OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Antoni Pau Centena

Antoni Pau Centena (Serrallonga, 16 de maig del 1616 - Barcelona, 11 de desembre del 1691) va ser un religiós nascut al Vallespir que s'establí a Barcelona.

## Biografia

Estudià a Camprodon i posteriorment a les universitats de Perpinyà, València, Barcelona i Salamanca i s'especialitzà en teologia. Després de ser ordenat sacerdot pel bisbe de Barcelona, va ser rector d'Orpí i de Sant Fèlix de Sabadell (1644-1654). A Sabadell gestionà la vinguda d'una comunitat de frares caputxins, que van fundar el primer convent que hi hagué a la ciutat. Atès que gaudia d'un gran prestigi com a músic, va ser el primer clergue de la capital vallesana que fomentà l'educació musical dels ciutadans.
Renuncià al rectorat per traslladar-se a Roma (1655), on Alexandre VII li atorgà el títol de degà de la catedral de Barcelona i el de prior de Sant Joan d'Isil el 16 de maig del 1658.
L'Escola de Crist comissionà Agustí Antoni Minuart i Parets perquè n'escrigués una biografia laudatòria, El solitario en poblado. Vida del venerable e ilustre doctor Antonio Pablo Centena.
El seu epitafi feia:
| « | Antonius Paulus Centena, Sanctæ Theologiæ Doctor, Hujus almæ eeclesiæ Decanus. Vir Vitâ conspicuus, pænitentiâ stylita: In frequentibus Dæmonum victoriis Alter Antonius; Novus solitarius in civitate. Paulus moritur mundo Vivit in cœlo, Piâ credulitate. Obiit die 11 decembris M. DC. XCI. | » |

## Referències

* ↑ Fr. Agustín Antonio MINUART. Vida del Ven Dr. Antonio Pablo Centena. J. Piferrer, 1744, p. 516–.
* 1 2 Nomenclàtor. «Carrer del Rector Centena». Ajuntament de Sabadell.
* ↑ Capeille, Jean. Dictionnaire de biographies roussillonnaises. Perpignan: Imp. Lib. Cat. J. Comet, 1914, p. 121-122. (facsímil Marseille: Laffitte Reprints, 1978)

## Bibliografia

* Ramon Corts, Joan Galtés, Albert Manent Diccionari d'història eclesiàstica de Catalunya I: A-C Barcelona: Generalitat de Catalunya-Ed. Claret, 1998 ISBN 9788439346135
* Minuart, Agustí Antoni. El Solitario en Poblado: vida del Venerable e ilustre Doctor Antonio Pablo Centena. Barcelona: Juan Piferrer, 1744 [Consulta: 15 abril 2013].
# Avodah Zarah

Avodah Zarah (en hebreu: "culte estranger", que vol dir "idolatria" o "adoració estranya") és el nom d'un tractat del Talmud, que es troba a l'ordre de Nezikin, el quart ordre del Talmud que tracta sobre els danys. El tema principal del tractat són les lleis relatives als jueus que viuen entre els gentils, incloses les reglamentacions sobre la interacció entre els jueus i els "idòlatres" (que representaven a la majoria de la població gentil durant la redacció el Talmud), tant per allunyar als jueus de l'acte de la idolatria en totes les seves formes, així com el distanciament dels jueus de l'amenaça de l'assimilació cultural.
Degut al seu tema, el tractat Avodah Zarah probablement ha estat el tractat més controvertit del Talmud, i històricament ha estat objecte de crítiques per part de l'Església Cristiana. Els cristians veuen la polèmica del tractat com dirigida contra ells, representat-los com idòlatres i immorals. L'actitud jueva ortodoxa tradicional ha estat que el tractat va ser escrit en temps de la persecució romana, i que això és el que generalment s'entén per "idolatria" en el tractat.
La col·locació del tractat en l'ordre de "danys" diu alguna cosa sobre l'actitud dels savis cap a la idolatria. En participar en la idolatria, es veu a una persona com en efecte negant la creació de Déu i causant un dany real a les forces espirituals de la creació. També té l'efecte d'eliminar l'acció de la idolatria d'una noció purament abstracta a una transgressió real, amb efectes tangibles i càstigs, juntament amb el robatori i la presa d'un fals jurament.

