OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Blåmannsisen

La Blåmannsisen (sami de Lule: Ålmåjalosjiegŋa) és la cinquena glacera més gran de la Noruega continental. Es troba al límit entre els municipis de Fauske i Sørfold, al comtat de Nordland, a 2 quilòmetres a l'oest de la frontera amb Suècia. El seu punt més alt es troba a 1.560 metres sobre el nivell del mar i el seu punt més baix és a una elevació de 810 metres. Tres glaceres s'estenen des de la capa de gel. Una sortida petita vessa sobre una cresta subglacial al nord d'un llac. A l'est una sortida gran s'estén cap al llac, Leirvatnet. Una sortida més descendeix abruptament cap a l'oest. Els punts de venda oest i nord estan molt esquerdats, com és el musell de la part de glacera oriental a Leirvatnet. La glacera també vessa cap al llac de Blåmannsisvatnet, donant lloc a extenses esquerdes a la glacera per sobre d'aquest llac. Donat el grau de crevassing en els marges, travessant la glacera pot ser perillós, sobretot a finals de primavera o principis d'estiu, quan els ponts de neu poden ser febles.
La capa de gel és típicament de 200-400 m de gruix, superior a 800 metres en alguns llocs. L'altitud línia d'equilibri (ELA) és del voltant de 1.100 metres al costat oriental de la capa de gel, a sobre de la sortida del Leirvatnet. Les imatges de satèl·lit, incloent l'utilitzat per Google Earth, mostren l'extensa capa que ha retrocedit però, en els últims anys en comú amb altres capes de gel temperades a Noruega. El marge sud de la glacera presenta una petita llengua exposada des de la retirada de la Petita Edat de Gel "amb una morena final ben formada marcant un ex marge.

## Referències

* ↑ Store norske leksikon. «Blåmannsisen» (en noruec). [Consulta: 2 abril 2012].
* ↑ NVE Rapport nr. 8.
* ↑ NVE Report 3 2008.
* ↑ NVE Report No. 1, 122 p + 10 p app.
# Bni Snous

Bni Snous (àrab بني سنوس) és una comuna rural de la província de Taounate de la regió de Fes-Meknès. Segons el cens de 2014 tenia una població total de 8.811 persones.

## Referències

* ↑ «Population légale d'après les résultats du RGPH 2014 sur le Bulletin officiel N° 6354». Arxivat de l'original el 26 de desembre 2018. [Consulta: 19 novembre 2015].
# Bni Marghnine

Bni Marghnine (en àrab بني مرغنين, Bnī Marḡnīn; en amazic ⴱⵏⵉ ⵎⴰⵔⵖⵏⵉⵏ, Bni Marghnin) és una comuna rural de la província de Driouch, a la regió de L'Oriental, al Marroc. Segons el cens de 2014 tenia una població total de 6.263 persones.

## Referències

* ↑ «Population légale d'après les résultats du RGPH 2014 sur le Bulletin officiel N° 6354». Arxivat de l'original el 26 de desembre 2018. [Consulta: 19 novembre 2015].
# Borso Correggio

Borso Correggio va néixer el vers el 1450 i va ser fill de Manfredo I Correggio i Agnese Pio. Va ser comte sobirà de Correggio el 1476 a la mort del seu pare, obtenint el diploma imperial el 27 de maig de 1517, que el reconeixia comte de l'imperi. Va ser també senyor de Campagnola, Rossena i Fabbrico, i senyor de Scurano i Bazzano.
Patrici de Parma i Venècia.
El 1485 va obtenir el privilegi del rei d'Hongria de quarterar el seu blasó amb els dels Hunyadi i va ser cavaller del rei d'Hongria el 1487.
Va ser capità de l'exèrcit del duc de Ferrara el 1476.
Conseller de duc de Milà (1484), ambaixador del duc de Milà a Hongria (1485), ambaixador del duc de Milà a Hongria el 1485, ambaixador del duc de Milà a Ferrara el 1487.
Va morir a Correggio el desembre del 1503. Estava casat amb Franziska von Brandenburg i va tenir dos fills i quatre filles: Manfredo II Correggio, Gianfrancesco II Correggio, Agnese, Caterina, Margherita i Maddalena.

