OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# If You're Feeling Sinister

If You're Feeling Sinister (1996) és el segon àlbum de la banda de pop escocesa Belle & Sebastian, publicat per la discogràfica independent Jeepster Records.

## Cançons

Totes les cançons escrites per Stuart Murdoch
* "Stars of Track and Field" - 4:48
* "Seeing Other People" - 3:48
* "Me and the Major" - 3:51
* "Like Dylan in the Movies" - 4:14
* "Fox in the Snow" - 4:11
* "Get Me Away From Here" - 3:25
* "If You're Feeling Sinister" - 5:21
* "Mayfly" - 3:42
* "The Boy Done Wrong Again" - 4:17
* "Judy and the Dream of Horses" - 3:40

## Formació en el moment de la gravació

* Stuart Murdoch - Veu, Guitarra
* Stuart David - Baix
* Isobel Campbell - Violoncel
* Chris Geddes - Teclats, piano
* Richard Colburn - Bateria
* Stevie Jackson - Guitarra
* Sarah Martin - Violí
* Mick Cooke - Trompeta
# Juan Patricio Boza Chirino

Juan Patricio Boza Chirino (Las Palmas de Gran Canària, 17 de març de 1937) és un enginyer i polític canari establert a Catalunya en els anys 1980.
Es graduà en enginyeria tècnica, va fer estudis d'administració d'empreses a l'IESE, i va treballar d'enginyer a Servomecanismos SA, empresa del sector de l'automoció, i posteriorment a Talleres Casals SA. Establert a Ripoll, en 1987 va substituir en el seu escó de diputat a Concepció Ferrer i Casals, escollida a les eleccions al Parlament de Catalunya de 1984. Fins al 1988 fou membre de la Comissió de Control Parlamentari de l'Actuació de la Corporació Catalana de Ràdio i Televisió i de les Empreses Filials i de la Comissió d'Indústria, Energia, Comerç i Turisme.

## Referències

* ↑ Diputats del Parlament de Catalunya en la III Legislatura p. 46
# Ultra Cute

Ultra Cute (うるきゅー, UruKyū) és un manga de Nami Akimoto. La sèrie està formada per 9 còmics. Es va publicar al Japó l'any 2002 per Kodansha i a Espanya el 2005 per Norma Editorial.
Altres treballs de Nami Akimoto són Tenshi ni Kiss (天使にKISS, Tenshi ni Kiss) i Snowdrop (スノードロップ, Sunō Duroppu).

## Argument

La historia gira al voltant de Ami i Noa que, des de molt petites, han estat rivals en temes d'amor fins que un dia coneixen a dos nois que els sembles fantàstics, Tomohiro i Tamon. Per primer cop, Ami i Noa es posen d'acord i cada una escull un dels nois: Ami tria a Tamon i Noa a Tomohiro. La relació de la Noa amb en Tomohiro no va massa bé però a Ami li va bé i acaba sent la xicota de Tamon.
Aquesta sèrie narra tots els problemes que tenen Ami i Tamon perquè el seu amor triomfi i siguin feliços sense que ningú els interrompi.

## Referències

* 1 2 «Ultra Cute (manga) - Anime News Network». [Consulta: 15 maig 2022].
* 1 2 iquadrat. «Nami Akimoto» (en castellà). [Consulta: 15 maig 2022].
* ↑ «Nami Akimoto» (en castellà). Tebeosfera. [Consulta: 15 maig 2022].
# Dull Knife

Dull Knife ("ganivet despuntat") amb què és conegut Vóóhéhéve ó Tamílapéšni (1810- 1883). Cabdill dels xeienes del Nord, el 1865 s'alià amb el cabdill oglala Red Cloud i atacà als soldats al North Platte. El 1866 signà el Tractat de Fort Laramie, però com que els blancs no el compliren, continuà la lluita fins al 1876, quan anaren a la reserva de Red Cloud al riu Tongue. El 1875 lluità contra els xoixons i el 1879 intentà lluitar altre cop, però va perdre una tercera part dels efectius. Fou traslladat a la reserva Rosebud, on va morir.