## Referències

* ↑ chabad.org/
Nezikín (סדר נזיקין)
Bava Kama
Bava Metzià
Bava Batra
Sanedrí
Makot
Xevuot
Eduyot
Avodah Zarah
Pirkei Avot
Horayot :
# Synchiropus rameus

Synchiropus rameus és una espècie de peix de la família dels cal·lionímids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 15 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix marí, de clima tropical i demersal.

## Distribució geogràfica

Es troba al nord-oest d'Austràlia i Nova Caledònia.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ Allen, G.R. i R. Swainston, 1988. The marine fishes of north-western Australia: a field guide for anglers and divers. Western Australian Museum, Perth. 201 p.
# Selecció de futbol de Belarús

La selecció de futbol de Belarús representa Belarús a les competicions internacionals de futbol. És controlada per la Federació de Futbol de Belarús.

## Participacions en la Copa del Món

* Del 1930 al 1994 - No hi participà, formava part de l'URSS
* Del 1998 al 2014 - No s'hi classificà

## Participacions en el Campionat d'Europa

* Del 1960 al 1992 - No hi participà, formava part de l'URSS
* Del 1996 al 2016 - No s'hi classificà

## Entrenadors

* Mihail Verhejenka 1992 - 1994
* Siarhej Barouski 1994 - 1996
* Mihail Verhejenka 1997 - 1999
* Siarhej Barouski 1999 - 2000
* Eduard Malofeev 2000 - 2003
* Valery Stralcou (temporal) 2002
* Anatoly Baidachny 2003 - 2005
* Yuri Puntus 2006 - 2007
* Bernd Stange 2007 - Present

## Jugadors
### Jugadors amb més partits

Jugadors amb més de 50 internacionalitats
| # | Jugador | Partits | Gols |
| 1 | Aliaksandr Kulchiy | 82 | 5 |
| 2 | Siarhei Hurenka | 80 | 3 |
| 3 | Sergei Shtanyuk | 71 | 3 |
| 4 | Maksim Ramàixtxanka | 64 | 20 |
| 5-6 | Valentin Belkevich | 56 | 10 |
| 5-6 | Sergei Omelyanchuk | 56 | 1 |
| 7-8 | Aliaksandr Hleb | 52 | 6 |
| 7-8 | Andrei Ostrovsky | 52 | 1 |

### Jugadors amb més gols

Jugadors amb més de 10 gols'
| # | Jugador | Gols | Partits |
| 1 | Maksim Ramàixtxanka | 20 | 64 |
| 2 | Vitali Kutuzov | 13 | 49 |
| 3 | Valentin Belkevich | 10 | 56 |

## Estadístiques

* Primer partit
| Lituània | 1 - 1 | Belarús |
Vílnius, Lituània
* Major victòria
| Belarús | 5 - 0 | Lituània |
Minsk, Belarús
* Major derrota
| Àustria | 5 - 0 | Belarús |
Innsbruck, Àustria

## Enllaços externs

* Federació de Futbol (rus)
* Football.by (rus)
* Futbol belarús (1992-1999)
# Bruceville-Eddy

Bruceville-Eddy és una població dels Estats Units a l'estat de Texas. Segons el cens del 2000 tenia 1.490 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Bruceville-Eddy tenia 1.490 habitants, 543 habitatges, i 432 famílies. La densitat de població era de 178,1 habitants/km².
Dels 543 habitatges en un 37,2% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 65% hi vivien parelles casades, en un 9% dones solteres, i en un 20,4% no eren unitats familiars. En el 18,2% dels habitatges hi vivien persones soles el 9,2% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,74 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,1.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 29,7% tenia menys de 18 anys, un 5,9% entre 18 i 24, un 30,3% entre 25 i 44, un 21,7% de 45 a 60 i un 12,3% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 35 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 96,6 homes.
La renda mediana per habitatge era de 36.089 $ i la renda mediana per família de 39.766 $. Els homes tenien una renda mediana de 30.139 $ mentre que les dones 19.125 $. La renda per capita de la població era de 15.642 $. Aproximadament el 9,4% de les famílies i l'11,8% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Bruceville-Eddy». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-16. [Consulta: 12 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Bruceville-Eddy». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2011-06-06. [Consulta: 12 agost 2010].
# Bohúňovo