## Referències

* ↑ «Borso I, conte sovrano di Correggio». [Consulta: 29 abril 2021].
* ↑ e-borghi. «Correggio» (en anglès). [Consulta: 29 abril 2021].
* ↑ «Correggio» (en anglès). [Consulta: 29 abril 2021].
# Phalanger matabiru

Phalanger matabiru és una espècie de marsupial de la família dels falangèrids. Viu en un parell d'illes de l'arxipèlag de les Moluques, a l'est d'Indonèsia. Antigament es considerava que era una subespècie del cuscús de les Moluques (P. ornatus).

## Referències

* ↑ Phalanger matabiru al web Mammal Species of the World
Espècies vivents de diprotodonts :
Regne Animalia · Embrancament Chordata · Classe Mammalia · Infraclasse Metatheria :
Subordre Vombatiformes :
Subordre Phalangeriformes (continua més avall) :
Subordre Phalangeriformes (continua més amunt) :
Subordre Macropodiformes (continua més avall) :
Subordre Macropodiformes (continua més amunt) :
# Contra Apió

Contra Apió (llatí: Contra Apionem o In Apionem) és una obra en grec escrita cap al 93 dC per l'historiador jueu Flavi Josep, també coneguda com a Sobre l'Antiguitat dels jueus, títol que indica el seu caràcter polèmic contra un gramàtic egipci, Apió que havia desacreditat la validesa i antiguitat del judaisme. En ella, Josep emfatitza amb diverses fonts el valor de la religió, el poble i la cultura jueva, davant un públic hel·lenitzat. Conté importants dades històriques sobre el poble jueu, i també al·lusions a la cronologia de l'antic Egipte, els hicsos, i la successió faraònica, extrets de l'historiador Manethó. En aquesta obra es troba una descripció dels llibres sagrats del Tanach, la Bíblia Hebrea.

## Referències

* ↑ «www.perseus.tufts.edu/» (en anglès).

## Bibliografia

* Flavio Josefo. Editorial Gredos. Madrid. ISBN 978-84-249-1636-7.
* Flavio Josefo. Alianza Editorial. Madrid. ISBN 978-84-206-6014-1.
# Solella de Can Bernat

La Solella de Can Bernat és una solana a cavall dels termes municipals de Castellcir i Sant Quirze Safaja, a la comarca del Moianès.
És en el sector central-nord del terme de Sant Quirze Safaja, a ponent de la carretera C-1413b i en el vessant de migdia de la Carassa, al nord de les masies de Can Bernat i de Cal Mestre.

## Enllaços externs

* La Solella de Can Bernat en el seu entorn a l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Sants Metges de la Sénia

Els Sants Metges de la Sénia és una capella de la Sénia (Montsià) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Petita capella, situada a 1,5 km del poble en direcció a Benifassar.
És de planta rectangular, amb murs de 50 cm de gruix. L'única obertura és la porta, al mur que mira al poble, amb llinda en forma d'arc escarser d'una sola peça de pedra i brancals també de pedra. Sobre la porta hi ha un petit orifici quadrangular. La teulada és a dues vessants amb teula àrab. Sobre la segona teula del carener hi ha una creu moderna de ferro.
A l'interior presenta volta de canó i un petit altar d'aparença moderna que sosté les figures, també recent, de Sant Cosme i Sant Damià.

## Història

La construcció original era de la primera meitat del segle XIx, tal com indica la data gravada a la llinda de la porta (1832). El 1980 fou restaurada i en part modificada.
En una fotografia de l'any 1935 de l'Inventari d'Esglésies de Gavin es veu l'estat original de la façana. La porta no arribava fins al terra sinó que era una mena de finestra amb llindar de pedra, avui eliminat. L'orifici actual de sobre la porta era més gran i amb llindar i brancals de pedra.
Al segle xviii ja existia una ermita a aquest lloc, ja que la sentència del plet entre la sènia, Ulldecona i Joan Bta. Lostau sobre l'ús i aprofitament del riu Sènia (2/2/1786) diu: "abrió una nueva acequia junto a la ermita de Santos Médicos, tomando las aguas de otra que servia para el Molino de Malau propio de la Cenia…" L'advocació dels Sants Metges devia ser un vot del poble per la pesta.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «Sants Metges de la Sénia». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 19 agost 2021].
# Lleó II de Constantinoble

Lleó II Teotoquita (en grec medieval Λεόντιος Θεοτοκίτης) va ser patriarca de Constantinoble l'any 1189. Va ser precedit i succeït per Dositeu de Constantinoble.
Va ser patriarca en temps de l'emperador Isaac II Àngel, que el va nomenar patriarca al mes de març i el va deposar al setembre d'aquell mateix any. Tant el nomenament com la destitució l'emperador els va atribuir a una visió de la Mare de Déu.

