OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# El Combate (Madrid)

El Combate va ser un periòdic espanyol d'ideologia republicana i efímera existència publicat durant els anys 1870 i 1872. Fundat per José Paúl y Angulo, es va caracteritzar per la seva dura línia editorial, sent definit com a «intransigent», «ultrarradical», «subversiu i demagògic» —segons Pedro Gómez Aparicio— i de «caràcter militant». Aquesta primera època va estar compresa entre l'1 de novembre i el 25 de desembre de 1870. Les crítiques contra el general Prim van ser freqüents, fins i tot el va arribar a amenaçar de mort en les pàgines del periòdic. També eren blanc de les crítiques del diari Nicolás María Rivero i Felipe Ducazcal Lasheras.
Aquesta primera època va estar compresa entre l'1 de novembre i el 25 de desembre de 1870. Va sofrir els atacs de l'anomenada Partida de la Porra, l'objectiu de la qual era defensar els interessos del monarca Amadeu de Savoia, atacant i amenaçant als opositors al sistema. Segons un dels col·laboradors del periòdic, Francisco Flores García, era comú que els redactors d'El Combate tinguessin sempre un revòlver a mà per defensar-se en cas d'atac d'aquesta partida.
La segona època de publicació va tenir lloc entre l'1 de febrer i el 27 de setembre de 1872, sota la direcció de Francisco Rispá y Perpiñá, en la que es va temperar en certa manera la radicalitat de la publicació respecte a la primera època. Durant la primera época la seu del periòdic estava situada a la plaça de los Mostenses i durant la segona al carrer León, 27. El seu sucesor fou el diari La Lucha.

## Referències

* 1 2 Pérez Roldán, 1999, p. 324.
* ↑ Pérez Roldán, 1999, p. 328,335.
* ↑ Miguel González, 2006, p. 81.
* 1 2 Biblioteca Nacional d'Espanya. «El Combate (Madrid. 1870)». Hemeroteca digital.
* 1 2 3 4 5 Pérez Roldán, 1999, p. 336.
* 1 2 3 Pérez Roldán, 1999, p. 335-336.
* ↑ Andrés-Gallego, 1981, p. 194.
* ↑ Ortega Rubio, 2011, p. 156.

## Bibliografia

* Andrés-Gallego, José. Historia General de España y América : Revolución y Restauración: (1868-1931), (Tomo XVI-2). Ediciones Rialp, 1981. ISBN 9788432121142.
* Miguel González, Román. José María de Orense, Treinta años de gobierno representativo en España. Universidad de Cantabria, 2006. ISBN 9788481024111.
* Ortega Rubio, Juan. Historia de Madrid y de los pueblos de su provincia. MAXTOR, 2011. ISBN 9788497619820.
* Pérez Roldán, Carmen «La prensa republicana madrileña durante el siglo XIX: "La Igualdad" y "El Combate" como ejemplos de periódicos republicanos». Historia y comunicación social, 4, 1999, pàg. 317-340. ISSN: 1137-0734.
# Girsu

Girsu (𒄈𒋢𒆠) fou una ciutat estat de Mesopotàmia actual tell Telloh a la governació de Dhi Qar a l'Iraq. estava a 25 km al nord-oest de Lagash. Degut al valor inicial nasal ŋ, la transcripció de Ĝirsu és sovint Ngirsu, però apareix també com G̃irsu, Girsu, Jirsu..
Estava probablement habitada ja en el període d'Ubaid (5300-4800 aC), però no es detecten signes d'activitat rellevant fins al primer període dinàstic (2900-2335 aC). En temps de Gudea de Lagash, en la segona dinastia de Lagash, Girsu va esdevenir la capital d'aquest estat i va romandre després com el seu centre religiós quan el poder polític es va traslladar a Lagash. A la tercera dinastia d'Ur (Ur III) fou centre administratiu de l'imperi, però a la caiguda d'Ur va declinar, i posteriorment va passar a Babilònia; va romandre habitada fins vers el 200 aC.
Fou la primera de les ciutats sumèries excavades, primer sota el cònsol francès a Bàssora Ernest de Sarzec, de 1877 a 1900, seguit pel seu successor Gaston Cros de 1903 a 1909. És un jaciment arqueològic força ric, del qual s'han extret més de 50.000 tauletes amb signes d'escriptura cuneïforme. S'hi han trobat fragments de l'estela dels Voltors. Els sistemes d'excavació no foren apropiats i alguns materials es van deteriorar; a més s'hi van fer excavacions il·legals.

