OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Fastos

Fastos (Fasti) és el títol d'una obra de Publi Ovidi Nasó de datació controvertida, encara que hi ha acord general en què va ser composta abans de l'any 8 (data de l'exili d'Ovidi). La seva data de publicació va ser entorn de l'any 12.
En aquesta obra Ovidi tracta d'il·lustrar el calendari romà, explicant l'origen dels noms dels mesos, l'origen de les festes i les característiques astronòmiques de cada moment. A més de mites inclou algunes narracions històriques.

## Context

L'obra s'enquadra dins de l'anomenada poesia didàctica, gènere dins el qual Ovidi ja havia compost Remedia amoris, Art d'estimar i Medicamina faciei. S'acostumen a considerar dos models en què es basen els Fastos:
* Els Aetia («Orígens, causes») de Cal·límac, on l'autor explicava l'origen de ritus, llegendes, tradicions, noms i institucions de gran part de les regions mediterrànies.
* L'obra de Properci, que ja es considerava a si mateix com un "Cal·límac romà" i va tractar d'explicar també l'origen de les tradicions i dels topònims.

## Composició

Els Fastos es componen de sis llibres, cadascun d'ells dedicat als sis primers mesos de l'any. No obstant això, en l'any 8 l'emperador August va bandejar a Ovidi a causa de la seva obra Art d'estimar, i Fastos va quedar incompleta. Probablement, durant el seu exili Ovidi tenia intenció d'escriure els sis llibres que faltaven de la segona part de l'any, però, per motius que es desconeixen, no va poder publicar.
Cada un dels llibres comença amb l'explicació dels possibles orígens del nom del mes a què correspon, que Ovidi sol fer relatar a la divinitat que és considerada com la patrona del mes en qüestió:
| Llibre | mes | Divinitat associada |
| I | Gener | Janus |
| II | Febrer | Terminus |
| III | Març | Mart |
| IV | Abril | Venus |
| V | Maig | Les Muses |
| VI | Juny | Juno i Juventus |

## Fonts

Ovidi va emprar per als Fastos diverses fonts gregues i romanes:
* Els Fenòmens (Φαινόμενα) d'Arat: els va utilitzar per als temes relacionats amb l'astronomia.
* Els Catasterismes (Kαταστερισμοί) de Eratòstenes: per astronomia i cronologia.
* Diverses fonts gregues, per il·lustrar els relats de mites. Sempre busca d'identificar les divinitats romanes amb les divinitats gregues.
* Cròniques oficials llatines a les que podia accedir a través dels arxius.
* Les Antiquitates rerum humanarum et divinarum («Antiguitats de les coses humanes i divines»), de Varró.
* Les Aitia, de Varró.

## Referències

* ↑ Bickel, Ernst. Historia de la literatura romana. Madrid: Gredos, 1987, p. 200, 358, 485, 489-490, 584. ISBN 8424908538.

## Bibliografia

* Publi Ovidi Nasó. Fastos, llibres I-III. Volum 267 de la Fundació Bernat Metge, 1991. ISBN 8472254984.
* Publi Ovidi Nasó. Fastos, llibres IV-VI. Volum 303 de la Fundació Bernat Metge, 1991. ISBN 9788472254985.

## Enllaços externs

* Text a Google Books:
** Llibres I, II i III. (castellà)
** Llibres IV, V i VI. (català)
# Fastskin

Fastskin$^®$, marca registrada de Speedo, és un banyador que intenta imitar la pell del tauró. N'hi ha de diversos tipus: de cos sencer, des de la cintura fins al peus, o des de la cintura fins als genolls. Permeten una major llibertat de moviments i més comoditat que els vestits de bany normals, i només es fan servir en competició, atès el seu alt cost i la seva durada relativament curta. Les seves costures estan dissenyades per seguir la direcció del flux d'aigua per ajudar a reduir-ne la resistència.
# Eusko Abendaren Ereserkia