## Referències

* ↑ Grumel, Venance «La chronologie des patriarches de Constantinople de 1111 à 1206». Études Byzantines, 1, 1943, pàg. 261.
# Botifarrada

La botifarrada és un àpat comunitari en el que un grup de gent es reuneix per cuinar i menjar botifarres a la brasa, entre d'altres aliments.
El convit pot ser privat entre un grup d'amics o família o obert a tothom, en cas de ser promogut per una administració o entitat.
La història d'aquest àpat està relacionada amb la festa de Carnaval, època en la qual solien celebrar-se menjars populars que tenien com a ingredients bàsics el porc i els ous.
Tot i això, en l'actualitat a Catalunya és costum fer la botifarrada en qualsevol moment de l'any per passar una bona estona tots plegats xerrant, menjant i bevent.

## Història

Com altres menjades col·lectives, les botifarrades eren obertes a tothom, vilatans i forasters. En el passat, se celebraven per obsequiar els pobres locals o de la contrada i els gitanos, coincidint amb la pre-Quaresma o altres festes assenyalades. Podria ser, doncs, que ja se celebressin durant l'edat mitjana. Malgrat tot, no s'ha trobat cap documentació que avali aquesta hipòtesi. Actualment són un acte lúdic, en el qual participen veïns, forasters i, fins i tot, turistes i han perdut el caràcter assistencial.
Algunes d'aquestes festes es van prohibir durant la dictadura franquista perquè coincidien amb el Carnaval, que no es podia celebrar. Per aquest motiu, el consum i la producció de la botifarra d'ou va patir un descens, que es va recuperar de manera notable a partir de la dècada dels vuitanta. En alguns casos, les comissions de festes van haver de lluitar i realitzar diferents gestions amb el Govern Civil perquè els donessin els permisos necessaris per reiniciar la tradició.

## Botifarrades populars

A la de la Festa Major de Gràcia s'organitza una gran botifarrada.

## Referències

* ↑ «botifarrada | enciclopèdia.cat». [Consulta: 20 agost 2020].
* ↑ «Butifarrada en La Boquería» (en castellà), 02-02-2015. [Consulta: 20 agost 2020].
* ↑ «Botifarrada - Festa Major de Gràcia». Arxivat de l'original el 2008-09-22. [Consulta: 20 agost 2020].

## Vegeu també

* Calçotada
* Cargolada
* Graellada
# Alpha 66

Alpha 66 és una organització armada anticastrista d'extrema dreta que basa les seves accions en contra del Govern de la República de Cuba, amb base a Miami, Estats Units.
Durant els anys 60 va protagonitzar nombrosos atacs i sabotatges en territori cubà amb el finançament de la CIA. L'any 1962 va rebre 256.000 $ de l'agència d'intel·ligència estatunidenca. Un dels seus fundadors fou Antonio Veciana que seria condemnat posteriorment per tràfic de drogues. Algunes investigacions han descobert connexions entre Alpha 66 i Lee Harvey Oswald poc abans del magnicidi de Dallas.

## Referències

* ↑ Montero Lama, Ángel. JFK 1963-2013 : 50 años de mentiras. El Casar (Guadalajara): Poe Books, 2013, p. 300. ISBN 9788494131516.
* ↑ Dale Scott, Peter. Deep Politics and the Death of JFK (en anglès). University of California Press, 1993, p. 255. ISBN 9780520917842.
* ↑ «Former CIA Operative Argues Lee Harvey Oswald's Cuba Connections Went Deep» (en anglès). [Consulta: 17 març 2019].
# Alpha (Nova Jersey)

Alpha és una població dels Estats Units a l'estat de Nova Jersey. Segons el cens del 2000 tenia 2.482 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Alpha tenia 2.482 habitants, 989 habitatges, i 688 famílies. La densitat de població era de 563,7 habitants/km².
Dels 989 habitatges en un 31,2% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 54,6% hi vivien parelles casades, en un 11% dones solteres, i en un 30,4% no eren unitats familiars. En el 26,9% dels habitatges hi vivien persones soles el 13,7% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,5 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,05.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 24,4% tenia menys de 18 anys, un 6% entre 18 i 24, un 31,3% entre 25 i 44, un 20,7% de 45 a 60 i un 17,5% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 38 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 90,1 homes.
La renda mediana per habitatge era de 42.209 $ i la renda mediana per família de 45.435 $. Els homes tenien una renda mediana de 39.957 $ mentre que les dones 26.576 $. La renda per capita de la població era de 20.104 $. Aproximadament el 5,5% de les famílies i el 7,6% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Alpha». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 8 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Alpha». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Anguilla celebesensis

Anguilla celebesensis és una espècie de peix pertanyent a la família dels anguíl·lids.