Bohúňovo és un poble i municipi d'Eslovàquia. Es troba a la regió de Košice, a l'est del país.

## Història

La primera referència escrita de la vila data del 1243.
# La Violeta (Riells del Fai)

La Violeta és una casa destacada del poble de Riells del Fai, en el terme municipal de Bigues i Riells, al Vallès Oriental. És a l'extrem nord del poble.
Està situada a llevant del lloc on té el final la carretera BV-1483, al nord de la Sagrera, al nord-oest del mas Viaplana, just a llevant d'on surt el Camí de Sant Miquel del Fai.

## Referències

* ↑ «La Violeta | Mapes de Patrimoni Cultural». [Consulta: 5 febrer 2022].

## Enllaços externs

* La Violeta en el seu entorn, a l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Fortuna (cantant)

Fortuna, nom artístic de Fortunée Joyce Safdié (Sao Paulo, 1958), és una cantant, compositora i actriu sefardí brasilera que canta principalment en hebreu i en ladino.

## Biografia

Fortuna nasqué a Sao Paulo en el si d'una família sefardita. Des de petita cresqué envoltada de la música, la dansa i el teatre. L'any 1980, quan començava a ser coneguda com a cantant, escrigué unes cançons en col·laboració amb el poeta brasiler també jueu Paulo Leminski, però el moment que canvià definitivament la seva carrera musical per esdevenir una artista jueva fou quan va fer un viatge a Israel, l'any 1991. Allà va escoltar unes cançons en ladino i aleshores decidí fer un gir a la seva carrera musical i oferir des del 1992 un espectacle on es barreja música, dansa i una mica de teatre per recrear la riquesa cultural de la comunitat sefardita. A més, Fortuna es va posar a investigar i localitzar cançons antigues que pràcticament havien caigut en l'oblit, i les ha anat gravant en discos, que s'han distribuit per Argentina, Espanya, Israel i els Estats Units d'Amèrica. Els seus recitals s'han vist, a més de moltes ciutats del Brasil, a París, a Nova York (i també a la seu de les Nacions Unides), a Miami, a Amsterdam, a La Haia, a Anvers, a Évora, a Buenos Aires, a Santiago de Xile, a Caracas i a la celebració dels 3000 anys de la fundació de Jerusalem.
Ha rebut diversos premis al Brasil per les seves contribucions musicals i també teatrals.

## Referències

* ↑ «Nome de sorte» (en portuguès brasiler). Istoé, 12-04-2000. [Consulta: 5 juny 2023].
* ↑ «Fortuna se volta para a música brasileira em "Novo Mundo"». UOL, 03-08-2005. Arxivat de l'original el 2007-07-01. [Consulta: 5 juny 2023].
* ↑ «Fortuna mescla cultura brasileira e judaica» (en portuguès brasiler). Diário do Grande ABC, 26-05-2012. [Consulta: 5 juny 2023].

## Enllaços externs

* Pàgina web oficial de Fortuna
# Thomas Damuseau

Thomas Damuseau (Grenoble, 18 de març de 1989) és un ciclista francès, que fou professional del 2011 al 2015.

