OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Partit Unionista Popular de l'Ulster

Partit Unionista Popular de l'Ulster (anglès Ulster Popular Unionist Party) fou un partit polític d'Irlanda del Nord, d'ideologia unionista, fundat per James Kilfedder el 1980 i dissolt a la seva mort el 1995. Kilfedder havia estat diputat pel Partit Unionista de l'Ulster i abans unionista independent per la circunscipció de South Down. El 1981 disposava de 3 escons al consell de North Down i 2 al d'Ards. Un d'ells era George Green, membre de Vanguard. A les eleccions generals d'Irlanda del Nord de 1982 va obtenir un escó per a Kilfedder per North Down, i un escó a les eleccions al Parlament del Regne Unit de 1983, però no assolí eurodiputat a les eleccions europees de 1984, on va obtenir el 2,9%. A les eleccions locals de 1985 es queda només amb tres consellers, però a les del Parlament Britànic de 1987 manté escó a Westminster. George Green marxà al Partit Conservador el 1989. A la mort de Kildefer el partit es va dissoldre i els seus membres ingressaren al Partit Democràtic Unionista o al Partit Unionista del Regne Unit.
# Partit Unionista del Regne Unit

Partit Unionista del Regne Unit (anglès UK Unionist Party) fou un petit partit polític d'Irlanda del Nord fundat el 1995 per Robert McCartney, antic membre del Partit Unionista de l'Ulster, per a presentar-se a les locals de North Down i que es presentaria a les Eleccions per al Fòrum d'Irlanda del Nord de 1996. Ja s'havia presentat a les eleccions al Parlament del Regne Unit de 1987 com a Real Unionist.
En realitat és un partit ‘’integracionista’’, ja que creu que Irlanda del Nord ha de ser governada directament des de Londres sense cap mena d'autogovern. Per aquest motiu es va oposar a qualsevol acord amb la República d'Irlanda i criticà que Tony Blair mantingués converses amb el Sinn Féin sense desarmament previ de l'IRA, i també s'oposà a la transformació del RUC en el Servei de Policia d'Irlanda del Nord. El 1996 assoliren campanada quan se’ls va unir Conor Cruise O'Brien, antic ministre d'Irlanda oposat ferotgement al republicanisme, i oferiren imatge de partit no sectari. Tanmateix, O'Brien va dimitir després que es publiqués el seu llibre de memòries, on intentava convèncer els unionistes dels avantatges d'una Irlanda Unida.
A les eleccions de 1996 va assolir tres escons (per a McCartney, O’Brien i Cedric Wilson). Junt amb l'UDP es va oposar a acceptar la mediació del senador dels EUA George Mitchell, i intentaren obstruir-les. També s'aixecaren de la taula per protestar per la forma en què s'aturà la marxa de l'Orde d'Orange a Dumcree (juliol de 1996). I quan el Sinn Féin fou convidat a seure-hi, l'abandonaren. A les eleccions al Parlament del Regne Unit de 1997 McCartney va mantenir el seu escó i s'oposaren a la nova Assemblea d'Irlanda del Nord, tot i que a les eleccions generals d'Irlanda del Nord de 1998 hi van obtenir 5 escons.
Però el 1998 O'Brien va dimitir per l'escàndol de la publicació de les seves memòries; i Mc Cartney es quedà sol quan proposà abandonar l'Assemblea en cas que el Sinn Féin continués a l'Assemblea sense que l'IRA deixés les armes. Els altres 4 diputats fundaren el Partit Unionista d'Irlanda del Nord (NIUP) el gener 1999. Així, a les eleccions al Parlament del Regne Unit de 2001 van perdre el seu escó. I a les eleccions generals Irlanda del Nord de 2007 tampoc va obtenir cap escó, tot i obtenir suport de dissidents del DUP, oposata a la idea de governar amb el Sinn Féin. Després del resultats, Mc Cartney es retirà i el partit es va dissoldre el 2008.
# Partit Comunista del Nepal (Democràtic)

Partit Comunista del Nepal (Democràtic) o Communist Party of Nepal (Democratic) fou el nom d'un partit polític del Nepal que es va dir des del 1979 fins al 1991 Partit Comunista del Nepal (Manandhar).
El mateix 1991 es va fusionar amb el Partit Comunista del Nepal (Burma) i al Partit Comunista de Nepal (Amatya) i es va formar el Partit Comunista de Nepal (Unitat), però la unió es va trencar el 1992 i les dos faccions Burma i Amatya es van reconstituir.
El Partit Comunista del Nepal (Democràtic) va restar com a Partit Comunista del Nepal (Unitat).
# Partit Independent