## Referències

* Harriet Crawford, The Construction Inférieure at Tello. A Reassessment, Iraq, vol. 49, pp. 71–76, 1987
* Benjamin R. Foster, The Sargonic Victory Stele from Telloh, Iraq, Vol. 47, pp. 15–30, 1985
* Claudia E. Suter, A Shulgi Statuette from Tello, Journal of Cuneiform Studies, vol. 43/45, pp. 63–70, (1991–1993)

## Enllaços externs

* Tello (Girsu) Arxivat 2012-03-15 a Wayback Machine.
* Imatges de Girsu Arxivat 2008-08-29 a Wayback Machine.
* "Stele of the Vultures" al Louvre Arxivat 2011-05-17 a Wayback Machine.
# El Soler

«El Soler» té aquests significats:
* El Soler (Aguilar de Segarra), masia al Bages
* El Soler (Albanyà), masia a l'Alt Empordà
* El Soler (Calders), masia al Moianès
* El Soler (Calonge de Segarra), caseria a l'Anoia
* El Soler de Clariana, masia al Solsonès
* El Soler (Mura), masia al Bages
* El Soler (Oristà), masia al Lluçanès
* El Soler (Pinell de Solsonès), masia de Pinell
* El Soler (les Preses), masia a la Garrotxa
* El Soler (Rosselló), municipi del Rosselló
* El Soler (Sant Hilari Sacalm), mas al terme de Sant Hilari (la Selva)
* El Soler (Santa Eulàlia de Riuprimer), masia a Osona
* El Soler (Tavèrnoles), masia a Osona
* El Soler de Jaumàs, masia de Puig-reig
* el Soler de n'Hug, mas fortificat al sud-oest del terme de Prats de Lluçanès (Osona)
* El Soler de Puig-redon, masia de Torà (la Segarra)
* El Soler de Terrades, masia de Moià
# Tresponts Avall

Quarter d'Organyà, anomenat Tresponts Avall al Spill del 1519 i també popularment, era un dels cinc quarters en què es dividia el territori del Vescomtat de Castellbò, aquest tenia el seu centre a Organyà. Comprenia Organyà, la vall de Cabó, la batllia de Sallent i Montanissell els llocs de Carreu i el Fenollet, la batllia de Coll de Nargó, la vall de Fígols i el lloc de Canelles.
L'any 1548 el Vescomtat de Castellbò va revertir a la Corona d'Aragó i el Quarter va passar a jurisdicció reial. I la que pertanyia al prior és dita jurisdicció del capítol d'Urgell i, a vegades, del capítol d'Organyà; era exercida encara pel prior, com a consenyor de la vila.
El nom de Tresponts Avall és utilitzat encara per parlar dels municipis o pobles que havien format part d'aquest antic quarter, situat més avall del Congost dels Tresponts del riu Segre.

## Referències

* ↑ Web dels municipis: Arxivat 2015-04-15 a Wayback Machine. La Història
# Isabella Cortese

Isabella Cortese (1561) era una alquimista italiana del Renaixement. Tot el que se sap sobre la seva vida i la seva feina és el seu llibre sobre alquímia: Els secrets de Na Isabella Cortese.
Donada aquesta circumstància, s'ha especulat amb la possibilitat que l'autor d'Els secrets de Na Isabella Cortese fos en realitat un home fent-se passar per una dona. És impossible saber si aquesta especulació és certa o no.

## Els secrets de Na Isabella Cortese

La primera impressió del llibre és de l'any 1561. El seu contingut descriu remeis mèdics i cosmètics, consells per a la casa i una discussió sobre la conversió de metalls a or. L'obra inclou instruccions i exemples diversos, emprant tota mena de materials com dentifrici, cola, abrillantador, sabó i cosmètics.

### Recepció

En el seu temps, Els secrets de Na Isabella Cortese va ser bastant popular. Entre 1561 i 1677 se'n van publicar 11 edicions, així com dues edicions més d'una traducció alemanya.