## Palmarès

* 2013
** Classificació de la Muntanya al Critèrium del Dauphiné

### Resultats al Giro d'Itàlia

* 2013. 53è de la classificació general

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a museociclismo.it
# Avel an Tre'ch

Avel an Trec'h és una revista desapareguda, publicada a Bretanya en bretó i propera al moviment autonomista bretó.
El 1947, Youenn Olier havia profetitzat la desaparició de la llengua bretona i la seva desagregació des del 1947 amb el partit polític que va crear el 1945 An Avel i la seva revista Avel an Trec'h. Un dels membres del partit fou Pierre Loquet, futur membre del Moviment d'Organització de Bretanya (MOB). De 1945 a 1948, el principal col·laborador d'aquesta revista nacionalista de Youenn Olier fou Yann Ar Gall.
# Illes Roca

Les illes Roca són un grup de petites illes i illots rocosos situats entre els illots Cruls i Anagrama, al costat sud del passatge Francés a l'arxipèlag Wilhelm, enfront de la costa oest de la península Antàrtica. Les illes Argentina es troben 16 quilòmetres al sud-est.
L'illa major rep el nom de Locator.

## Història i toponímia

Van ser descobertes i cartografiades per la Tercera Expedició Antàrtica Francesa del 1903-1905 i la Quarta del 1908-1910, totes dues al comandament de Jean-Baptiste Charcot, qui les va anomenar en honor a Juliol Argentí Roca, president de la Nació Argentina durant dos períodes (1880-1886 i 1898-1904).
Han figurat incorrectament amb el nom d'illots Rocca en cartes nàutiques xilenes i estatunidenques. El nom Roca també va anar incorrectament aplicat als illots Anagrama en publicacions argentines i britàniques.
Al març del 1958, van tornar a ser cartografiades pel British Antarctic Survey, des del vaixell John Biscoe, amb ajuda de fotografies aèries de l'helicòpter del HMS Protector. Després d'aquest treball, el Comitè de Topònims Antàrtics del Regne Unit va identificar correctament les illes Roca, diferenciant-los dels illots Anagrama.

## Reclamacions territorials

L'argentina inclou les illes en el departament Antàrtida Argentina dins de la província de Terra del Foc, Antàrtida i Illes de l'Atlàntic Sud; per a Xile formen part de la comuna Antàrtica de la província Antàrtica Xilena dins de la Regió de Magallanes i de l'Antàrtica Xilena; i per al Regne Unit integren el Territori Antàrtic Britànic. Les tres reclamacions estan subjectes a les disposicions del Tractat Antàrtic.
Nomenclatura dels països reclamants:
* l'Argentina: islotes Roca
* Xile: islotes Roca
* Regne Unit: Roca Islands

## Referències

* ↑ United States Geological Survey. «Roca Islands» (en inglés). geonames.usgs.gov. Geographic Names Information System.
* ↑ «Roca, islotes | Mapa». Mapcarta.
* 1 2 3 4 5 Australian Antarctic Data Centre. «Roca Islands» (en inglés). data.aad.gov.au. SCAR Composite Gazetteer.
* ↑ Pierrou, Enrique Jorge. Toponimia del Sector antártico argentino. Servicio de Hidrografía Naval, 1970, p. 628.
* ↑ Australian Antarctic Data Centre. «Roca, islotes (Argentina)» (en inglés). data.aad.gov.au. SCAR Composite Gazetteer.
* ↑ Morandi, María Cristina. Nomenclador Antártico Argentino (H-920). Buenos Aires: Servicio de Hidrografía Naval, 1993, p. 53.
* ↑ Australian Antarctic Data Centre. «Roca, Islotes (Chile)» (en inglés). data.aad.gov.au. SCAR Composite Gazetteer.
# Bay Hill

Bay Hill és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Florida. Segons el cens del 2000 tenia 5.177 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Bay Hill tenia 5.177 habitants, 1.786 habitatges, i 1.500 famílies. La densitat de població era de 786,9 habitants per km².
Dels 1.786 habitatges en un 39,2% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 76,3% hi vivien parelles casades, en un 5,4% dones solteres, i en un 16% no eren unitats familiars. En el 12,4% dels habitatges hi vivien persones soles el 4,1% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,9 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,17.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 26,5% tenia menys de 18 anys, un 5,6% entre 18 i 24, un 25% entre 25 i 44, un 32,2% de 45 a 60 i un 10,8% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 42 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 96 homes.
La renda mediana per habitatge era de 99.894 $ i la renda mediana per família de 101.246 $. Els homes tenien una renda mediana de 78.170 $ mentre que les dones 38.889 $. La renda per capita de la població era de 46.744 $. Entorn del 3,8% de les famílies i el 4,3% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Bay Hill». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 2 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Bay Hill». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# La Selle-en-Coglès