«Partit Independent» té aquests significats:
* Partit Independent (Argentina)
* Partit Independent (Uruguai), partit polític socialdemòcrata i socialista cristià de l'Uruguai
* Partit Independent (Espanya)
* Partit Independent (Costa Rica)
# Pati de Cal Lluís

El pati de Cal Lluís és un jardí privat del municipi del Masnou (Maresme) protegit com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

Es tracta d'una petita parcel·la de forma rectangular situada entre el carrer del Bergantí Caupolican, el carrer del Doctor Botey i el passeig de Prat de la Riba. El jardí constitueix pati davanter d'una casa de cos amb façana principal orientada al pla del carrer del Bergantí Caupolican. És el pati característic de l'urbanisme masnoví del segle xix que, en aquest cas, s'ha conservat. Està delimitat per un mur baix d'obra amb una entrada pel carrer del Bergantí Caupolican i una altra pel passeig de Prat de la Riba, amb reixa de ferro i un mur més alt a la façana de llevant. Per la façana de ponent fa mitgera amb un bloc de pisos.
En un lateral hi ha una pèrgola amb un roser i hi ha diverses especies plantades (margalló, llorer, pi i ficus, entre d'altres). També hi havia una palmera canària que va morir a conseqüència de la plaga de l'escarabat morrut.

## Referències

* ↑ «Cal Lluís - Pati del carrer Prat de la Riba, 93». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 16 octubre 2016].
* ↑ Montlló Bolart, Jordi. «Fitxa "08118/195 Pati del Passeig Prat de la Riba - El Masnou"». Mapes de patrimoni cultural. Diputació de Barcelona, 13-01-2010. [Consulta: 16 octubre 2016].
# Pati del Miqueló

El Pati del Miqueló és una obra de Lleida actualment desapareguda.
Es tracta d'un conjunt d'edificis de planta baixa, són tres plantes que conformen un pati estret accessible des de l'exterior mitjançant un porxo de pas. La façana és senzilla amb forats primaris, destaca el tipus de porta d'accés format per un arc de mig punt de totxo. Les arcades són de rajola de cantell, forjades amb revoltons, murs de toves i maons i cobertes finalment per teula àrab. Es pot observar una degradació important dels materials originals. Actualment l'illa on estava situat el Pati del Miqueló està molt modificada i els edificis que el conformaven ja no existeixen, han estat substituïts per blocs de pisos.
El pati juntament amb el carrer Obradors suposen un vestigi de l'últim barri morisc de Lleida, anomenat "ravalet dels moros". Les construccions es consideren poc reformades i tenen un valor històric de legat tipològic.

## Referències

* 1 2 3 «Pati del Miqueló». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 31 gener 2017].
# Parc del Besòs (Sant Adrià de Besòs)

El Parc del Besòs és una zona verda de Sant Adrià de Besòs (Barcelonès) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

El parc és situat al barri del Besòs, a tocar dels barris de la Mina i la Catalana. Ocupa un solar de 6,7 hectàrees, en forma de trapezi irregular, delimitat per la línia fèrria Barcelona-Mataró, el carrer Cristòfol de Moura, la Ronda de Sant Ramon de Penyafort i el carrer de Dalt (tocant als camps de futbol de la Federació Espanyola). La composició del parc juga amb la superposició de trames formades per esplanades d'herba i peces de formigó prefabricat, formant una trama rectilínia que contrasta amb la disposició ondulada d'un seguit de bales de formigó que recorden el recorregut d'un riu. L'espai queda definit per tres tanques de parterres arbrats que emergeixen sobre el pla de terra. Hi ha, però, diferents subespais que configuren el parc: l'esplanada pavimentada, les diferents zones de joc, les pèrgoles, la pista de bàsquet, etc.

## Història

El lloc on se situa aquest parc ocupa una petita part de les 190 hectàrees que Ildefons Cerdà havia proposat com a zona verda en el Pla de l'eixample barceloní aprovat el 1860. Planejaments posteriors van fer que gran part d'aquest espai fos destinat a usos diversos amb la creació de polígons residencials, entre 1960 i 1970, del Besòs i la Mina, la ronda del litoral, etc. Finalment, el Pla general metropolità qualificà aquesta zona com a parcs i jardins, la corporació metropolitana va expropiar els terrenys i el 1984 es va construir el primer parc urbà al marge dret del Besòs. Aquest indret antigament estava format per boscos i aiguamolls, eren terrenys de cacera, que es van dessecar i convertir en terres de conreu. Barcelona, segons Cerdà, havia d'estar envoltada per un cordó verd que començava a Montjuïc, continuava per Collserola i acabava al Besòs. Aquesta proposta, però, no es va dur a terme.