## Descripció

* Pot arribar a fer 150 cm de llargària màxima.
* Nombre de vèrtebres: 100-106.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça, salabrosa i marina; demersal; catàdrom i de clima tropical (24°N-11°S).

## Distribució geogràfica

Es troba al Pacífic occidental: des d'Indonèsia fins a les illes Filipines i Nova Guinea. També és present a Samoa i la Samoa Nord-americana.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Schrank, F. von P., 1798. Fauna Boica. Durchgedachte Geschichte der in Baieren einheimischen und zahmen Thiere. Nürnberg. Fauna Boica v. 1: i-xii + 1-720.
* ↑ Kaup, J. J., 1856. Catalogue of the apodal fish in the collection of the British Museum. Londres. Cat. Apodal Fish: 1-163, Pls. 1-19.
* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 4 «Anguilla celebesensis» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).
* ↑ Kottelat, M., A.J. Whitten, S.N. Kartikasari i S. Wirjoatmodjo, 1993. Freshwater fishes of Western Indonesia and Sulawesi = Ikan air tawar Indonesia Bagian Barat dan Sulawesi. Periplus Editions, Hong Kong. 344 p.
* ↑ Riede, K., 2004. Global register of migratory species - from global to regional scales. Final Report of the R&D-Projekt 808 05 081. Federal Agency for Nature Conservation, Bonn, Alemanya. 329 p.
* ↑ Wass, R.C., 1984. An annotated checklist of the fishes of Samoa. Natl. Ocean. Atmos. Adminis. Tech. Rept., Natl. Mar. Fish. Serv., Spec. Sci. Rept. Fish. (781).
* ↑ Arthur, J.R. i S. Lumanlan-Mayo, 1997. Checklist of the parasites of fishes of the Philippines. FAO Fish. Tech. Pap. 369, 102 p. FAO, Roma.
* ↑ Ganaden, S.R. i F. Lavapie-Gonzales, 1999. Common and local names of marine fishes of the Philippines. Bureau of Fisheries and Aquatic Resources, Filipines. 385 p.
* ↑ Herre, A.W.C.T., 1923. A review of the eels of the Philippine archipelago. Philipp. J. Sci. 23(2):123-236.
* ↑ Herre, A.W.C.T., 1935. Philippine fish tales. D.P. Perez Company, Manila, les Filipines. 302 p.
* ↑ Herre, A.W.C.T., 1953. Check list of Philippine fishes. Res. Rep. U.S. Fish Wild. Serv., (20):977 p.
* ↑ Larson, H.K. i B. Pidgeon, 2004. New records of freshwater fishes from East Timor. The Beagle, Records of the Museums and Art Galleries of the Northern Territory vol. 20: 195-198.
* ↑ Nguyen, H.P. i N.T. Nguyen, 1994. Checklist of marine fishes in Vietnam. Vol. 2. Osteichthyes, from Elopiformes to Mugiliformes. Science and Technics Publishing House, Vietnam.
* ↑ Schuster, W.H. i R. Djajadiredja, 1952. Local common names of Indonesian fishes. W.V. Hoeve, Bandung, Indonèsia. 276 p.
* ↑ Smith, D.G., 1999. Anguillidae. Freshwater eels. P. 1630-1636. A: K.E. Carpenter i V.H. Niem (eds.). FAO species identification guide for fishery purposes. The living marine resources of the WCP. Vol. 3. Batoid fishes, chimaeras and bony fishes part 1 (Elopidae to Linophrynidae). FAO, Roma.

## Bibliografia

* Ege, V., 1939. Revision of the genus Anguilla Shaw - a systematic, phylogenetic and geographical study. Dana Rep. 16 (3):1-256.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Alter (cràter)

Alter és un cràter d'impacte que es troba en l'hemisferi nord de la cara oculta de la Lluna, al sud-oest del cràter més gran Robertson, i a l'est d'Ohm.
La vora exterior d'Alter ha estat degradada per l'erosió posterior, sobretot als extrems nord i sud. Presenta un petit cràter en el bord sud-sud-est, i una esquerda recorre el sòl des de la vora sud cap al nord-nord-est. El material d'un sistema de marques radials creua el sòl del cràter des de l'est, formant un parell de bandes febles.

