OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Josep Betriu i Tàpies

Josep Betriu i Tàpies és un empresari català nascut a Oliana (Alt Urgell) l'any 1917, germà de Francesc Betriu, un altre empresari important a la zona. Josep Betriu és conegut principalment per construir l'aeroport de la Seu d'Urgell, aeroport que va pertànyer a la família Betriu fins a la compra dels terrenys per part de la Generalitat de Catalunya per reobrir-lo.
A finals de la dècada de 1960 va triomfar en el món dels negocis a Andorra, centrat en el sector de l'automòbil. Donades les deficiències en transport terrestre a la zona va tindre la idea d'utilitzar el transport aeri per permetre un major desenvolupament econòmic a la regió urgellenca i andorrana. Així doncs va impulsar la construcció de l'aeroport, quelcom inèdit a Espanya i que ni tan sols existia legislació al respecte.

## Referències

* ↑ «La Seu torna a volar» (PDF). La Vanguardia, 28-08-2007. [Consulta: 13 juny 2010].
# Podré Tornar Enrere. El Tribut a Sopa de Cabra

Podré Tornar Enrere. El Tribut a Sopa de Cabra és un disc de 15 versions de Sopa de Cabra, a més d'un tema propi, publicat el 2006 per Música Global sota la direcció artística del periodista musical Pep Blay i editat en commemoració del cinquè aniversari de la dissolució del grup. El CD inclou 15 versions fetes expressament amb motiu del disc per grups d'àmbit català i estatal.
El disc rep el nom d'una de les cançons més conegudes de Sopa de Cabra, i compta amb la participació d'Amaral, Sidonie, Gossos, Pereza, Pastora, Lax'n'Busto, Sabor de Gràcia, Ojos de Brujo, La Troba Kung-Fú, Gertrudis, Beth, Bunbury, Ken Zazpi, Casa Rusa, Roger Mas, Jofre Bardagí, Pedro Javier Hermosilla i Shuarma (exElefantes), a més dels mateixos Sopa de Cabra.
Sopa de Cabra van tornar a gravar junts per primer cop des de la seva dissolució per enregistrar "Seguirem somniant", el tema que tanca el disc, una cançó en homenatge al desaparegut exguitarrista del grup Joan "Ninyín" Cardona, amb música de Josep Thió i lletra de Gerard Quintana.

## Cançons

* Camins - Amaral
* El far del Sud - Sidonie
* Sota una estrella - Gossos
* El sexo (que me hace feliz) - Pereza
* Quan es faci fosc - Pastora
* Els teus somnis - Lax'n'Busto
* L'Empordà - Sabor de Gràcia amb La Troba Kung-Fú, Ojos de Brujo i Gertrudis
* Podré tornar enrere - Beth
* Vida (adaptació de "Viure") - Bunbury
* Instants del temps - Ken Zazpi
* Si et va bé - Casa Rusa
* Hores bruixes - Roger Mas
* Per no dir res - Jofre Bardagí
* El boig de la ciutat - Pedro Javier Hermosilla
* Si et quedes amb mi - Shuarma
* Seguirem somniant - Sopa de Cabra

## Referències

* ↑ «Músics d'ací i de fora reten homenatge a Sopa de Cabra». Vilaweb, 29-11-2006. [Consulta: 30 gener 2016].
* ↑ «Podré tornar enrere: el disc tribut a Sopa de Cabra». Enderrock, 27-11-2006. [Consulta: 30 gener 2016].

## Enllaços externs

* http://www.tv3.cat/actualitat/219564109/undefined
* http://www.grec.cat/cgibin/hecpopcl.pgm?NDCPREM=0243120
# S/2003 J 4

S/2003 J 4 és un satèl·lit natural retrògrad irregular del planeta Júpiter. Fou descobert l'any 2003 per un equip de la Universitat de Hawaii liderat per Scott Sheppard.

## Característiques

S/2003 J 4 té un diàmetre d'uns 2 quilòmetres, i orbita Júpiter a una distància mitjana de 23,571 milions de km en 739,294 dies, a una inclinació de 147 º a l'eclíptica (149° a l'equador de Júpiter), en una direcció retrògrada i amb una excentricitat de 0,3931.
Podria pertànyer al grup de Pasífae, compost pels satèl·lits irregulars retrògrads de Júpiter en òrbites entre els 23 i 24 milions de km i en una inclinació entre el 144,5° i els 158,3° .