## Referències

* 1 2 «Parc del Besòs». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 6 novembre 2017].
# Panagiotis G. Orfanidis

Panagiotis G. Orfanidis (Trebisonda, Turquia, 1900 - Reus, 1993) va ser un comerciant català.
De família grega en territori turc, la Guerra dels Balcans va afectar l'economia familiar, i després la Primera Guerra Mundial va obligar els Orfanidis a emigrar a Odessa, en aquell moment territori de Rússia, i d'allà a Atenes. Després d'uns anys cursant estudis superiors a l'Institut Americà d'Atenes, i quan va morir el seu pare, Panagiotis Orfanidis va haver d'emigrar cap a Montevideo, on treballà en un escorxador. Més endavant va entrar a la secció de llengües estrangeres a la Companyia Telefònica de Buenos Aires. Uns exportadors de fruita seca radicats a Hamburg, els Pissani, i amb interessos a l'Argentina, assabentats del seu domini de les llengües, el van contractar i el van enviar a l'estat espanyol a fer-se càrrec de la empresa d'exportació que acabaven d'obrir a Reus el 1928. Va venir acompanyat d'Hermann Rauscher, un alemany d'Hamburg, que tenia el càrrec de gerent a l'empresa mare. Ràpidament es va integrar a la societat reusenca, es vinculà a les entitats locals, va figurar en diferents juntes del Reus Deportiu i de la societat El Círcol. Investigat en la postguerra, va quedar lliure de càrrecs polítics. Tenia molt bona cultura musical, i el 1952, en converses amb antics membres de l'Associació de Concerts, va convocar un petit grup d'amics per tal de reorganitzar l'Associació. Amb una dedicació constant, va aconseguir activar-la el 1954, i en menys d'un any l'Associació de Concerts tenia més de 900 socis, tants com la capacitat del Teatre Fortuny, lloc on se celebraven els concerts que promovia aquesta Associació. Gràcies a les seves gestions, els membres de l'Associació de Concerts van poder gaudir del jove i conegut director Pierino Gamba, del violinista Campoli, del pianista i director d'orquestra José Iturbi, i de les principals agrupacions simfòniques estatals i europees.
Panagiotis Orfanidis escrivia i parlava grec, turc, anglès, castellà i català, i parlava acceptablement el francès i el rus.

## Referències

* ↑ Gras Salas, Francesc. Fets i gent de Reus. Reus: autoeditat, 1997, p. 91-92.
# Partit dels Lliurepensadors (Grècia)

El Partit dels Lliurepensadors (grec Kόμμα των Ελευθεροφρόνων) fou un partit polític grec fundat el 1922 per Ioannis Metaxàs després de la guerra greco-turca (1919-1922). El programa del partit fou publicat al diari Nea Imera, i a les eleccions legislatives gregues de 1926 fou el tercer partit més votat, però a les eleccions posteriors va perdre força representació. Malgrat la minsa representació després de les eleccions legislatives gregues de 1936 va donar suport el govern dictatorial de Metaxàs fins a 1941.

## Resultats electorals
### Eleccions legislatives

| Any | Vots | % | Escons | +/- | Govern |
| 1926 | 151,660 | 15.78 | 52 / 286 | Nou | Oposició |
| 1928 | 53,958 | 5.3 | 1 / 250 | 51 | Oposició |
| 1932 | 18,591 | 1.59 | 3 / 254 | 2 | Oposició |
| 1933 | 25,758 | 2.3 | 6 / 248 | 3 | Coalició |
| 1936 | 50,137 | 3.9 | 7 / 300 | 1 | Coalició |
# SK Vit' Jorjia Tbilisi

El SK Vit' Jorjia Tbilisi (WIT Georgia Tbilisi) és un club de futbol georgià de la ciutat de Tbilisi.