## Referències

* ↑ Bell, Rudolph. How to Do It: Guides to Good Living For Renaissance Italians. University of Chicago Press, setembre 2000, p. 44–45. ISBN 0226042006.
* ↑ Women Writing Back / Writing Women Back: Transnational Perspectives from the late Middle Ages to the dawn of the modern era. Koninklijke Brill NV, Leiden, 2010, p. 142.
* 1 2 Moran, Bruce. Distilling Knowledge: Alchemy, Chemistry, and the Scientific Revolution. Harvard University Press, 30 juny 2009, p. 60–62. ISBN 0674014952.
# Nueva España

«Nueva España» té aquests significats:
* Nueva España (Madrid), barri del districte de Chamartín (Madrid)
* Virreinato de Nueva España, virregnat de l'imperi espanyol a Amèrica que a grans trets inclou els actuals estats de Mèxic, Califòrnia, Colorado, Nevada, Nou Mèxic, Arizona
* La Nueva España, diari falangista publicat a Oviedo
# Cyprinodon laciniatus

Cyprinodon laciniatus és una espècie de peix de la família dels ciprinodòntids i de l'ordre dels ciprinodontiformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 6 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a les Bahames.

## Referències

* ↑ BioLib (anglès) i (txec)
* 1 2 «Cyprinodon laciniatus» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).
# Wang Siyu

Wang Siyu (xinès simplificat: 王思雨, pinyin: Wáng Sīyǔ; Haiyang, Shandong, 16 d'octubre de 1995) és una jugadora de bàsquet xinesa. Activa des del 2013, va representar la Xina a la Copa del Món de bàsquet femení FIBA de 2018, i 2022, on el seu joc a les semifinals contra l'amfitriona Austràlia va ser crucial per arribar a la final.

## Referències

* 1 2 «Who is China's clutch queen Wang Siyu?» (en anglès). FIBA.basketball. [Consulta: 5 juliol 2023].
* ↑ Eurobasket.com profile
# Vognillan

Vognillan és un nucli de població pertanyent al municipi d'Oppdal, al comtat noruec de Sør-Trøndelag. Es troba a uns 13 quilòmetres a l'est de Lønset, a uns 7 quilòmetres a l'oest del centre municipal d'Oppdal, i prop de 20 quilòmetres al sud de Rennebu.

## Referències

* ↑ «Vognillan» (en noruec). Arxivat de l'original el 2015-02-10. [Consulta: 10 febrer 2015].
# Gardun

Gardun és un poble de Croàcia situat al comtat de Split-Dalmàcia, pertany al municipi de Trilj. El poble està situat al cim del turó de Gardun, a només 1 km al sud de Trilj.
L'any 1997 es van iniciar les excavacions de les restes de la fortalesa legionària de Tilurium als afores sud del poble. Tilurium vigilava l'entrada a la vall de Cetina des del sud i l'aproximació a la capital provincial a Salona.

## Referències

* ↑ Smith, D., Gaffney, V., Grossman, D., Howard, A.J., Milosevic, A., Ostir, K., Podobnikar, T., Smith, W., Tetlow, E., Tingle, M., and Tinsley, H. 2006. Assessing the later prehistoric environmental archaeology and landscape development of the Cetina Valley, Croatia. Environmental Archaeology 11 (2): 171-186
# Jordi Mañá Delgado

Jordi Mañá Delgado (Barcelona, 1939) és un dissenyador industrial i tècnic en ergonomia aplicada. Des del 1968 la seva carrera professional s'ha desenvolupat en les àrees del disseny industrial, l'ergonomia aplicada i la teoria del disseny. En el camp del disseny industrial ha treballat per al sector del mobiliari (oficina, cuina, seients, clínic-hospitalari, escolar i mobiliari juvenil), la transformació de plàstics, béns d'equipament, automoció (motocicletes), telecomunicació i multimèdia. Pel que fa a l'ergonomia ha realitzat i estudiat equipaments d'oficina, llocs de treball en línies de fabricació, equipaments escolars; equips clínic-hospitalaris, centres de discapacitats i gent gran.
En aquest camp l'any 2001 va ser guanyador de l'Arai Design Award per un treball sobre l'ergonomia en la conducció del motorista. És professor de projectes i ergonomia aplicada en diferents centres. Ha estat professor convidat en la Hochshule für Gestaltung, Offenbach (Alemanya), a l'Art Center Design School, Pasadena (Estats Units), a l'École Universitaire du Design, Toulouse (França), al Centro Ricerche: Istituto Europeo di Design, Milano (Itàlia) i a la Sarajevo University (Elósnia-Hercegovina). Ha publicat diversos llibres i nombrosos articles en revistes especialitzades. Els seus dissenys han rebut diversos premis i entre els seus productes cal destacar l'aerogenerador (1987) per a l'empresa Ecotècnia.

## Vegeu també

* Aerogenerador Ecotècnia

## Referències

* ↑ «Fitxa al web del Disseny Hub Barcelona». Arxivat de l'original el 2012-11-27. [Consulta: 15 abril 2012].