L'Eusko Abendaren Ereserkia (en grafia antiga o sabiniana, Euzko Abendaren Ereserkija, "Himne de l'Ètnia/Raça Basca") és l'himne nacional del País Basc. Eusko abendaren ereserkia és una melodia popular i anònima que antigament s'acostumava interpretar al començament dels balls com a salutació a la bandera. La melodia es va popularitzar més i va assolir més repercussió en la dècada dels anys 30, després que el 1902 Sabino Arana va escriure un text a la presó de Larrínaga per ser cantat amb la melodia, Gora ta gora (Amunt i amunt) que va esdevenir l'himne del PNB.
El primer govern basc format l'any 1936 (format per representants del PNB, PSOE, PCE, Izquierda Republicana i Unió Republicana) va adoptar la melodia (sense la lletra d'Arana) com a himne nacional del País Basc.
Amb el retorn de la democràcia i l'aprovació de l'Estatut d'Autonomia del País Basc de 1979, el Parlament Basc adoptà, amb els vots del PNB i del CDS i l'oposició del PSE-PSOE, Euskadiko Ezkerra i Aliança Popular, aquesta melodia com a himne oficial, negant el seu caràcter. Els qui s'hi oposaven si que la consideraven un himne partidista i massa religiós i proposaven en lloc seu la cançó de José María Iparraguirre Gernikako Arbola (L'arbre de Guernica) o la cançó de José María de Gárate Eusko gudariak.
Els arranjaments oficials per a orquestra són obra de Tomás Aragüés.

## Lletra

   | Lletra en euskera | Lletra traduïda al català |
   | Gora ta Gora Euskadi aintza ta aintza bere goiko Jaun Onari. Areitz bat Bizkaian da Zar, sendo, zindo bera ta bere lagia lakua Areitz gainean dogu gurutza deuna beti geure goi buru Abestu gora Euskadi aintza ta aintza bere goiko Jaun Onari | Amunt i Amunt el País Basc glòria i glòria al seu bon Déu. Hi ha un arbre del roure a Biscaia vell, fort, sa ell com la seva llei A l'arbre trobem la creu santa sempre el nostre lema. Canta "Amunt el País Basc" glòria i glòria al seu bon Déu. |

## Referències

* 1 2 Himne oficial del País Basc, al web del Govern Basc.
* ↑ «Ley 8/1983, de 14 de abril, sobre el Himno oficial de Euskadi». Arxivat de l'original el 28 de gener de 2012. [Consulta: 6 setembre 2007].
* ↑, 14 de abril de 1983.

## Enllaços externs

* Himne d'Euskadi a la pàgina de la lehendakaritza
# Filip I de Macedònia

Filip I de Macedònia (en grec antic Φίλιππος) era rei de Macedònia potser des del 640 aC al 602 aC.
Va ser el sisè rei de Macedònia de la dinastia argèada, segons les llistes de Publi Herenni Dexip i altres historiadors que reprodueix Eusebi de Cesarea. Heròdot el fa el tercer rei, ja que no inclou a Caranos, a Coinos ni a Tirimes o Turimmes (un rei del que només se'n sap el nom, si no és mític) i comença la llista per Perdicas I.
Era fill d'Argeu I. Segons Eusebi va regnar 38 anys i Dexip diu que 35. Va deixar un fill de nom Aerop I que el va succeir.

## Referències

* ↑ Eusebi de Cesarea. Crònica, 86-87
* ↑ Heròdot. Històries, VIII, 139
* ↑ Eusebi de Cesarea. Crònica, 87
# Falàcrids

Els falàcrids (Phalacridae) són una família de coleòpters polífags de la superfamília dels cucujoïdeus. Usualment es troben sobre les flors de la família de les asteràcies. Són molt petits, uns 2 mm de longitud, i tenen el cos oval.
En el món n'hi ha unes 638 espècies en 52 gèneres.