## Història

Evolució del nom:
* 1968: Morkinali Tbilisi
* 1992: FC Morkinali Tbilisi
* 1998: FC WIT Georgia Tbilisi

## Palmarès

* Lliga georgiana de futbol (2):
** 2004, 2009
* Copa georgiana de futbol (1):
** 2010
* Supercopa georgiana de futbol (1):
** 2009

## Enllaços externs

* SK Vit' Jorjia Tbilisi - Lloc web oficial
# Rogers Brubaker

Rogers Brubaker (Evanston, 1956) és un sociòleg estatunidenc, i professor de la Universitat de Califòrnia a Los Angeles. Ha escrit obres acadèmiques sobre l'etnicitat, nacionalisme i ciutadania. Va estudiar a la Universitat Harvard i a la Universitat de Sussex abans de doctorar-se per la Universitat de Colúmbia el 1990.

## Obra publicada

* The limits of rationality: an essay on the social and moral thought of Max Weber, Taylor & Francis, 1984, ISBN 978-0-04-301173-7
* Citizenship and nationhood in France and Germany, Harvard University Press, 1992, ISBN 978-0-674-13178-1
* Nationalism reframed: nationhood and the national question in the New Europe, Cambridge University Press, 1996, ISBN 978-0-521-57649-9
* Ethnicity without groups, Harvard University Press, 2004, ISBN 978-0-674-01539-5
* Nationalist politics and everyday ethnicity in a Transylvanian town, Princeton University Press, 2006, ISBN 978-0-691-12834-4
* Grounds for difference, Harvard University Press, 2015, ISBN 978-0-674-74396-0

## Referències

* ↑ http://www.sscnet.ucla.edu/soc/faculty/brubaker/
* ↑ http://www.sscnet.ucla.edu/soc/CVs/Brubaker.pdf/
# Salix arbutifolia

El salze de fulla d'arboç o Chosenia és un gènere de plantes amb flor de la família de les salicàcies, que conté una única espècie, Salix arbutifolia Pall. (syn.:, Chosenia arbutifolia (Pall.) A. K. Skvortsov). Històricament, hom ha confós aquesta espècie amb l'àlber o, en especial, amb l'emparentat salze. És endèmic del nord d'Àsia: Sibèria, l'Extrem Orient Rus, Sakhalín, Kamtxatka, nord del Japó, Corea i nord-oest de la Xina. El nom d'aquest gènere deriva de Chosen, un antic regne fundat pels xinesos i el nom japonès per a Corea a començaments del segle xx, quan Takenoshin Nakai hi era destinat en identificar aquest nou gènere.

## Morfologia

És un arbre caducifoli molt semblant al salze però, a diferència d'aquest, és pol·linitzat pel vent (en comptes de ser-ho per insectes). Creix fins a una alçada d'uns 20 a 30 metres a una velocitat insòlita per les àrees on es fa: en el llit codolat o sorrenc d'un riu sec se'n pot fer un bosquet en una desena d'anys, i assolir els vint metres d'alçada en uns seixanta anys, quan la planta comença a decaure (viuen de seixanta a vuitanta anys). La seva escorça és gris-marronosa; les seves fulles fan entre 5 i 8 centímetres de llarg per 1,5 a 2,3 d'ample amb el marge quasi totalment serrat i l'àpex acuminat. Les flors, penjants, són agregades en aments d'un a 3 cm de llarg; són dioiques, amb flors mascles i femelles en arbres diferents.

## Usos

Els habitants del nord de l'Àsia han explotat aquest arbre de moltes formes:
* Confecció de sandàlies i esclops
* Cordes
* Construcció de cases i de ponts
* Canoes capaces de carregar fins a una tona
* Els rens i els ants en mengen les fulles

## Referències

* ↑ «WCSP World Checklist of Selected Plant Families: Royal Botanic» (en anglès). [Consulta: Salix arbutifolia].
* ↑ Skvortsov, A. K. Commentationes de morphologia et systematica salicarum. IV. On the correct species epithet for "Chosenia", article a Bot. mat. Gerb. Bot. in-ta AN SSSR 18 (1957): 42-47.

## Enllaços externs

* Flora de la Xina (anglès)
* Irina Kadis Chosenia I: A Long Way to the West (anglès)
* Irina Kadis Chosenia: An Amazing Tree of Northeast Asia Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. (anglès)
* WCSP World Checklist of Selected Plant Families: Royal Botanic Garden
# Al·lanita-(La)

L'al·lanita-(La) és un mineral de la classe dels silicats, que pertany al grup de l'al·lanita. Va rebre el seu nom l'any in 1810 per Thomas Thomson en honor de Thomas Allan (1777-1833), mineralogista escocès qui primer va observar el mineral. Va rebre el sufix "-(La)" més tard per designar que aquesta espècie és la que té el lantani com a element dominant d'entre totes les al·lanites.