## Denominació

Com que la seva òrbita encara no ha estat determinada amb precisió, el satèl·lit conserva la seva designació provisional que indica que fou el quart satèl·lit descobert al voltant de Júpiter l'any 2003.

## Vegeu també

* Júpiter
* Satèl·lits de Júpiter

## Referències

* ↑ URL de la referència: https://minorplanetcenter.net//mpec/K03/K03E11.html.
* ↑ «Natural Satellites Ephemeris Service», 08-01-2008.(anglès)
* 1 2 URL de la referència: https://minorplanetcenter.net/mpec/K21/K21AH0.html.
* ↑ URL de la referència: https://sites.google.com/carnegiescience.edu/sheppard/moons/jupitermoons.
* ↑ Sheppard, S. «Jupiter's Known Satellites».(anglès)
# Paris (Tennessee)

Paris és una població dels Estats Units a l'estat de Tennessee. Segons el cens del 2000 tenia 9.763 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Paris tenia 9.763 habitants, 4.394 habitatges, i 2.605 famílies. La densitat de població era de 346,5 habitants/km².
Dels 4.394 habitatges en un 24,8% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 38,5% hi vivien parelles casades, en un 16,8% dones solteres, i en un 40,7% no eren unitats familiars. En el 36,8% dels habitatges hi vivien persones soles el 19,3% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,14 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,77.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 21,7% tenia menys de 18 anys, un 8,5% entre 18 i 24, un 25% entre 25 i 44, un 22,4% de 45 a 60 i un 22,4% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 41 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 77,1 homes.
La renda mediana per habitatge era de 25.261 $ i la renda mediana per família de 32.258 $. Els homes tenien una renda mediana de 27.759 $ mentre que les dones 20.198 $. La renda per capita de la població era de 15.572 $. Entorn del 14,1% de les famílies i el 19% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Paris». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 12 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Paris». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
Viccionari
# Filocles d'Atenes

Filocles (Philocles, Φιλοκλη̂ς) fou un arquitecte atenenc nadiu de la demos d'Acarnes.
Encara que no és esmentat pels autors antics, fou un dels principals arquitectes grecs i va construir entre d'altres el temple jònic d'Atena Poliàs (vers el 336 al 332 aC), segons consta en una inscripció en aquest mateix temple avui al Museu Britànic.

## Bibliografia

* L. D. Caskey «The "Metopon" in the Erechtheum» (en anglés). American Journal of Archaeology, 12, abril - juny 1908, pàg. 184-197. 0002-9114.
* Bruno Zevi, Filocle: anticlassicismo del classico, in Editoriali di architettura, Einaudi, Torino, 1979, p. 15–17

## Referències

* ↑ (anglès) Architecture of Greece, di Janina K. Darling; p. 58
# Filocles (poeta)

Filocles de vegades anomenat Filocles el Jove (en llatí Philocles, en grec antic Φιλοκλη̂ς) fou un poeta tràgic grec, fill d'Astidames el vell, besnet de Filocles el Vell i germà d'Astidames el jove. El menciona un escoli d'Aristòfanes. Suides diu que fou general, però podria ser un error (στρατηγός per τραγικός).

## Referències

* ↑ Philocles, Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. William Smith, 1813-1893, pàg. 301.
# Filipp Víguel

Filipp Víguel (Kalínino (Penza), 12 de novembre de 1786 $^{(Julià)}$ - Moscou, 20 de març de 1856 $^{(Julià)}$), nom complet amb patronímic Filipp Filíppovitx Víguel, rus: Фили́пп Фили́ппович Ви́гель, fou un diplomàtic i noble rus d'origen suec. Va treballar al ministeri d'Afers Exteriors, va acompanyar Iuri Golovkin a la seva missió a la Xina, va presidir el departament de religions estrangeres i va governar la ciutat de Kertx.
Víguel va ser testimoni dels esdeveniments més importants del regnat d'Alexandre I i va tractar amb un gran nombre de prohoms de la cultura russa, incloent-hi els seus companys de la Societat Arzamas com Aleksandr Puixkin, que es va burlar suaument de les inclinacions homosexuals de Víguel en una epístola en vers.
Víguel és recordat principalment per les seves memòries copioses que cobreixen la història de la Rússia des de l'època de l'emperador Pau fins a la revolta polonesa del 1830. Les memòries van ser publicades per Mikhaïl Katkov el 1864; l'edició ampliada va aparèixer el 1892 en set llibres.