La Selle-en-Coglès (en bretó Kell-Gougleiz) és un municipi francès, situat a la regió de Bretanya, al departament d'Ille i Vilaine. L'any 2006 tenia 549 habitants.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 589 | 580 | 510 | 491 | 461 | 447 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes ||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001- | Louis Simon | |
# Fàbrica d'Alcohol Vínic de Vilajuïga

La Fàbrica d'Alcohol Vínic de Vilajuïga és un edifici de Vilajuïga (Alt Empordà) inclòs a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És al sud-oest del nucli urbà de la població, a la part posterior de la zona industrial i molt propera a l'estació de tren de Vilajuïga.
És un edifici de planta rectangular format per tres crugies, amb un cos molt més alt que la resta, en forma de torre rectangular, i situat l'extrem meridional. La torre està distribuïda en cinc plantes, amb la coberta de rajols inacabada, mentre que la resta de l'edifici s'estructura en planta baixa i pis, amb la coberta a dues vessants de teula.
La torre combina les obertures rectangulars amb d'altres de mig punt i algunes de tapiades, totes amb els emmarcaments ressaltats. El coronament superior és sobrealçat, amb una àmplia cornisa amb dentat. La decoració consisteix en un seguit de faixes ressaltades verticals, bastides amb maons, amb motllura esglaonada a la part superior.
La resta de la construcció correspon als magatzems de la fàbrica. Aquests presenten portals d'arc de mig punt, a la planta baixa, i obertures d'arc rebaixat i algunes finestres geminades i triforades, al pis, on també hi ha petits òculs circulars. Totes les obertures són bastides amb maons i el parament combinat amb pedra i maons. A l'interior, que ha sofert algunes alteracions i reformes, hi destaquen als arcs parabòlics, també de rajols.
La construcció és del tipus industrial, bastida amb pedra de diverses mides i fragments de terrissa, tot lligat amb ciment.

## Història

L'antiga destil·leria d'alcohol de Vilajuïga fou promoguda pel Sindicat Agrícola de l'Empordà. Va ser projectat pel conegut arquitecte modernista Cèsar Martinell però només se'n va dur a terme una part: la torre del serpentí, els dipòsits i el magatzem. Una ampliació dels anys vuitanta va alterar encara més l'edifici que, en l'actualitat, es troba en un lamentable estat d'abandó.
El projecte preveia la coronació de la torre de destil·lació amb un conjunt de volums formats per voltes de maó de pla, i el tancament dels cups destinats a la fermentació de la brisa amb una estructura d'arcs equilibrats de tres naus. El fet de quedar inacabat ha restat importància a aquest edifici. A més a més, la part construïda tampoc no va arribar als acabats definits en projecte. Les repetides ampliacions i modificacions, sobretot les efectuades durant els anys 80, sempre sense tenir cap cura amb l'edifici original, han incidit negativament en la seva conservació i l'han deixat en un estat molt precari. Actualment es troba abandonat i sense cap ús.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 «Fàbrica d'Alcohol Vínic de Vilajuïga». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 26 agost 2014].
# Antonio Maria Galli

Antonio Maria Galli (Osimo, 18 d'octubre de 1553 - Roma, 30 de març de 1620) va ser un cardenal italià, degà del Col·legi dels Cardenals i bisbe d'Osimo.

## Biografia

La seva família era tradicional en la regió. Admès en la família del cardenal Felice Peretti Montalto, es va fer el seu coppiere i més tard el seu secretari i tresorer privat. Una vegada triat per al pontificat, el Papa Sixt V el va nomenar Scalco o superintendent del refectori papal.