## Característiques

L'al·lanita-(La) és un sorosilicat de fórmula química {CaLa}{Al₂Fe$^{2+}$}(Si₂O₇)(SiO₄)O(OH). Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 2003. Cristal·litza en el sistema monoclínic. La seva duresa a l'escala de Mohs és 6. És l'espècie anàloga a l'al·lanita-(Ce) però amb contingut de lantani que reemplaça el ceri.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, l'al·lanita-(La) pertany a «09.B - Estructures de sorosilicats amb grups barrejats de SiO₄ i Si₂O₇; cations en coordinació octaèdrica [6] i major coordinació» juntament amb els següents minerals: al·lanita-(Ce), al·lanita-(Y), clinozoisita, dissakisita-(Ce), dol·laseïta-(Ce), epidota, epidota-(Pb), khristovita-(Ce), mukhinita, piemontita, piemontita-(Sr), manganiandrosita-(La), tawmawita, manganipiemontita-(Sr), ferrial·lanita-(Ce), clinozoisita-(Sr), manganiandrosita-(Ce), dissakisita-(La), vanadoandrosita-(Ce), uedaïta-(Ce), epidota-(Sr), al·lanita-(Nd), ferrial·lanita-(La), åskagenita-(Nd), zoisita, macfal·lita, sursassita, julgoldita-(Fe$^{2+}$), okhotskita, pumpel·lyïta-(Fe$^{2+}$), pumpel·lyïta-(Fe$^{3+}$), pumpel·lyïta-(Mg), pumpel·lyïta-(Mn$^{2+}$), shuiskita, julgoldita-(Fe$^{3+}$), pumpel·lyïta-(Al), poppiïta, julgoldita-(Mg), ganomalita, rustumita, vesuvianita, wiluïta, manganovesuvianita, fluorvesuvianita, vyuntspakhkita-(Y), del·laïta, gatelita-(Ce) i västmanlandita-(Ce).

## Formació i jaciments

Es sol trobar a filons de barita que tallen la roca calcària dolomítica metamorfosejada. Va ser descoberta a la mina Buca della Vena, a Ponte Stazzemese, Stazzema (província de Lucca, Toscana, Itàlia).

## Referències

* ↑ «Allanite-(La)» (en anglès). Mindat. [Consulta: 28 juliol 2016].
# San Giacomo dall'Orio

San Giacomo dall'Orio és una església de Venècia (Itàlia). L'origen del nom és desconegut. Una possibilitat és que es diu així per un llorer (lauro en italià) que hi hagué a prop, o per una versió de dal Rio (del riu), o que en el passat estigué sobre una zona d'aiguamolls dessecada (luprio). Es fundà al segle ix i es reconstruí el 1225. El campanar data d'aquest període. Hi ha una sèrie de reconstruccions des d'aquella època i el sostre en forma de quilla data del segle xiv. Dues de les columnes foren botí de la Quarta Croada. San Giacomo dall'Orio és una església parroquial del Vicariat de San Polo-Santa Croce-Dorsoduro. Les altres esglésies de la parròquia són la de San Stae i la de San Zandegolà.
A l'església de San Giacomo dall'Orio es conserva la tomba d'un dels millors pintors de la història de l'art italià [Giambattista Pittoni] que va morir a Venècia el 6 de novembre de 1767.

## Obres d'art

* Giambattista Pittoni (Madonna amb nen en glòria i Sants Lawrence, Anthony, James Apòstol, Joseph i Sebastian)

## Referències

* ↑ Eliot Wooldridge Rowlands (1996). The collections of The Nelson-Atkins Museum of Art: Italian paintings, 1300-1800. Kansas City, MO: Nelson-Atkins Museum of Art
# Apardi