## Gèneres

* Subfamília Phaenocephalinae
** Phaenocephalus
** Phalacrinus
** Sphaerostilbus
* Subfamília Phalacrinae
** Acylomus - Afronyrus - Apallodes - Augasmus - Biophytus - Entomocnemus - Eulitrus - Euphalacrus - Ganyrus - Gorginus - Grouvelleus - Gyromorphus - Leptostilbus - Liophalacrus - Litochropus - Litochrus - Litolibrus - Litostilbus - Litotarsus - Megischius - Megistopalpus - Merobrachys - Nematolibrus - Nesiotus - Ochrodemus - Ochrolitoides - Ochrolitus - Olibroporus - Olibrosoma - Olibrus - Parasemus - Phalacropsis - Phalacrus - Podocesus - Polyaloxus - Pseudolibrus - Pseudolitochrus - Pycinus - Radinus - Sphaeropsis - Sternosternus - Stilbomimus - Stilbus - Tinodemus - Tolyphus - Xanthocomus

## Referències

* ↑ Borror, Donald J.; Triplehorn, Charles A.; Johnson, Norman F. An Introduction to the Study of Insects. 6a edició. Fort Worth, Texas: Saunders College Pub, 1989, p. 800. ISBN 0030253977.
* ↑ Matthew L. Gimmel. «World checklist of valid names in Phalacridae». Louisiana State Arthropod Museum, 15-09-2008. Arxivat de l'original el 2010-06-26. [Consulta: 24 juny 2010].
* Gimmel, M.L. 2009: Family Phalacridae. The shining mold beetles. Pp. 106-108 in: Gerlach, J. (ed.) The Coleoptera of the Seychelles Islands. Pensoft Publishers, Sofia-Moscow. ISBN 978-954-642-498-3 PDF Arxivat 2010-06-28 a Wayback Machine.
* Lawrence, J.F.; Gimmel, M.L.; Steiner, W.E, jr. 2010: Phalacridae Leach, 1815. Pp. 368-374 in: Leschen, R.A.B.; Beutel, R.G.; Lawrence, J.F. (volume eds.) Coleoptera, beetles. Volume 2: Morphology and systematics (Elateroidea, Bostrichiformia, Cucujiformia partim). In: Kristensen, N.P. & Beutel, R.G. (eds.) Handbook of zoology. A natural history of the phyla of the animal kingdom. Volume IV. Arthropoda: Insecta. Part 38. Berlin, New York: Walter de Gruyter. ISBN 3-11-019075-3 ISBN 978-3-11-019075-5
* I.Löbl & A.Smetana (eds). 2007 Catalogue of Palearctic Coleoptera. Vol. 4: Elateroidea, Derodontoidea, Bostrichoidea, Lymexyloidea, Cleroidea and Cucujoidea Arxivat 2023-07-24 a Wayback Machine.. Apollo Books, Stenstrup, Denmark ISBN 87-88757-67-6, p. 507
* Majka, C.G.; Gimmel, M.L.; Langor, D. 2008: The Phalacridae (Coleoptera, Cucujoidea) of Canada: new records, distribution, and bionomics with a particular focus on the Atlantic Canadian fauna. In: Majka, C.G.; Klimaszewski, J. (eds.) Biodiversity, biosystematics, and ecology of Canadian Coleoptera. ZooKeys, 2: 209-220. Abstract Arxivat 2009-09-24 a Wayback Machine. PDF Arxivat 2009-09-24 a Wayback Machine.

## Enllaços externs

* Phalacridae a SYNOPSIS OF THE DESCRIBED COLEOPTERA OF THE WORLD
* Gimmel, M.L. 2008: World checklist of valid names in Phalacridae Arxivat 2010-06-26 a Wayback Machine.
* Atlas of the family Phalacridae of Russia
# Cooptació

    En la biologia evolutiva, coopció és un sinònim d'exaptació que es refereix al canvi en la funció d'una adaptació, i és un terme molt similar a la preadaptació.
    En la sociologia, coopció es refereix a una idea que s'incoprpora en el corrent general cultural.
La Cooptació, coopció o cooptar es refereix a una acció feta en un gran nombre de camps on un oponent és anul·lat o neutralitzat per absorció, però hi ha també altres accepcions.
Aquest terme es pot referir a una elecció en la qual els membres del comitè o grup similar voten per tal de suplir una vacant en aquest comité o grup. Quan s'elegeix un petit comitè fent servir el mètode de la representació proporcional, una coopció pot no ser adequada, ja que els nous membres elegits no representaran necessàriament els interessos del grup representat pel membre vacant. És un sistema d'elecció dels nous membres d'un organisme o comunitat basat en la designació pels membres que ja formen part d'aquella instància. S'utilitza per exemple per designar els administradors de les Societats anònimes a França.
També es pot referir a la tàctica de neutralitzar o guanyar sobre una minoria mitjançant la seva assimilació dins del grup cultural establert.