## Enllaços externs

* Biografia Arxivat 2005-09-06 a Wayback Machine. (anglès)
# Diòcesi de Valèria

La diòcesi de Valèria va ser una antiga demarcació de l'Església Catòlica Romana a Hispània, que va existir almenys des del segle vi fins al segle viii a l'antiga província Cartaginense i radicada a la desapareguda ciutat romana de Valèria, actualment al terme municipal de Las Valeras (Castella-La Manxa). Amb la conquesta del territori per part d'Alfons VIII de Castella, la seu no va ser restaurada, sinó que el seu territori es va incorporar al bisbat de Conca.

## Història

Segons les dades de Plini i Ptolemeu, la seu de la diòcesi, Valèria, va ser una ciutat romana de la província o convent Cartaginense, i amb un estrat anterior celtibèric. La seva ubicació radica a les poblacions de Valera de Arriba, la més propera a les ruïnes de la ciutat romana i que de fet va tornar a adoptar el nom de Valèria el 1959, i Valera de Abajo, actualment unides en el municipi Las Valeras. Les llistes de bisbes es remunten fins a l'any 589 i del darrer, la seva última noticia és del 693, tanmateix és possible que pogués durar més o tenir un successor. Fins i tot pot ser que l'activitat eclesiàstica es mantingués durant un temps sota domini musulmà, doncs la seu apareix en llistes cristianes i àrabs posteriors, però l'antiga ciutat va entrar en franca decadència, passant a ser tan sols una aldea, això sí amb un castell. En tot cas, es marca la seva desaparició amb la conquesta musulmana de la península ibèrica. Posteriorment, la diòcesi no va ser restaurada quan el territori va passar a mans cristianes, perquè amb la conquesta de la ciutat de Conca per part d'Alfons VIII –que havia estat engrandida pels andalusins i tenia, per tant, una major importància– el territori de la diòcesi de Valèria, i també de la d'Arcàvica, va passar al nou bisbat de Conca el 1182, que més tard va incorporar el territori de Segòbriga.

### Llista de bisbes

Els bisbes documentats són els següents:
* Joan (ca. 589)
* Magnenci (ca. 610)
* Eusebi (ca. 633-637)
* Tagonci (638-654)
* Esteve (655-ca. 675)
* Gaudenci (ca. 675-ca. 693)

## Seu titular

El 1969 l'Església Catòlica va declarar Valèria com a seu titular i va atorgar el títol el 1970. Des de llavors l'han ostentat les següents persones:
* Antonio Lloren Mabutas (1970-1972)
* Hugolino Felix Cerasuolo Stacey (1975-1985)
* Francesco Canalini (1986-Avui)

## Referències

* ↑ Flórez, 1860, p. 196.
* ↑ Gozalbes, 2009, p. 13.
* ↑ Flórez, 1860, p. 197-199.
* ↑ Flórez, 1860, p. 202.
* 1 2 Flórez, 1860, p. 207.
* ↑ Gozalbes, 2009, p. 14-15.
* ↑ Gozalbes, 2009, p. 229-230.
* ↑ Flórez, 1860, p. 202-207.
* ↑ Cheney, David M. «Valeria (Titular See)» (en anglès). catholic-hierarchy.org/. [Consulta: 26 juliol 2022].

## Bibliografia

* Flórez, Enrique. «Tratado XXVI: de la Iglesia Valeriense». A: España Sagrada (en castellà). Tom VIII. 3a edició. Madrid: Imprenta de José Rodríguez, 1860.
* Gozalbes, Enrique (Coord.). La ciudad romana de Valeria (Cuenca) (en castellà). Conca: Edicions de la Universitat de Castella-La Manxa, 2009.
# Dècada del 580
## Esdeveniments

* Conversió dels visigots al cristianisme
* Guerra entre l'Imperi Romà d'Orient i els perses
* La prefectura del pretori d'Àfrica dona pas a l'Exarcat d'Àfrica.
* Comença el domini de la dinastia Sui a la Xina
* Darrera reunió del senat romà

## Personatges destacats

* Recared
* Leovigild
# Dècada del 590

La dècada del 590 comprèn el període que va des de l'1 de gener del 590 fins al 31 de desembre del 599.

## Esdeveniments

* Conversió de nobles anglesos al cristianisme
* Calendari àrab

## Personatges destacats

* Gregori I
# Galí I Garcés d'Aragó

Galí I Garcés (? - 844) fou comte d'Aragó (833-844).
Fill i successor de Garcia I d'Aragó, net de Galí Belascotenes i rebesnet de Balaixk al-Jalaixqí, comte de Pamplona.
Es casà amb una jove anomenada Guldregot però no tingué fills. Al morir sense descendents directes el comtat passà al seu cosí Galí I Asnar, comte d'Urgell i Cerdanya.

