de les tempestes i desastres. Fou expulsat pels déus de la muntanya celestial Sappan (actual Jebel Aqra). De tots els déus, tot i ser el campió del déu El, Yam té una hostilitat especial contra Baal Hadad, fill de Dagon. El Yam és un déu del mar i el seu palau es troba en el Tàrtar un abisme de les profunditats dels oceans. En els textos de la religió ugarítica, Yam és enemic de Hadad i és també conegut com el rei "dels cels" i el "fill primogènit" de El, a qui els antics grecs van identificar amb el seu déu Cronos, igual que Baal era identificat amb Zeus, Yam amb Posidó i Mot amb Hades. Yam vol convertir-se en el «Senyor dels déus», els dos éssers es maten entre si i ressusciten després. Alguns autors han suggerit que aquests contes reflecteixen l'experiència dels cicles estacionals de l'antic orient pròxim.

## Enllaços externs

* Mitologia cananea