## Cràters satèl·lit

Per convenció aquests elements són identificats en els mapes lunars posant la lletra en el costat del punt centre del cràter que està més proper a Alter.
| Cràters satèl·lit | Alter Coordenades Diàmetre K 16° 18′ N, 106° 00′ O﻿ / ﻿16.3°N,106.0°O﻿ / 16.3; -106.0﻿ (Alter K) 22 km W 20° 24′ N, 109° 12′ O﻿ / ﻿20.4°N,109.2°O﻿ / 20.4; -109.2﻿ (Alter W) 52 km |

## Vegeu també

* Llista de cràters lunars
* Selenografia

## Referències

* (WGPSN), IAU Working Group for Planetary System Nomenclature. «Gazetteer of Planetary Nomenclature. 1:1 Million-Scale Maps of the Moon» (en anglès). UAI / USGS, 13-02-2013. [Consulta: 6 abril 2016].
* Andersson, L. E.; Whitaker, E. A.,. NASA Catalogue of Lunar Nomenclature (en anglès). NASA RP-1097, 1982.
* Blue, Jennifer. «Gazetteer of Planetary Nomenclature» (en anglès). USGS, 25-07-2007. [Consulta: 2 gener 2012].
* Bussey, B.; Spudis, P.. The Clementine Atlas of the Moon (en anglès). Nueva York: Cambridge University Press, 2004. ISBN 0-521-81528-2.
* Cocks, Elijah E.; Cocks, Josiah C.. Who's Who on the Moon: A Biographical Dictionary of Lunar Nomenclature (en anglès). Tudor Publishers, 1995. ISBN 0-936389-27-3.
* McDowell, Jonathan. «Lunar Nomenclature» (en anglès). Jonathan's Space Report, 15-07-2007. [Consulta: 2 gener 2012].
* Menzel, D. H.; Minnaert, M.; Levin, B.; Dollfus, A.; Bell, B. «Report on Lunar Nomenclature by The Working Group of Commission 17 of the IAU» (en anglès). Space Science Reviews, 12, 1971, pàg. 136.
* Moore, Patrick. On the Moon (en anglès). Sterling Publishing Co, 2001. ISBN 0-304-35469-4.
* Price, Fred W. The Moon Observer's Handbook (en anglès). Cambridge University Press, 1988. ISBN 0521335000.
* Rükl, Antonín. Atlas of the Moon (en anglès). Kalmbach Books, 1990. ISBN 0-913135-17-8.
* Webb, Rev. T. W.. Celestial Objects for Common Telescopes, 6ª edición revisada (en anglès). Dover, 1962. ISBN 0-486-20917-2.
* Whitaker, Ewen A. Mapping and Naming the Moon (en anglès). Cambridge University Press, 2003. 978-0-521-54414-6.
* Wlasuk, Peter T. Observing the Moon (en anglès). Springer, 2000. ISBN 1-85233-193-3.

## Enllaços externs

* "Alter (cràter)". Gazetteer of Planetary Nomenclature. USGS Astrogeology Research Program. (anglès)
* «Digital Lunar Orbiter Photographic Atles of the Moon» (en anglès). [Consulta: 29 juny 2018].
* «LROC :: QuickMap - Targeting Mapa LROC» (en anglès). [Consulta: 29 juny 2018].
* «The-moon.wikispaces.com: Alter» (en anglès). Arxivat de l'original el 2010-08-12. [Consulta: 29 juny 2018].
# Antena de Oro 2022

La llista de guardonats de la XLIX edició dels premis Antena de Oro 2022 va ser anunciada l'11 de novembre de 2022. L'entrega dels premis va tenir lloc el 26 de novembre al Gran Casino d'Aranjuez, presentada per la presentadora de TVE Ana Belén Roy. A continuació la llista de guardonats:

## Televisió

* Alaska pel Benidorm Fest i Cine de Barrio (TVE)
* Guillermo Pascual, d'Antena 3
* Informativos de Fin de Semana amb José Ribagorda i Ángeles Blanco, de Telecinco
* Núria Roca Granell, de laSexta
* Horizonte, amb Íker Jiménez i Carmen Porter, de Cuatro
* Classics amb José Luis Garci, de TRECE.