Els apardi (plural apardis) foren un tuman (deu mil guerrers) mongol turquitzat de Transoxiana, que apareix al segle xiv.
No consten com a tribu al segle xiii per lo que se suposa que derivarien d'un regiment liderat per un cap individual, en aquest cas per un cap de nom Apardi, que seria el pare del primer cap conegut, Oljeitu Apardi. Se sap que al menys una part dels apardis (els de Sheburghan) eren originàriament de la tribu mongola dels naiman. Eren molt propers als seus veíns karaunes. Foren el principal suport de Qazaghan i del seu net Amir Husayn.
Els seus asentaments principals estaven dividits en dos parts: una era Shaburghan i Ankhud i l'altra l'Arhanq i sud de Khuttal (aquesta era la branca original o major), i cada secció tenia el seu corresponent amir líder: A Sheburghan era Muhammad Khwaja (khoja) Apardi fins al 1359 o 1360 i després de morir el va succeir el seu fill Zinda (o Zinde) Hasham (Kasham) Apardi; a l'Arhanq i Khuttal era Oljaitu Apardi que es esmentat fins al 1374 i va morir en aquesta data o poc després sent succeit per Khoja Yusuf Apardi. Les dues branques eren generalment amigues i aliades; al Khuttalan compartien el territori amb els Khuttalani també en bons termes.
Zinda Hasham va obtenir de Tamerlà com esposa a una de les esposes d'Amir Husayn, l'abnegada Dilshad Agha; tot i així es va revoltar contra Tamerlà el 1370 per dues vegades i finalment el 1371 fou privat del seu domini de Sherburghan que Tamerlà va concedir a Buyan Timur, amir fill d'Ak Bugha, que era d'origen tribal naiman i fidel personal de Tamerlà. Posteriorment els Apardis van participar en algunes campanyes de Tamerlà però ja no és possible distingir a quina branca pertanyien. Khoja Yusuf Apardi va casar una filla seva, Beg Malik, amb el príncep Umar Shaikh; l'amir va morir el 1388 i el va succeir probablement el seu fill (o germà) Khoja Ali, que va viure fins al 1407, però no se l'esmenta en la lluita de successió de Tamerlà.

## Bibliografia

* The Rise and Rule of Tamerlane, B. F. Manz, pàgs 154 i 155

## Notes

* ↑ així passava també amb els Ja'un-i Qurban, originats en unes tropes de guarnició, i els líders dels quals eren oirats, o els Boroldai, horda de la qual els líders eren orona'ut, d'acord a The Rise and Rule of Tamerlane, per B. F. Manz
* ↑ el primer lider, Apardi, podria haver estat un cap de regiment dels karaunes segons B. F. Manz
* ↑ Qazaghan li va donar com esposa a una de les viudes de Qazan Khan ibn Yasaur
# Pela-soques cara-roig

El pela-soques cara-roig (Climacteris erythrops) és un ocell de la família dels climactèrids (Climacteridae).

## Hàbitat i distribució

Habita la selva pluvial del sud-est d'Austràlia.

## Referències

* ↑ «Pela-soques cara-roig». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/03/2022 (català)
# La increïble dona minvant

La increïble dona minvant (títol original en anglès: The Incredible Shrinking Woman) és una comèdia estatunidenca de ciència-ficció dirigida per Joel Schumacher, estrenada el 1981 i que és l'adaptació d'una novel·la de Richard Matheson, The Shrinking Man. Ha estat doblada al català.

## Argument

Després d'haver estat exposada a una estranya mixtura de diferents productes químics de manteniment de la casa, Pat Kramer comença a encongir-se. Això sorprèn els científics, i li suposa moltes preocupacions en la seva vida quotidiana, emociona el cor d'Amèrica però sobretot atreu l'atenció d'un grup de persones malintencionades, que projecten capturar Pat per tal de descobrir el misteri del seu encongiment per poder utilitzar-lo en altres persones…

## Repartiment

* Lily Tomlin: Pat Kramer/Judith Beasley
* Charles Grodin: Vance Kramer
* Ned Beatty: Dan Beame
* Henry Gibson: Dr. Eugene Nortz
* Elizabeth Wilson: Dr. Ruth Ruth
* Mark Blankfield: Rob
* Maria Smith: Concepcion
* Pamela Bellwood: Sandra Dyson
* John Glover: Tom Keller
* Nicholas Hormann: Logan Carver
* James McMullan: Lyle Parks
* Shelby Balik: Beth Kramer
* Justin Dana: Jeff Kramer
* Richard A. Baker: Sidney
* Mike Douglas: ell mateix
* Dick Wilson: cap del magatzem
* Sally Kirkland: caixera

## Premis i nominacions
### Premis

* 1981: Millor actriu al Fantafestival per Lily Tomlin

### Nominacions

* 1981: Premi Young Artist al millor film familiar (fantastic o comèdia) i Millor jove actriu per Shelby Balik
* 1982: Premi Saturn a la millor actriu per Lily Tomlin

## Referències

* ↑ esadir.cat. . esadir.cat.
* ↑ «The incredible shrinking woman». The New York Times.