## Enllaços externs

* Fitxa Arxivat 2012-11-27 a Wayback Machine. a la col·lecció de disseny industrial del Disseny Hub Barcelona
# Josep Domínguez Martí

Josep Domínguez Martí (Barcelona, 1877-1942), fou un fotògraf i fotoperiodista professional. El 1924 va ingressar, per concurs, a l'Ajuntament de Barcelona. Va treballar al Departament d'Urbanització i Obres fent fotografies tècniques. Posteriorment va començar a fer el seguiment dels actes oficials del consistori municipal. Paral·lelament la Diputació li va encarregar fotografies d'actes protocol·laris, i durant el govern de la República acompanyà el president Francesc Macià en molts dels seus viatges per la geografia catalana. El 1938 treballava per al Departament de Foment i Cerimonial. També va col·laborar com a fotoperiodista en diversos diaris de l'època, com El Correo Catalán o El Día Gráfico.

## Referències

* ↑ Domènech, Sílvia (dir.); Torrella, Rafel; Ruiz, Montserrat. Barcelona fotografiada: 160 anys de registre i representació: guia dels fons i les col·leccions de l'Arxiu Històric de la Ciutat de Barcelona (CC-BY-SA-3.0). Arxiu Municipal de Barcelona, Institut de Cultura de Barcelona, 2007, p. 299. ISBN 978-84-9850-029-5.
# Marta Rosique i Saltor

Marta Rosique i Saltor (Barcelona, 16 de març de 1996) és una periodista, politòloga, activista i política catalana.
És graduada en Periodisme i estudiant de Ciències Polítiques a la Universitat Pompeu Fabra. Fou membre del secretariat del Consell Nacional de la Joventut de Catalunya. Fou membre i portaveu d'Universitats per la República. Fou secretària de Política i Cooperació Internacional de les Joventuts d'Esquerra Republicana.
Fou candidata a les eleccions generals espanyoles d'abril de 2019 per la candidatura d'Esquerra Republicana de Catalunya - Sobiranistes, de les que en resultà elegida. El 21 de maig del mateix any fou nomenada diputada a Congrés dels Diputats, i va formar part de la mesa d'edat com a diputada més jove de la Cambra Baixa.
El juny de 2023 va anunciar que no es presentaria a les eleccions generals de 2023, amb l'objectiu de construir-se una carrera laboral fora dels partits.

## Referències

* ↑ «Marta Rosique: “Hi ha por que el jovent s'organitzi”». El Jardí, 26-04-2019 [Consulta: 19 març 2019].
* ↑ Barnils, Andreu. «He vist molts diputats que em miraven amb cara estranya». Vilaweb, 21-05-2019. [Consulta: 23 maig 2019].
* ↑ «Marta Rosique, candidata de Jovent Republicà per a les eleccions del 28-A». El Món, 04-03-2019. Arxivat de l'original el 12 de setembre 2019 [Consulta: 19 març 2019].
* ↑ «Marta Rosique, la diputada d'ERC que s'asseu a la mesa d'edat amb una samarreta antifeixista». Diari Ara, 21-05-2019 [Consulta: 21 maig 2019].
* ↑ «Marta Rosique: "Ho deixo perquè cal tenir experiència laboral fora dels partits"». [Consulta: 26 juny 2023].
# Josef Masopust

Josef Masopust (Most, 9 de febrer de 1931 - Praga, 29 de juny de 2015) fou un futbolista txecoslovac dels anys 50 i 60.
Com a futbolista començà al Banik Most i amb 19 any signà pel FK Teplice. El 1952 ingressà al Dukla Praha on romangué durant més de 15 anys i guanyà vuit campionats nacionals. Acabà la seva carrera al Crossing Molenbeek belga.
Amb la selecció de Txecoslovàquia arribà a la final del Mundial 1962, que va perdre davant Brasil (també jugà l'edició de 1958). També portà la selecció al tercer lloc del Campionat d'Europa de 1960.
Fou nomenat Futbolista europeu de l'any el 1962. El novembre de 2003 fou nomenat Golden Player de la República Txeca, per la Federació Txeca, com el futbolista del país més destacat dels darrers 50 anys.
Com a entrenador dirigí al Dukla i al Zbrojovka Brno, amb qui guanyà la lliga el 1978. També dirigí la selecció txecoslovaca als anys 80.