## Referències

* ↑ Philip Selznick, "TVA and the Grassroots" (1949).
# Federació Turca de Bàsquet

La Federació Turca de Bàsquet (TBF) (en turc: Türkiye Basketbol Federasyonu) és el cos governant del bàsquet a Turquia. Va ser fundada el 1959 i està localitzada a Istanbul. Pertany a la FIBA i a la ULEB. El president actual n'és Hidayet Türkoğlu.
La TBF va organitzar juntament amb la FIBA el Campionat del Món de bàsquet 2010.

## Referències

* ↑ «FIBA.basketball» (en anglès). [Consulta: 24 juny 2021].
# Cos consular

El cos consular (del francès: Corps consulaire i abreujat habitualment CC) és un concepte anàleg al cos diplomàtic, i la denominació col·lectiva del conjunt de funcionaris consulars residents en una ciutat que no és la capital de l'estat davant el qual estan acreditats. Generalment, el degà del cos consular - tal com passa amb el del cos diplomàtic és el de major antiguitat en el seu càrrec. El degà representa el cos consular davant dels funcionaris del país amfitrió en assumptes de caràcter protocol·lari o administratiu referits a l'esmentat cos en el seu conjunt.
"Tot i que els ambaixadors i el personal diplomàtic es dediquen a millorar totes les categories de la relació bilateral amb el país d'acollida, el cos consular s'encarrega de tenir cura dels seus propis estrangers al país d'acollida."

## Referències

* ↑ Scott, Gail «Consular Corps: Behind the Scenes, But on Front Line of Diplomacy». The Washington Diplomat, 31-01-2013 [Consulta: 21 desembre 2013].

## Vegeu també

* Carrera diplomàtica
* Degà del cos consular
# Supercopa d'Europa de futbol 2004

La Supercopa d'Europa 2004 es va disputar el 27 d'agost de 2004 i va enfrontar el València CF i el FC Porto a l'Estadi Louis II de Mònaco.
El València CF va disputar el partit com a campió de la Copa de la UEFA 2003-2004 després de vèncer en la final al Olympique de Marsella. El FC Porto ho va fer com a campió de la Lliga de Campions de la UEFA 2003-04 guanyant en la final a l'AS Monaco FC.
Com a curiositat, els dos entrenadors que van guanyar els respectius títols, ja no estaven en els equips. Rafael Benítez era el nou entrenador del Liverpool FC i Jose Mourinho havia marxat a entrenar al Chelsea FC. El València CF va guanyar el partit 2–1.