## Ràdio

* Aimar Bretos, de Cadena SER
* Pilar García Muñiz, de Cadena COPE
* Juan Diego Guerrero, de Onda Cero
* Carlos Garrido, de RNE
* Federico Jiménez Losantos, d'EsRadio.

## Trajectòria Professional

* Ramón Torrelledó per La Partytura

## Especials

* Esther Ruiz

## Referències

* ↑ «Lista de ganadores de las Antenas de Oro de Televisión y Radio 2022». El Periódico, 17-11-2022. [Consulta: 17 novembre 2022].
* ↑ Aimar Bretos, Alaska, Pilar García Muñíz, Garci o Nuria Roca, entre los premiados con las Antenas de Oro 2022, Europa Press, 26 de novembre de 2022
* ↑ Aimar Bretos, Antena de Oro 2022: "Hay nuevas generaciones de oyentes que están esperándonos a cambio de que les devolvamos lo mejor de nosotros", Cadena Ser, 27 de novembre de 2022

## Vegeu també

* Premis Ondas 2022

## Enllaços externs

* Fotografies de l'entrega dels premis a Libertad Digital
* de l'entrega de premis Antena de Oro 2022 a YouTube
# Antena de Oro 2018

La llista de guardonats de la XLVI edició dels premis Antena de Oro 2018 va ser anunciada el 23 d'octubre de 2018. L'entrega es va realitzar al Gran Casino d'Aranjuez el 17 de novembre de 2018.

## Televisió

* Sandra Golpe, Antena 3 Noticias, d'Antena 3.
* Roberto Leal, Operación Triunfo de La 1.
* Carlos Sobera, First Dates, de Cuatro.
* Iñaki López, La Sexta noche, de La Sexta.
* Informativos Telecinco, de Telecinco.
* Trece al dia de 13 TV.

## Ràdio

* José Antonio Marcos, Hora 14 de la Cadena SER.
* Julián Cabrera, cap dels Serveis Informatius d'Onda Cero.
* Ignacio Elguero, La estación Azul de RNE.
* La Brújula, d'Onda Cero.
* Miguel Benito, Todos seguros de Capital Radio.
* Pilar Cisneros, Mediodía COPE.
* Las mañanas Kiss de Kiss FM.

## Trajectòria professional

* Alfonso Nasarre Goicoechea

## Cultura

* Café Teatro 'El Rincón de la Rodríguez',

## Antenes Extraordinàries

* Calidad Pascual, en el 50è aniversari de la seva fundació
* Fundación de Estudios Estratégicos Internacionales

## Autonomies

* José Luis Mendoza,
* Javier Fernández Fernández
* Inés Arrimadas
* Pío García Escudero

## Referències

* ↑ «Roberto Leal, también Antena de Oro 2018». La Vanguardia, 23-10-2018. [Consulta: 25 octubre 2018].
* ↑ Iñaki López y su peculiar forma de recibir la Antena de Oro 2018 y la sorpresa de 'OT 2017' marcan la gala, formulatv.com
* ↑ Iñaki López, Sandra Golpe, Roberto Leal y Ana Samboal recogen sus Antenas de Oro, El Confidencial, 18 de novembre de 2018
# Altishofen

Altishofen és un municipi del cantó de Lucerna (Suïssa), situat al districte de Willisau.

## Referències

* ↑ «Liste officielle des communes de la Suisse - 01.01.2021» (en francès). Oficina Federal d'Estadística. [Consulta: 8 gener 2021].
# Anita (Iowa)

Anita és una població dels Estats Units a l'estat d'Iowa. Segons el cens del 2000 tenia 1.049 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Anita tenia 1.049 habitants, 454 habitatges, i 285 famílies. La densitat de població era de 236,9 habitants per km².
Dels 454 habitatges en un 26,4% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 51,1% hi vivien parelles casades, en un 9,3% dones solteres, i en un 37,2% no eren unitats familiars. En el 33,7% dels habitatges hi vivien persones soles el 19,2% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,21 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,81.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 21,5% tenia menys de 18 anys, un 6,9% entre 18 i 24, un 24% entre 25 i 44, un 22% de 45 a 60 i un 25,5% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 44 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 83,3 homes.
La renda mediana per habitatge era de 28.984 $ i la renda mediana per família de 42.578 $. Els homes tenien una renda mediana de 28.393 $ mentre que les dones 20.223 $. La renda per capita de la població era de 15.672 $. Entorn del 5,5% de les famílies i el 8,1% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Anita». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-12. [Consulta: 6 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Anita». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.