## Enllaços externs

* Les memòries de Filipp Víguel (rus)
* Aquest article incorpora material en domini públic del Diccionari Enciclopèdic Brockhaus i Efron de 1906
# Foment de la Producció Nacional

Foment de la Producció Nacional fou una entitat patronal fundada per industrials catalans el desembre de 1868 amb la finalitat de defensar el proteccionisme davant les reformes lliurecanvistes del ministre liberal Laureà Figuerola contra les quals van convocar una manifestació l'abril de 1869. És considerada com l'organització patronal més antiga d'Europa i els seus principals fundadors foren Pere Bosch i Labrús, Domènec Sert i Rius, Miquel Buixeda, Josep Puig i Llagostera i Joan Güell i Ferrer, que en fou escollit primer president. Inicialment tenia 159 socis.
Defensava un "proteccionisme harmònic" teoritzat per Bosch i Labrús i Josep de Letamendi que defensava la implantació d'un sistema aranzelari que protegís tots els sectors econòmics nacionals de la competència exterior, a diferència dels postulats de Friedrich List, que ho veia com un sistema per a fomentar el desenvolupament de la indústria nacional. Aquest compromís programàtic d'aplegar tots els sectors econòmics en una sola entitat l'obligaria a renunciar a moltes de les reivindicacions per tal de no perjudicar-se uns sectors a altres.
El seu òrgan era El Protector del Pueblo. La seva intenció era crear una Lliga Proteccionista a nivell estatal, fundant entitats del mateix tenor a Madrid, Saragossa, València, Castelló de la Plana i Santander, per tal de lliurar-se de l'acusació de localisme, però la majoria d'elles restaren innoperatives i la seva influència política fou mínima. Entre 1872 i 1875, però, van mantenir bones relacions amb les Lligues de Contribuents d'arreu de l'estat.
El 1876 una part dels seus membres, encapçalats pel mateix Bosch i Labrús, s'escindí i creà el Foment de la Producció Espanyola. Aleshores tenia 944 socis. El 1879 es fusionà amb l'Institut Industrial de Catalunya i constituí Foment del Treball Nacional.

## Referències

* ↑ «Un episodio del proteccionismo agrario aragonés. El fomento de la Producción Nacional de Zaragoza» (en castelà).
* ↑ Tierz, Carme.. Barcelona ciutat de teatres : A-Z : 1597-2013. Barcelona: Ajuntament de Barcelona, 2013, p. 113. ISBN 978-84-8330-750-2.
* ↑ El rerefons econòmic de l'activitat dels parlamentaris catalans (1876-1885) De Joan Palomas i Moncholi p. 184-186
* ↑ «Foment de la Producció Nacional». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Revolución y restauración, 1868-1931, Volum 1 per José Andrés Gallego, p. 612
# Foment Parroquial de Cultura

El Foment Parroquial de Cultura és una obra historicista de Vimbodí i Poblet (Conca de Barberà) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Edifici amb la façana principal molt allargada i que consta de planta baixa, un pis i golfes. A la planta baixa s'obre una gran porta allindada amb una motllura llisa que la ressegueix. Al primer pis totes les finestres estan decorades amb un guardapols rematats amb uns relleus als extrems i l'ampit motllurat. A les golfes s'obren unes petites finestres rectangulars. Els diferents nivells se separen amb una cornisa sense gaire voladís i al centre de la façana hi ha un relleu.

## Història

És un antic convent de monges.

## Referències

* 1 2 «Foment Parroquial de Cultura». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 12 febrer 2019].