## Detalls del partit

| FC Porto | 1 – 2 | València CF |
| Ricardo Quaresma 77' | (Report) | Rubén Baraja 31' Marco Di Vaio 61' |
Estadi Louis II, Mònaco
| FC Porto | València CF |
FC PORTO: :
| POR | 99 | Vítor Baía |
| DEF | 22 | Giurkas Sitaridis |
| DEF | 2 | Jorge Costa (c) | 52' |
| DEF | 7 | Pepe |
| DEF | 8 | Nuno Valente |
| MIG | 6 | Costinha |
| MIG | 18 | Maniche |
| MIG | 4 | Hugo Leal | | 61' |
| MIG | 19 | Carlos Alberto |
| DAV | 41 | Hélder Postiga |
| DAV | 77 | Benni McCarthy | 40' | 72' |
| Substituts: |||
| POR | 13 | Nuno |
| DEF | 3 | Pedro Emanuel |
| DEF | 5 | Ricardo Costa |
| DAV | 10 | Ricardo Quaresma | 72' | 61' |
| DEF | 12 | César Peixoto | | 72' |
| MIG | 29 | Hugo Almeida |
| MIG | 33 | Raul Meireles |
| Entrenador: |||
| Víctor Fernández ||||
VALÈNCIA CF: :
| POR | 1 | Santiago Cañizares |
| DEF | 23 | Curro Torres |
| DEF | 17 | David Navarro | 16' |
| DEF | 5 | Carlos Marchena |
| DEF | 15 | Amedeo Carboni | 90' |
| MIG | 14 | Vicente |
| MIG | 8 | Rubén Baraja |
| MIG | 6 | David Albelda (c) | 40' |
| MIG | 19 | Francisco Rufete |
| DAV | 9 | Bernardo Corradi | | 89' |
| DAV | 11 | Marco Di Vaio | | 77' |
| Substituts: |||
| POR | 13 | Andreu Palop |
| MIG | 7 | Stefano Fiore |
| DEF | 12 | Marco Caneira |
| MIG | 16 | Mohamed Sissoko |
| DAV | 18 | Xisco |
| DAV | 20 | Mista | | 77' |
| MIG | 21 | Pablo Aimar | | 89' |
| Entrenador: |||
| Claudio Ranieri ||||
Man of the Match: Rubén Baraja (València CF)
Àrbitre principal: Terje Hauge
Àrbitres assistents: Steinar Holvik Ole Hermann Borgan Quart àrbitre: Tom Henning Ovrebo
* Supercopa d'Europa 2004
* València CF Segon títol
# Fermoselle

Fermoselle és un municipi de la província de Zamora, a la comunitat autònoma de Castella i Lleó. Limita al nord amb Villar del Buey i Portugal, al sud-oest amb Villarino de los Aires, al sud amb Trabanca i al sud-est amb Almendra

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1991 | 1996 | 2001 | 2004 |
| 1981 | 1782 | 1615 | 1552 |
# Cromstrijen

Cromstrijen és un antic municipi de la província d'Holanda Meridional, al sud dels Països Baixos. L'1 de gener del 2009 tenia 12.775 habitants repartits sobre una superfície de 70,31 km² (dels quals 15,96 km² corresponen a aigua). Limita al nord amb Oud-Beijerland i Binnenmaas, a l'oest amb Korendijk, a l'est amb Strijen i al sud amb Oostflakkee i Moerdijk. L'1 de gener de 2019 va fusionar amb Korendijk, Strijen, Oud-Beijerland i Binnenmaas i formar el municipi nou Hoeksche Waard. La nova entitat amb uns 85.000 habitants (2018) és un dels municipis més grossos dels afores de Rotterdam.

## Veïnats

Klaaswaal i Numansdorp.

## Referències

* 1 2 «Hoeksche Waard vanaf 2019 definitief één gemeente» (en neerlandès). Algemeen Dagblad, 10-07-2018 [Consulta: 12 març 2022].

## Enllaços externs

* Cromstrijen - Lloc web oficial
# Iuri Sokolov

Iuri Sokolov és el nom dels següents personatges:
# Carolina de Leiningen-Dachsburg-Heidesheim

Carolina de Leiningen-Dachsburg-Heidesheim (en alemany Karoline Felizitas von Leiningen-Dagsburg-Heidesheim) va néixer a Heidesheim el 22 de maig de 1734 i va morir a Frankfurt el 8 de maig de 1810. Era filla de Cristià Carles Reinhard de Leiningen-Dagsburg-Falkenburg (1695-1766) i de Caterina Polyxena de Solms-Rodelheim (1702-1765).
El 16 d'abril de 1760 es va casar amb el príncep Carles Guillem de Nassau-Usingen (1735-1803), fill de Carles de Nassau-Usingen (1712-1775) i de Cristina Guillemina de Saxònia-Eisenach (1711-1740). El matrimoni només va tenir una filla, Carolina de Nassau-Usingen (1762-1823) que es va casar amb el landgravi Frederic III de Hessen-Kassel (1747-1837). Però, en no poder heretar, després de la mort del seu marit, Carles Guillem, assumí el títol de príncep de Nassau el seu germà Frederic August.