## Referències

* ↑ «Galí I Garcés d'Aragó». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Tuulikki

Tuulikki és un esperit o deessa de la mitologia finesa del bosc, filla de Tapio i Mielikki. Deessa dels animals del bosc, era invocada per assegurar abundància i fortuna en les jornades de caça.

## Referències

* ↑ McFarland, Phoenix (2003), The New Book of Magical Names, Llewellyn Worldwide, ISBN 0738703958 p. 218.
# Un aire de família

Un aire de família (en francès Un air de famille) és una obra de teatre francesa d'Agnès Jaoui i Jean-Pierre Bacri, creada el 27 de setembre de 1994 al Théâtre de la Renaissance, a París. Va tenir un gran èxit i ha estat adaptada al cinema per Cédric Klapisch el 1996 sota el mateix títol: Un air de famille i amb el mateix paper.

## Argument

Una mare té dos fills casats; Philippe i Henri, a un les coses li van bé però a l'altre no tant, i una altra soltera, Betty. tots ells coexisteixen de manera cordial des de fa temps. Els divendres al vespre es reuneixen setmanalment al restaurant de Henri per celebrar l'aniversari de la Yolande, esposa de Philippe, i les coses es compliquen. I quan apareix el cambrer Denis, qui surt en secret amb la Betty, l'aparent alegria es capgira.

## Creació

Fou representada del 27 de setembre de 1994 al 31 de desembre de 1995 al Théâtre de la Renaissance sota la direcció de Stéphan Meldegg, decorats per Jacques Voizot, vestuari de Pascale Bordet, il·luminació de Roberto Venturi. Els intèrprets foren:
* Henri : Jean-Pierre Bacri
* Betty : Agnès Jaoui
* Yolande : Catherine Frot
* Denis : Jean-Pierre Darroussin
* Philippe : Wladimir Yordanoff
* La mare : Claire Maurier
La peça va obtenir dos Molières el 1995, el Molière al millor espectacle còmic i el Molière a l'actriu en un paper secundari per a Catherine Frot, i nominacions en sis categories: Molière a l'actor en un paper secundari per a Jean-Pierre Darroussin, Molière a l'actriu en paper secundari per a Claire Maurier, Molière al teatre privat, director, autor i decorador.

## Versió en català

Ha estat traduïda al català per Alejandra Herranz i Pau Durà i representada sotal a direcció de Pau Durà al teatre Romea de Barcelona el setembre de 2013 interpretada per Ramon Madaula, Francesc Orella, Cristina Genebat, Àgata Roca, Jacob Torres i Maife Gil.

## Versió en castellà

Fou representada en castellà sota el títol Como en las mejores familias al Teatre Marquina de Madrid el 13 de novembre de 2003 sota la direcció de Manuel Dueso i protagonitzada per Javier Cámara, Blanca Portillo, Julieta Serrano, Gonzalo de Castro, Nathalie Poza i Pau Durà. Javier Cámara fou guardonat amb el Fotogramas de Plata al millor actor de teatre de 2003.

## Referències

* ↑ Le retour sur scène d'Agnès Jaoui et Jean-Pierre Bacri, sur un air de Molière, L'Express, 3 de setembre de 2016
* ↑ Agnès Jaoui & Jean-Pierre Bacri: Un air de Molière, Paris-Match, 11 de setembre de 2016
* ↑ 'Un aire de familia' conjuga comedia y drama para abrir la temporada del Teatre Romea, La Vanguardia, 2 de setembre de 2013
* ↑ Un aire de família al web del Teatre de Barcelona
* ↑ «Como en las mejores familias», una radiografía del comportamiento humano, ABC, 5 de novembre de 2003
* ↑ Laia Marull, Luis Tosar, Loles León, Antonio Resines, Rosa María Sardá y Javier Camará, ganadores de Fotogramas de Plata, Europa Press, 9 de març de 2004
# Dragan Pantelić

Dragan Pantelić (Lešnica, Loznica, Sèrbia, Iugoslàvia, 9 de desembre de 1951 - 20 d’octubre de 2021) fou un futbolista serbi.
Pel que fa a clubs, destacà a dos equips, el Radnički Niš, on jugà 433 cops marcant 24 gols, tot i ser porter, entre 1971-81 i 1988-89, i al Girondins de Bordeaux, on jugà 67 partits entre 1981 i 1983. També jugà 8 partits amb la selecció olímpica iugoslava i 19 amb l'absoluta, on marcà dos gols entre 1979 i 1982. També jugà quatre partits amb les seleccions amistoses del Món i Europa.
També fou entrenador del Radnički Niš, club del que l'any 1997 esdevingué president. L'any 2001 fou diputat a l'Assemblea Nacional de Sèrbia.