## Enllaços externs

* «Foment Parroquial de Cultura». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
# Finn Ludt

Finn Ludt (Fana, 16 de novembre de 1918 - Oslo, 3 d'agost de 1992) va ser pianista, compositor i crític musical noruec. Va fer el seu debut en el concert en Bergen el 1945 i va compondre diverses cançons, com "Blåklokkevikua", "Blåbærturen" i "Lillebrors visi" amb el text d'Alf Prøysen, "Vårherres klinkekule" i "Hildringstimen" d'Erik Bye, "Berre" d'Arnljot Egeasen i "Vanedrene". Va compondre ballets i música escènica, treballant per Det Norske Teatret i Radioteatret. Va ser crític musical per Morgenbladet de 1946.

## Referències

* ↑ «Finn Ludt». A: Norsk nettleksikon. Store norske leksikon (en noruec) [Consulta: 10 març 2012].
* ↑ «Finn Ludt». A: Kunnskapsforlaget. Norsk biografisk leksikon (en noruec) [Consulta: 10 març 2012].
# Forbant

Forbant és el nom dels següents personatges:
* Forbant (fill de Làpites)
* Forbant (fill d'Argos)
* Forbant (bandit)
# Forat blau

Un forat blau (en anglès, blue hole), o també avenc marí, és una avenc submarí.
Els forats blaus són gairebé circulars, de parets escarpades, i anomenats així pel contrast tan clar entre el blau marí, un blau fosc, de les aigües profundes i el blau cel, més clar, de les aigües poc profundes al seu voltant. La circulació de l'aigua és deficient, i les aigües que conté són comunament anòxiques per sota d'una certa profunditat, de tal manera que aquest entorn és desfavorable per a la majoria de la vida marina. No obstant aquesta circumstància, pot permetre la vida d'un gran nombre de bacteris.
Fins fa poc es creia que el forat blau més profund del món era el forat blau de Dean, que té una profunditat de 202 metres, situat a prop de Long Island a les Bahames, posteriorment es va descobrir que el forat blau de Yongle, situat al mar de la Xina Meridional, era més profund del món, amb una fondària de 300,89 metres i amb una boca de 130 metres de diàmetre. Aquesta meravella natural es coneix pels locals com el Forat del Drac, o forat del Mar de la Xina Meridional, i es troba a un gran escull de coral de les Illes Xisha. Les autoritats l'han batejat oficialment com el forat blau de Sansha Yongle. El 2024 es va descobrir que el forat blau Taam Ja', a la badia de Chetubal a Mèxic, té al menys 420 metres de profunditat, el que el converteix en el més profund del món que s'hagi explorat fins ara. Aquest forat blau s'havia mesurat el 2021 en almenys 274 metres de profunditat. Els investigadors van reconèixer la limitació dels seus mesuraments per la tecnologia de què disposen. Creuen que el forat pot ser molt més profund, basant-se en l'estructura dels sistemes de coves calcàries de l'interior.
Els forats blaus es van formar durant les passades eres glacials, quan el nivell del mar era al voltant de 100 a 120 metres més baix que en l'actualitat. En aquests moments, aquestes formacions van ser objecte d'una meteorització química, comuna en tots els terrenys rics en pedra calcària, la qual cosa va acabar una vegada que es van submergir al final de l'últim període glacial. Els forats blaus es troben típicament en les plataformes calcàries de poca profunditat, com els bancs de les Bahames, els cenotes del voltant de la Península de Yucatán, i -com el Gran Forat Blau- a l'escull Lighthouse de Belize.

## Referències

* 1 2 3 Casaprima Sagués, Judith. «El forat blau més profund del món té més de 420 metres i encara no se n'ha trobat el fons». CCMA, 02-05-2024.

## Vegeu també

* Gran Forat Blau
* Forat blau de Dean
* Forat blau de Dahab
* Cenote

## Enllaços externs

* Guia per als forats blaus de les Bahames Arxivat 2009-04-08 a Wayback Machine. (anglès)
* Introducció a les Bahames Arxivat 2009-11-22 a Wayback Machine. (anglès)
* La Fundació dels Forats Blaus Arxivat 2008-03-07 a Wayback Machine. (anglès)
* Què és un forat blau? Explicació a la Bahamas Caves Research Foundation
* Stephanie Schwabe. «The Rob Palmer Blue Holes Foundation» (en anglès). [Consulta: 15 febrer 2010].
# Freedom House