## Referències

* ↑ EFE «Fallece Josef Masopust, leyenda del balompié checoslovaco». Marca. EFE, 29-06-2015 [Consulta: 29 juny 2015].
* ↑ uefa.com

## Enllaços externs

* Biografia Arxivat 2005-04-15 a Wayback Machine. (txec)
* UEFA.com
# Martin Öhman

Carl Martin Öhman (Floda församling, Södermanland, 4 de setembre de 1887 - Estocolm, 9 de desembre de 1967) fou un tenor, actor i professor de cant suec.
Fill d'un pastor, es va graduar el 1905. Va estudiar a Estocolm a la Reial Acadèmia de Música de Suècia i a Milà al Conservatori Giuseppe Verdi. Va debutar el 1917 al Gran Teatre de Göteborg a Fra Diavolo d'Auber. Durant els anys 1920 i 1930, va aparèixer com un dels cantants d'òpera suecs més famosos. El 1924-25 va treballar a la Metropolitan Opera de Nova York i, des de 1925 fins a 1931, a Staatsoper Unter den Linden de Berlin, abans de tornar a Estocolm, on, des del 1927 fins al 1941, va treballar com a tenor solista a la Kungliga Operan. També va cantar a París, Praga, Viena, al Liceu de Barcelona, Budapest i Hamburg.
El seu repertori se centra principalment en els papers de tenor wagnerià, però també en obres de Verdi, Janáček, Saint-Saëns o Leoncavallo.
Quatre esposes marquen la seva vida matrimonial:
* 1920 : Anna Rydberg
* 1924 : Anna Robenne
* 1927-1943 : Isobel Ghasal, soprano líbia d'origen persa
* 1957 : Anna-Lisa Thorsson-Öhman, nascuda Lundberg

## Referències

* ↑ «Biografia» (en anglès). Forgotten Opera Singers. [Consulta: 9 febrer 2018].
# Martin van Steen

Martin van Steen (Oosterhout, 8 de setembre de 1969) va ser un ciclista neerlandès, que fou professional entre 1993 i 2003.

## Palmarès

* 1990
** 1r al Gran Premi de Waregem
* 1991
** Vencedor d'una etapa al Circuit Franco-Belga
** Vencedor de 2 etapes al Teleflex Tour
* 1992
** 1r al Teleflex Tour i vencedor d'una etapa
** 1r al Hel van het Mergelland
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Lieja
** Vencedor d'una etapa al Tour d'Hainaut
* 1993
** 1r al Tour d'Overijssel
** Vencedor d'una etapa a la Milk Race
* 2001
** 1r al Circuit del País de Waes
* 2002
** 1r a la Dorpenomloop Rucphen
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Lieja

### Resultats al Giro d'Itàlia

* 1996. Abandona
* 2000. Abandona

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
# Martina (prenom)

Martina és un prenom femení català. És la forma femenina del prenom Martí, que ve del nom llatí Martinus, derivat de Mart, déu romà de la guerra. Té la mateixa etimologia que els prenoms Marçal, Marçala o el mes de març.

## Difusió

Aquest prenom és tradicional en català i en altres llengües europees. A Catalunya, l'any 2010 fou el prenom femení més freqüent en nadons.
Versió masculina: Martí

### Variants en altres llengües

* Alemany: Martina
* Anglès: Martina
* Castellà: Martina
* Francès: Martine
* Hongarès:Martina
* Italià: Martina
* Neerlandès: Tine, Tineke
* Occità: Martina
* Polonès: Martyna

## Festa onomàstica

La festa onomàstica se celebra per Santa Martina, malgrat que també es pot celebrar per Sant Martí:
* Santa Martina, verge i màrtir, 30 de gener

## Biografies

* Martina, personatge de l'antiguitat clàssica
* Martina Castells i Ballespí, metgessa catalana
* Martina Hingis, tennista
* Martina Klein, model i presentadora de TV
* Martina Navrátilová, tennista
* Martina Sáblíková, patinadora

## Topònims

* Martina Franca, vilatge d'Itàlia
* Cala Martina, cala d'Eivissa
* Alzina Martina, mas de Monistrol de Calders (Moianès, Catalunya)
* Serra Martina, serra de Sant Julià de Ramis, Girona.