## Referències

* ↑ Srpska, RTRS, Radio Тelevizija Republike Srpske, Radio Television of Republic of. «Преминуо легендарни српски голман Драган Пантелић (ВИДЕО)». [Consulta: 22 octubre 2021].

## Enllaços externs

* (serbi) Perfil a la Federació Sèrbia Arxivat 2010-02-13 a Wayback Machine.
# Dragan Mutibarić

Dragan Mutibarić (en serbi: Драган Mутибapић, 10 de novembre de 1946) és un exfutbolista serbi, macedoni d'adopció de la dècada de 1970.
Fou 10 cops internacional amb la selecció iugoslava.
Pel que fa a clubs, defensà els colors de FK Vardar, FC Schalke 04 i FK Makedonija Skopje.

## Referències

* ↑ Profile at Reprezentacija.rs (serbi)
* ↑ «Драган Мутибариќ-Муто» (en macedonian). Football Federation of Macedonia. Arxivat de l'original el 2012-07-07. [Consulta: 16 juliol 2013].
* ↑ Dragan Mutibarić a National-Football-Teams.com (anglès)
# True Spirit

True Spirit és una pel·lícula biogràfica australiana del 2023 dirigida i coescrita per Sarah Spillane. La pel·lícula està basada en la història real de Jessica Watson, interpretada per Teagan Croft. És una marinera australiana que va rebre la medalla de l'Orde d'Austràlia després d'intentar una circumnavegació global en solitari als 16 anys. La pel·lícula està disponible per a streaming a Netflix a partir del 3 de febrer de 2023. Ha estat subtitulada al català.

## Sinopsi

Aquesta pel·lícula és la història de l'adolescent australiana Jessica Watson, la persona més jove que ha navegat en solitari i sense parar fent la volta al món.

## Repartiment

* Teagan Croft com a Jessica Watson
** Alyla Browne com a jove Jessica Watson
* Cliff Curtis com a Ben Bryant
* Anna Paquin com a Julie Watson
* Josh Lawson com a Roger Watson
* Bridget Webb
* Vivien Turner
* Stacy Clausen
* Todd Lasance com a Craig Atherton

## Producció

Netflix va anunciar el 16 de juliol de 2020 que Watson's Memoir True Spirit adaptaria un llargmetratge, dirigit per Sarah Spillane i produït per Debra Martin Chase i Sunstar Entertainment. El rodatge va tenir lloc l'agost de 2021 a Chevron Island a la ciutat de Gold Coast, Queensland, Austràlia. Les restriccions imposades a causa de la pandèmia de COVID-19 van afectar la producció.

## Referències

* ↑ «True Spirit». [Consulta: 3 febrer 2023].
* ↑ «Queensland to Star in Jessica Watson Biopic for Netflix» (en anglès americà), 21-05-2021. [Consulta: 3 febrer 2023].
* ↑ «True Spirit (2023) - The Screen Guide». [Consulta: 3 febrer 2023].
* ↑ Robinson, Jacob. «‘True Spirit’ Jessica Watson Biopic: Coming to Netflix in February 2023», 25-01-2023. [Consulta: 3 febrer 2023].
* ↑ «True Spirit». Goita què fan, ara!. [Consulta: 3 febrer 2023].
* ↑ «INSPIRATIONAL AUSSIE TRAILBLAZER JESSICA WATSON GETS A BIOPIC AT NETFLIX», 16-07-2020. [Consulta: 3 febrer 2023].
* ↑ StClair, Monique. «Authorities looking into complaints a Gold Coast film production breached restrictions» (en anglès americà), 04-08-2021. [Consulta: 3 febrer 2023].