Freedom House és una organització no governamental amb seu a Washington DC i amb oficines a gairebé una dotzena de països. Condueix investigacions i promociona la democràcia, la llibertat política i els drets humans. Es descriu a ella mateixa com “una veu clara per a la democràcia i la llibertat al món”.
Des del 1972 que l'organització va mesurant els drets polítics i [llibertats civils] als estats de tots els països del món, incloent-hi els 35 països de les Amèriques, mitjançant una publicació anual Freedom in the Word (Llibertat al Món), així com l'estat de la llibertat de premsa a través de l'informe Freedom of the Press (Llibertat de Premsa). Addicionalment, Freedom House publica un estudi de governabilitat democràtica sobre seixanta països, el Countries at the Crossroads (Països entre l'espasa i la pared) que inclou 15 països llatinoamericans.

## Referènciess

* ↑ «Cuba After Fidel – What Next?». Voice of America, 31-10-2009. Arxivat de l'original el 13 abril 2014.
* ↑ "Freedom on the Net 2013", Freedom House, 3 October 2013. Retrieved 12 October 2013.
# Floró

«Floró» té aquests significats:
* Arquitectura: Ornament pintat o esculpit en forma de flor. Vegeu Floró (arquitectura).
* Art: Ornament en forma de flor.
* Arts gràfiques: Eina de metall que porta gravat en relleu un ornament floral, amb què es decoren les cobertes dels llibres enquadernats en pell. Vegeu Floró (tipografia).
* Botànica: Floreta que forma part del capítol de les plantes asteròidies, també anomenada flòscul.
* Heràldica: Ornament en forma de fulla posat sobre el cercle d'una corona.
# Flossenbürg

* Aquest article tracta sobre el municipi de Baviera. Si cerqueu el camp de concentració, vegeu «camp de concentració de Flossenbürg».
Flossenbürg és un municipi al districte de Neustadt an der Waldnaab a Baviera a Alemanya. L'aprovat d'estat àrea de lleure és localitzat al Bosc Bavarès i fronterer amb la República Txeca a l'est. Durant la Segona Guerra Mundial, el Camp de concentració de Flossenbürg estava situat allí.
La primera referència de l'existència de Flossenbürg fou el 948. El seu castell era el baluard dels Hohenstaufen. Més tard, Flossenbürg pertanyé al Ducat de Neuburg-Sulzbach i venia al jutjat de país de Floß en l'Electorat de Baviera el 1777. Avui, és a la regió administrativa d'Alt Palatinat.
Flossenbürg és l'estació terminal de la línia de ferrocarril de Floß-Flossenbürg que es desviava a Floß des del ferrocarril de Neustadt an der Waldnaab i és servit avui per una ruta d'autobusos des de Weiden in der Oberpfalz via Neustadt an der Waldnaab fins al centre d'esquí de fons de Silberhütte.
# Gabriel Juvé i Malla

Gabriel Juvé i Malla (Vilafranca del Penedès, 25 de maig de 1908 - Vilafranca del Penedès, 19 d'octubre de 1977) fou un jugador català de futbol de les dècades de 1920 i 1930.

## Trajectòria

Es formà al FC Vilafranca, passant a ingressar les files del RCD Espanyol el febrer de 1928. Jugava a la posició d'extrem esquerre, destacant per la seva velocitat i bona definició cara a gol. Era el suplent habitual de Crisant Bosch a l'onze inicial. La següent temporada, el 31 de març de 1929, després de ser expulsat a Sarrià en un partit enfront l'Arenas Club de Getxo, Tin Bosch fou sancionat amb 4 mesos de suspensió per una suposada agressió a un àrbitre. Aquest fet li donà a Juvé la possibilitat de formar a l'equip titular. Jugà 10 partits de forma consecutiva i marcà 2 gols. La temporada 1928-29, entrenat per Jack Greenwell s'adjudicà la Copa del Rei i el Campionat de Catalunya. El desembre de 1930, l'interior esquerre José Padrón fou traspassat al Sevilla FC, fet que li obrí les portes a la titularitat novament, formant parella a la banda esquerra amb Tin Bosch. La temporada 1932-33 es tornà a proclamar campió de Catalunya, gràcies al millor gol average particular amb el Barça. Romangué al club sis temporades fins a la 1933-34. El febrer de 1934 retornà al FC Vilafranca, on finalitzà la seva carrera. Més tard fou entrenador de l'equip vilafranquí.
Fou 3 cops internacional amb la selecció catalana de futbol entre 1931 i 1932.