## Bisbat

Va ser triat bisbe de Perugia el 5 de novembre de 1586, sent consagrat l'11 de novembre, en la Capella Sixtina, pel cardenal Giovanni Battista Castrucci, assistit per Pietro Lonelli, bisbe de Gaeta, i per Antonio Meliori, bisbe de San Marco.

## Cardenalat

El 16 de novembre de 1586, va ser nomenat cardenal pel Papa Sixt V, rebent la birreta cardenalícia i el títol de cardenal-presbíter de Santa Agnès en Agonia el 14 de gener de 1587. El 19 de juliol de 1591, es traslladat a la Seu d'Osimo, amb la denominació de cardenal Perusinensis. Va passar al títol de Santa Praxedes, el 30 d'agost de 1600.
Va passar per a l'orde dels cardenals-bisbes i assumeix el Bisbat suburbicari de Frascati, l'1 de juny de 1605. Va passar pel Bisbat suburbicari de Palestrina, el 28 de maig de 1608. Passa al Bisbat suburbicari de Porto-Santa Rufina, el 17 d'agost de 1611. El 16 de setembre de 1615, es Degà del Col·legi Cardenalici i passa al Bisbat suburbicari d'Òstia.

## Conclaves

* Conclave de setembre de 1590 - va participar de l'elecció del Papa Urbà VII.
* Conclave de la tardor de 1590 - va participar de l'elecció del Papa Gregório XIV.
* Conclave de 1591 - va participar de l'elecció del Papa Innocenci IX.
* Conclave de 1592 - va participar de l'elecció del Papa Climent VIII.
* Conclave de març de 1605 - va participar de l'elecció del Papa Lleó XI.
* Conclave de maig de 1605 - va participar de l'elecció del Papa Pau V.

## Referències

* 1 2 3 4 «GALLO, Antonio Maria in "Dizionario Biografico"» (en italià). [Consulta: 24 maig 2020].
* 1 2 «Antonio Maria Cardinal Gallo [Catholic-Hierarchy]». [Consulta: 24 maig 2020].
# Avelesges

Avelesges és un municipi francès situat al departament del Somme i a la regió dels Alts de França. L'any 2007 tenia 51 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet d'Avelesges era de 51 persones. Hi havia 20 famílies de les quals 4 eren unipersonals (4 dones vivint soles i 4 dones vivint soles), 8 parelles sense fills i 8 parelles amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 29 habitatges, 21 eren l'habitatge principal de la família i 8 eren segones residències. Tots els 27 habitatges eren cases. Dels 21 habitatges principals, 19 estaven ocupats pels seus propietaris i 2 estaven llogats i ocupats pels llogaters; 1 tenia tres cambres, 6 en tenien quatre i 14 en tenien cinc o més. 19 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 7 habitatges hi havia un automòbil i a 12 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Avelesges el 2009. :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 0 | 85 a 89 | 0 |
| 0 | 80 a 84 | 4 |
| 0 | 75 a 79 | 0 |
| 0 | 70 a 74 | 0 |
| 8 | 65 a 69 | 0 |
| 0 | 60 a 64 | 0 |
| 0 | 55 a 59 | 0 |
| 0 | 50 a 54 | 4 |
| 0 | 45 a 49 | 4 |
| 4 | 40 a 44 | 4 |
| 8 | 35 a 39 | 4 |
| 0 | 30 a 34 | 0 |
| 0 | 25 a 29 | 0 |
| 0 | 20 a 24 | 0 |
| 0 | 15 a 19 | 4 |
| 0 | 10 a 14 | 4 |
| 4 | 5 a 9 | 4 |
| 0 | 0 a 4 | 0 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 29 persones, 21 eren actives i 8 eren inactives. Les 21 persones actives estaven ocupades(9 homes i 12 dones).. De les 8 persones inactives 5 estaven jubilades, 1 estava estudiant i 2 estaven classificades com a «altres inactius».

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques d'Avelesges a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades d'Avelesges a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.