## Enllaços externs

* True Spirit a Goita què fan, ara!
# Gary Ridgway

Gary Leon Ridgway (Salt Lake City, Utah, 18 de febrer de 1949), conegut com The Green River Killer («L'assassí de Green River»), és un assassí en sèrie nord-americà. Fou declarat culpable d'assassinar 48 dones, encara que posteriorment va confessar haver-ne matat 71. És considerat un dels assassins en sèrie més prolífics en la història criminal dels Estats Units.
La majoria de les víctimes de Ridgway eren presumptes de ser treballadors del sexe i d'altres dones en circumstàncies vulnerables, incloses les faltes menors d'edat. La premsa li va donar el seu sobrenom després que les primeres cinc víctimes es trobessin al Riu Verd abans que es conegués la seva identitat.

## Vegeu també

* Assassins en sèrie per nombre de víctimes

## Referències

* ↑ Haglund, William; Reichert, David; Reay, Donald «Recovery of Decomposed and Skeletal Human Remains in the “Green River Murder” Investigation» (en english). The American Journal of Forensic Medicine and Pathology, 11, 1, 01-03-1990, pàg. 35–43. ISSN: 0195-7910. PMID: 2305751.
# Dámaso de Lario Ramírez

Dámaso de Lario Ramírez (València, 8 de setembre de 1949) és un diplomàtic, historiador i escriptor valencià. És doctorat en Història i va ingressar a la carrera diplomàtica l'any 1977. Ha estat destinat a les representacions diplomàtiques de Jordània, Austràlia i Regne Unit. Del 2001 al 2007 va ésser ambaixador d'Espanya a Indonèsia, i de 2002 fou també ambaixador d'Espanya a Singapur. L'any 2007 va ésser nomenat ambaixador d'Espanya a Veneçuela.

## Obres

* Monarquías y parlamentos en la España moderna, (Anales de la Universidad de Alicante. Historia moderna.Nº 2, 1982)
* El Comte-Duc d'Olivares i el Regne de València, (Eliseu Climent, València, 1986)
* Los Parlamentos de España (Anaya, 1991)
* Las Constituciones españolas, (conjuntament amb Enrique Linde Anaya 1994)
* Al hilo del tiempo : controles y poderes d'una España imperial (Universitat de Valencia, València, 2004)

## Referències

* ↑ redaccionpr. «Dámaso de Lario Ramírez, nuevo director general de Comunicación Exterior» (en castellà). prnoticias.com, 30-08-2010. [Consulta: 23 març 2019].
* 1 2 «Presentation of Credentials: Ministry of Foreign Affairs Press Statement, 11 April 2002» (en anglès). nas.gov.sg, 11-04-2002. [Consulta: 23 març 2019].
# Tour Cristal

La tour Cristal és un gratacel de despatxos situat al barri del Front-de-Seine, al 15è districte de París, a França. Obra dels arquitectes Julien Penven i Jean-Claude Le Bail fa 98 m d'alçària i compta amb 27 pisos.
Està situada a les proximitats immediates del pont de Grenelle. La seva façana de vidre en fa una de les torres més recognoscibles del Front-de-Seine, amb la tour Reflets.
És la darrera torre construïda sobre el Front-de-Seine i també a París.

## Notes

* ↑ "Una piràmide de 200 m a la porta de Versailles", Le Parisien, 26/09/2008.

## Enllaços externs

* La tour Cristal a Emporis.com
# Willi Oberbeck

Willi Oberbeck (Hagen, 21 de febrer de 1910 - 9 de juliol de 1979) va ser un ciclista alemany que fou professional entre 1937 i 1942. El seu èxit esportiu més destacat l'aconseguí al Tour de França de 1938, on guanyà una etapa que li serví per vestir el mallot groc de líder durant una etapa.

## Palmarès

* 1938
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Alemanya
** Vencedor d'una etapa al Tour de França

### Resultats al Tour de França

* 1937. Abandona (5a etapa)
* 1938. Abandona (8a etapa). Vencedor d'una etapa. Porta el mallot groc durant 1 etapa

## Referències

* ↑ «OBERBECK Willy». [Consulta: 11 novembre 2022].
* ↑ ONLUS®, Museo del Ciclismo Associazione Culturale. «Museo del Ciclismo - Willi OBERBECK» (en italià). [Consulta: 11 novembre 2022].