## Vegeu també

* Guido Martina, còmic italià

## Referències

* ↑ http://dcvb.iecat.net Arxivat 2004-08-26 a Wayback Machine.
* ↑ http://www.elalmanaque.com/santoral/enero/30-1-martina.htm
* ↑ http://www.idescat.cat/nadons/?sexe=2&res=a
* ↑ http://www.ieo-oc.org/Prenoms-occitans-pour-les-filles Arxivat 2017-12-22 a Wayback Machine.
* ↑ http://www.ecampmany.com/santoral
Viccionari
# Mas de Trucafort

El Mas de Trucafort és un edifici de Falset (Priorat) inclòs a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Segons el propietari, aquest mas és del segle xix, però ha sofert vàries reformes, i ara no queda res del primitiu mas. Té un pis i les golfes. La planta té per la part principal uns porxos que donen pas a l'entrada. S'arriba a l'habitatge a través d'uns grans i amplis graons.

## Referències

* ↑ «Mas de Trucafort». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 14 març 2019].
# Medvedevita

La medvedevita és un mineral de la classe dels fosfats. Ha estat batejat en honor al geòleg i químic rus Robert Alexandrovitx Medvedev (1939–2005).

## Característiques

La medvedevita és un vanadat de fórmula química KMn$^{2+}$₂V₂O₆Cl·2H₂O. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 2022, sent publicada en el mes de maig del mateix any. Cristal·litza en el sistema monoclínic.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta al camp de lava de Toludskoe, a la fissura provocada per les erupcions del Tolbàtxik dels anys 2012 i 2013, a la zona coneguda com a Plosky Tolbàtxik (Krai de Kamtxatka, Rússia). Aquest indret és l'únic a tot el planeta on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Medvedevite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 9 juny 2022].
* ↑ Shablinskii, Andrey P.; Avdontceva, Margarita S.; Vergasova, Lidiya P.; Filatov, Stanislav K.; Avdontseva, Evgenia Yu; Povolotskiy, Alexey V.; Moskaleva, Svetlana V.; Kargopoltsev, Anatoly A.; Britvin, Sergey N.; Shorets, Olga U. «Medvedevite, KMn2+V5+2O6Cl⋅2H2O, a new fumarolic mineral from the Tolbachik fissure eruption 2012–2013, Kamchatka Peninsula, Russia». Mineralogical Magazine, 86, 3, 01-06-2022, pàg. 478–485. DOI: https://doi.org/10.1180/mgm.2022.38 [Consulta: 4 abril 2023].
# Josep Maria Xiró i Taltabull

Josep Maria Xiró i Taltabull (Barcelona, 21 de febrer de 1878 - Barcelona, 18 de juny de 1937) fou un pintor català.
Fill de Josep Xiró i Jordà, mestre d'obres, i Juanita Taltabull i Borràs, nascuda a Maó. Va iniciar la seva formació a l'Acadèmia Trias de Barcelona, on va aprendre dibuix i pintura amb oli, i estudià també al taller de Modest Urgell. El seu estil principal era d'un simbolisme místic, i també treballà en una línia de pintura d'una forta influència germànica amb tocs èpics. Una de les seves obres més destacades de principis de segle fou les il·lustracions per a L'Atlàntida de Jacint Verdaguer el 1905, amb certa influència japonitzant i de caràcter simbolista místic. Més endavant va viatjar a París i a Múnic, on amplià els seus estudis abans de tornar a establir-se definitivament a Barcelona. La seva obra rep influències de Böcklin i de Stuck. Va exposar diverses vegades a la Sala Parés. A París va exposar al Salons des Indépendants. També va realitzar un parell d'exposicions a Múnic.

## Premis i reconeixements

* 1911 - primera medalla a l'Exposició Internacional d'Art de Barcelona per Ensomni de les ones i La festa de les ones

## Referències

* ↑ «Diccionario Biográfico Español».
* ↑ Barcelona and Modernity: Picasso, Gaudí, Miró, Dalí. Biblioteca de Catalunya, 2003, p. 200–. ISBN 978-84-7845-150-0.
* ↑ «Joan Modolell (1937-2023) i el seu entusiasme per la recuperació del pintor Josep M. Xiró», Lourdes Jiménez Fernández, El Temps de les Arts, 22 març 2023. [Consulta: 26-04-2023].
* 1 2 3 4 «Josep Maria Xiró i Taltabull». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Verdaguer, un geni poètic: catàleg de l'exposició commemorativa del centenari de la mort de Jacint Verdaguer, 1902-2002 (en català). Biblioteca de Catalunya, 2002, p. 419. ISBN 847845148X [Consulta: actualitzada 26-04-2023].

## Vegeu també

* «Josep Maria Xiró i Taltabull». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.