## Referències

* ↑ Gesellschaft "Adler", Heraldisch-Genealogische. Neues Jahrbuch (en alemany), 1947, p. 323.
* ↑ Reichskammergericht, Holy Roman Empire. Inventar der pfälzischen Reichskammergerichtsakten: J-P (en alemany). Verlag der Landesarchivverwaltung Rheinland-Pfalz, 2009, p. 1286. ISBN 978-3-931014-80-3.
* ↑ Hessische Volksbücher (en alemany). Selbstverlag des Herausgebers, 1915, p. 214.

## Enllaços externs

* http://familypedia.wikia.com/wiki/Karoline_Felizitas_von_Leiningen-Dagsburg-Heidesheim_(1734-1810)
# Més perilloses que els homes

Més perilloses que els homes (títol original en anglès: Deadlier Than the Male) és una pel·lícula britànica dirigida per Ralph Thomas, estrenada el 1967. Ha estat doblada al català.

## Argument

Diversos executius d'empreses petrolieres han estat assassinats. L'agent dels serveis especials britànics Hugh "Buldog" Drummond té com a missió detenir un geni criminal que utilitza boniques noies per perpetrar els seus homicidis, que desapareixen sense deixar rastre... Aquestes dones operen sota les ordres d'un sinistre geni criminal, decidit a apoderar-se de concessions petrolieres en territoris àrabs que han quedat vacants, ja que els seus titulars han estat eliminats. Ara haurà de córrer contra el temps per salvar la vida del Rei Fedra, qui es troba en el punt de mira dels assassins.

## Repartiment

* Richard Johnson: Bulldog Drummond
* Elke Sommer: Irma Eckman
* Sylva Koscina: Penelope
* Nigel Green: Carl Petersen
* Suzanna Leigh: Grace
* Steve Carlson: Robert Drummond
* Virginia North: Brenda
* Justine Lord: Peggy Ashenden
* Zia Mohyeddin: King Fedra
* Lee Montague: Boxejador
* George Pastell: Carloggio
* John Stone: David Wyngarde
* Leonard Rossiter: Henry Bridgenorth
* Laurence Naismith: Sir John Bledlow

## Bibliografia

* Monthly Film Bulletin, n° 398(anglès)
* Cahiers du cinéma, n° 193, setembre 1967 (francès)
* Positif, n° 90, desembre 1967(francès)

## Referències

* ↑ esadir.cat. Més perilloses que els homes. esadir.cat.
* ↑ «Deadlier Than the Male». The New York Times.
# Félix Petit

Félix Gaspard Jacques Petit (Prada, Conflent, 27 d'agost de 1817 - Angers, Maine i Loira, 25 de desembre de 1914) va ser un militar, administrador de premsa i compositor nord-català.

## Biografia

Com el seu germà Bonaventure Petit, Félix Petit va rebre una educació musical. Però contràriament al seu germà, als 18 anys es va enrolar a l'exèrcit. A, el 58è Regiment d'Infanteria de Línia va prendre part a les campanyes d'Àfrica de 1839 a 1847 i va ascendir fins arribat a sotstinent. També lluità a la Guerra de Crimea participant en 1854 a la batalls de l'Alma i al Setge de Sebastòpol (1854-1855). Durant aquest període va accedir al grau de capità. De retorn a França es va llicenciar i es va instal·lar a Angers i el 27 de desembre de 1861 fou guardonat com a cavaller de la Legió d'Honor.
A Angers, va ser administrador de nombrosos periòdics, principalment del Petit Courrier, òrgan de la Unió Republicana del Maine i Loira (primera aparició el 10 de juny de 1883) que després de l'Alliberament de França s'anomenà Le Courrier de l'Ouest.
Paral·lelament, va compondre masurques, polques, quadrilles i valses per piano. Les seves obres, editades entre 1860 i 1905 a París o a Angers, es poden consultar al Departament de Música de la Biblioteca Nacional de França (Llox Richelieu-Louvois) i a l'Arxiu Departamental dels Pirineus Orientals (Fons musical Petit 124 J).