## Enllaços externs

* Fitxa a www.sitiodeciclismo.net
# Oposició Dretana

Oposició Dretana (georgià მემარჯვენე ოპოზიცია, Memarjvene Opozits'ia) fou una coalició política de Geòrgia formada pels partits Nova Dreta i la Indústria Salvarà Geòrgia. És l'únic grup d'oposició que va superar el llindar del 7% dels vots necessari per obtenir escons al Parlament de Geòrgia a les eleccions legislatives georgianes de 2004. Durant la Revolució Rosada de 2003 es van negar a unir-se a la manifestacions de l'oposició, garantint així el quòrum necessari en la sessió inaugural del Parlament, que es creu que fou votat amb una forta manipulació de les xifres.
Després de les eleccions, l'oposició de dreta i el Moviment Nacional Unit negociaren les acusacions de frau electoral. No obstant això, cap d'aquestes afirmacions van ser corroborades per observadors de la Unió Europea en el seu informe posterior sobre les eleccions. La coalició va obtenir inicialment 15 dels 150 escons elegits per llistes de partits, però els vots en diversos d'aquests grups van ser anul·lades després de les eleccions. També tenen dues circumscripcions de mandat únic, que es mantingueren després de l'anul·lació de les eleccions de novembre de 2003.
Tant Nova Dreta i la Indústria Salvarà Geòrgia van trobar el suport en gran manera de la comunitat de l'empresa privada i eren particularment populars entre les persones ocupades en el sector privat. Com a resultat d'això, durant anys els dos partits es van enfrontar entre si pel mateix electorat. Si bé l'aliança es va formar només unes setmanes abans de les eleccions, els dirigents del partit s'havien posat d'acord per fusionar els seus dos grups en un sol partit, que formava l'alternativa de centredreta a la de centreesquerra del Moviment Nacional.
L'Oposició Dretana és dirigida per David Gamkrelidze del partit Nova Dreta. Les principals prioritats de l'aliança política incloïen assegurar un sistema d'imposició lleu a Geòrgia, la reducció de les regulacions del govern sobre les empreses, augmentar el creixement econòmic i la creació d'ocupació en el sector privat, l'augment de les despeses de defensa i assegurar l'adhesió a l'OTAN a tot tardar el 2010, i la promoció de les institucions i polítiques democràtiques i liberals.

## Referències

* Ghia Nodia, Álvaro Pinto Scholtbach: The Political Landscape of Georgia: Political Parties: Achievements, Challenges and Prospects. Eburon, Delft 2006, ISBN 90-5972-113-6
# Ponale

El Ponale és un torrent de set quilòmetres de llarg, que s'origina al Llac de Ledro i acaba al Llac de Garda (Itàlia), amb un salt proper als 30 metres anomenat «Cascata del Ponale». El curs del riu es troba completament dins del municipi de Ledro.
Des de les muntanyes que el circumden, i durant el curs d'un fenomen meteorològic de caràcter tempestuós a través de la seva ranura bufa un vent típic anomenat Ponal que, una vegada que arriba al llac de Garda té la característica d'obrir-se radialment.
A la vall creada pel torrent es troba una famosa i antiga sendera, ara una meta per a molts amants de la bicicleta tot terreny: Camino Ponale.
# Blooming Prairie

Blooming Prairie és una població dels Estats Units a l'estat de Minnesota. Segons el cens del 2000 tenia 1.933 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Blooming Prairie tenia 1.933 habitants, 748 habitatges, i 504 famílies. La densitat de població era de 552,8 habitants per km².
Dels 748 habitatges en un 30,9% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 57,8% hi vivien parelles casades, en un 5,5% dones solteres, i en un 32,5% no eren unitats familiars. En el 28,2% dels habitatges hi vivien persones soles el 16,6% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,46 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,02.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 25,7% tenia menys de 18 anys, un 7,5% entre 18 i 24, un 23,5% entre 25 i 44, un 20,2% de 45 a 60 i un 23% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 40 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 88 homes.
La renda mediana per habitatge era de 40.345 $ i la renda mediana per família de 51.118 $. Els homes tenien una renda mediana de 34.911 $ mentre que les dones 21.705 $. La renda per capita de la població era de 19.343 $. Entorn del 2,8% de les famílies i el 6,6% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Blooming Prairie». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-16. [Consulta: 7 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Blooming Prairie». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-12. [Consulta: 7 agost 2010].