## Palmarès

* Copa d'Espanya: 1928-29
* Campionat de Catalunya: 1928-29, 1932-33

## Referències

* ↑ «El primero de todos». Oriol Pagés (Pericos on line), 11-09-2003. Arxivat de l'original el 2013-12-30. [Consulta: 10 gener 2014].
* 1 2 3 «Gabriel Juvé: el vilafranquí que té una Copa del Rei». ROGER VIVES (esportspenedes.cat), 22-07-2013.
* ↑ «Gabriel JUVÉ». hallofameperico.

## Enllaços externs

* Perfil a BDFutbol
# Fontechiari

Fontechiari és un comune (municipi) de la província de Frosinone, a la regió italiana del Laci.
Fontechiari limita amb els municipis de Arpino, Broccostella, Casalvieri, Posta Fibreno i Vicalvi.
A 1 de gener de 2019 tenia 1.295 habitants.

## Referències

* ↑ http://dati.istat.it/Index.aspx?QueryId=18544 ISTAT - Resident population on 1st January

## Enllaços externs

* web oficial (italià)
# Fountain Inn

Fountain Inn és una població dels Estats Units a l'estat de Carolina del Sud. Segons el cens del 2000 tenia 6.017 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Fountain Inn tenia 6.017 habitants, 2.289 habitatges i 1.675 famílies. La densitat de població era de 421,6 habitants/km².
Dels 2.289 habitatges en un 38,8% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 49,8% hi vivien parelles casades, en un 19,9% dones solteres, i en un 26,8% no eren unitats familiars. En el 23,9% dels habitatges hi vivien persones soles el 8,6% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,58 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,06.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 28,3% tenia menys de 18 anys, un 7,7% entre 18 i 24, un 33,2% entre 25 i 44, un 19% de 45 a 60 i un 11,8% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 33 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 77,7 homes.
La renda mediana per habitatge era de 39.545 $ i la renda mediana per família de 45.417 $. Els homes tenien una renda mediana de 33.281 $ mentre que les dones 24.353 $. La renda per capita de la població era de 18.297 $. Entorn del 6,8% de les famílies i el 9,4% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Fountain Inn». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 11 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Fountain Inn». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Francisco Leal Rodríguez

Francisco Leal Rodríguez (Osuna, 23 de juliol de 1964) és un exfutbolista i entrenador andalús. De jugador, ocupava la posició de porter.

## Trajectòria

Format al planter del Sevilla FC, Leal va arribar al Sevilla Atlético, però no va debutar amb el primer equip. En busca d'oportunitats, va recalar en la UD Melilla i després en l'Atlético Marbella. Amb el conjunt de la Costa del Sol va debutar en Segona Divisió, tot convertint-se en una de les peces clau del seu equip.
L'estiu de 1993 deixa el Marbella i fitxa pel CP Mérida, tot jugant 20 partits eixe any. A la temporada següent encara li anirien millor les coses: jugaria tots els minuts de lliga del Mérida i aconseguiria l'ascens a primera divisió. A més a més, a nivell personal es va alçar amb el títol de porter menys golejat de la categoria.
La temporada 95/96 debuta en Primera amb el Mérida, i si bé, va disputar els 42 partits, el seu equip no va aguantar la categoria. La temporada 96/97 assoliria un nou ascens a la màxima divisió, però en aquest cas, no va tenir continuïtat amb els extremenys i marxa al Deportivo Alavés.
A l'equip basc assoliria un nou ascens i de nou el trofeu Zamora de Segona Divisió. Tampoc té continuïtat a l'Alavés i la temporada 98/99 aplega al Sevilla FC. Amb els sevillans suma un tercer ascens consecutiu. Jugaria 24 partits en la seua darrera temporada en actiu.
Immediatament després de penjar les botes, Leal va integrar el cos tècnic del Sevilla com a entrenador de porters.

## Palmarès

* Zamora de Segona Divisió: 1995, 1998.

## Enllaços externs

* Fitxa de Leal