## Obres

* Louise !. Mazurka pour piano. París: Chabal, 1860. BNF 43199659d.
* Valentine ou ma pensée. Polka pour piano. París: Chabal, 1860. BNF 431996629.
* Plusieurs Larmes !. Rédowa pour piano. París: Chabal, 1861. BNF 43199660m.
* Antonia et Carolina ou les liens du cœur. Valse brillante pour le piano. París: Chabal, 1866. BNF 43199656c.
* Daphné !. Grande valse brillante pour le piano. París: Chabal, 1866. BNF 431996582.
* Rocambole. Quadrille fantastique pour piano. Angers: A. Metzner-Leblanc, 1885. BNF 43199661z.
* Pourquoi gémir ?. Mélodie pour piano. Angers: Bressaud, 1889.
* Brunes et blondes. Grande valse pour piano. Angers: Martin et Malle, 1905. BNF 43199657q.

## Bibliografia

* X. «Obsèques [de M le capitaine en retraite Petit]» (en français). Le Petit Courrier, 363, décembre 1914, pàg. 3..
* Fonds musical Petit unité 124 J des Archives départementales des Pyrénées-Orientales (Notice dans le Catalogue collectif de France).

## Vegeu també

* Bonaventure Petit

## Referències

* ↑ Félix Petit a la Base Léonore.
* ↑ Emile Mermet. L'auteur. Annuaire de la presse française (en français), 1884, p. 1152.
* ↑ «Échos de l'Ouest» (en francès). Angers-artiste, 02-03-1889, pàg. 348 [Consulta: 3 novembre 2016].
# Cromwell

«Cromwell» té aquests significats:
* Toponímia:
** Cromwell (Connecticut), localitat estatunidenca de Connecticut
** Cromwell (Indiana), localitat estatunidenca d'Indiana
** Cromwell (Iowa), localitat estatunidenca d'owa
** Cromwell (Minnesota), localitat estatunidenca de Minnesota
** Cromwell (Oklahoma), localitat estatunidenca d'Oklahoma
** Cromwell (Nova Zelanda), localitat neozelandesa de la regió d'Otago
* Biografies:
** Oliver Cromwell (Huntingdon, Anglaterra, 1599 - Londres, 1658), polític i militar anglès
** Thomas Cromwell (1485 - 1540), Primer Ministre d'Enric VIII entre 1532 i 1540 i Comte d'Essex
** John Cromwell Mather (Roanoke, 1946), astrofísic i professor universitari estatunidenc guardonat amb un Premi Nobel
* Obres:
** Cromwell (Hugo), drama de Victor Hugo publicat el 1827
** Cromwell (pel·lícula), pel·lícula britànica de 1970 dirigida per Ken Hughes
# Jenynsia pygogramma

Jenynsia pygogramma és una espècie de peix pertanyent a la família dels anablèpids.

## Descripció

Pot arribar a fer 6 cm de llargària màxima.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça, bentopelàgic i de clima temperat.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica a la conca del riu Dulce a l'oest de l'Argentina.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ «Taxon: Species Jenynsia pygogramma Boulenger, 1902» (en anglès). The Taxonomicon.
* 1 2 3 4 Torres, Armi G. «Jenynsia obscura (Weyenbergh, 1877)» (en anglès). Fishbase.
* ↑ Ghedotti, M.J., 2003. Family Anablepidae (four-eyed fishes, onesided livebearers and the white eye). P. 582-585. A: R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.). Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS.

## Bibliografia

* Ghedotti, M.J., 1998. Phylogeny and classification of the Anablepidae (Teleostei: Cyprinodontiformes). P. 560-582. A: L.R. Malabarba, R.E. Reis, R.P. Vari, Z.M.S. Lucena i C.A.S. Lucena (eds.). Phylogeny and classification of neotropical fishes. Porto Alegre, Edipurcs, 603 p.