OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Sant Pere d'Aiguaviva

Sant Pere d'Aiguaviva és una església historicista del Montmell (Baix Penedès) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Església de petites dimensions. A l'exterior es pot veure la façana amb una portalada d'arc de mig punt amb arquivoltes i una escalinata. Al voltant de l'església es veuen nombrosos contraforts. A la banda esquerra hi ha una petita nau adossada, rematada per una espadanya d'una campana.
L'interior té una sola nau amb grans arcs de mig punt i finestres del mateix tipus amb vitralls molt bonics. A l'absis hi ha una imatge de Sant Pere. Totes les columnes tenen funció decorativa.

## Història

Fou construïda sobre una altra església, romànica. La nova església fou edificada per voluntat de l'amo de la finca, J. Collaso i gil, per tal d'ampliar-ne l'antiga.
La nova església, d'estil neoromànic, fou beneïda el 15 de desembre de 1930 pel bisbe de Barcelona, Mannuel Irurita i Almadoz.

## Referències

* 1 2 3 4 «Sant Pere d'Aiguaviva». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 6 febrer 2019].

## Enllaços externs

* «Sant Pere d'Aiguaviva». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
# Vizcodillo

El Vizcodillo (Vizcudiello en lleonès) és el cim més alt de la Serra de la Cabrera dins dels Montes de León (províncies de León i Zamora, a Espanya). Té una altitud de 2.121 metres. A prop es troba el llac de Truchillas, declarat monument natural a Castella i Lleó. Des del seu cim hi ha un bon mirador de les comarques de Sanabria, Carballeda i La Cabrera.

## Galeria fotogràfica

* Vista des del pic Vizcodillo.
* Cim Vizcodillo, vistes cap al llac Truchillas

## Referències

* ↑ http://www.truchillas.com/images/Lago/Vertice-Geodesico-Vizcodillo.pdf Arxivat 2014-02-25 a Wayback Machine. Reseña vértice geodésico: Vizcodillo
# José Tomás Serrano Guio

José Tomás Serrano Guio (Madrid, 16 de març de 1950) és un polític espanyol del Partit Popular (PP). President del PP del madrileny districte de Barajas des de 1996, va concórrer al número 29 de la llista del PP per a les eleccions municipals de 1999 a Madrid, sense ser escollit regidor. Nno obstant el 2000 es va convertir en regidor de l'Ajuntament de Madrid en substitució de María Jesús Fraile Fabra. Reelegit en les eleccions municipals de 2003 i 2007, va acabar el seu pas pel consistori de la capital espanyola en 2011. Serrano, que havia estat inclòs al número 56 de la llista encapçalada per Esperanza Aguirre per a les eleccions a l'Assemblea de Madrid de 2011, va ser escollit diputat de la novena legislatura del parlament regional. A la desena legislatura va obtenir escó de diputat el 4 de febrer de 2016, cobrint l'acta vacant per la renúncia de Diego Lozano. Al febrer de 2019 va ser designat com a alcaldable del PP a Paracuellos del Jarama.
És membre de l'Escola de Tauromàquia Marcial Lalanda i del Centre d'Estudis Taurins.

## Referències

* 1 2 «D. José Tomás Serrano Guío». Los Sabios del Toreo. [Consulta: 24 març 2019].
* ↑ Jiménez Barca, Antonio «El alcalde crea una concejalía para un hombre afín a Mercedes de la Merced». El País, 31-05-2000 [Consulta: 24 març 2019].
* ↑ «Ayuntamiento Pleno». Boletín del Ayuntamiento de Madrid, 5399, 13-07-2000 [Consulta: 24 març 2019].
* ↑ «Cuatro ediles del PP, doce del PSOE y uno de IU se despiden hoy del Pleno en la última sesión de la legislatura». Europa Press, 08-06-2011. [Consulta: 24 març 2019].
* ↑ «Aguirre cierra su candidatura rodeada de fieles». Europa Press, 09-04-2011. [Consulta: 24 març 2019].
* ↑ «Tomás Serrano jura su cargo como diputado del PP en lugar de Diego Lozano». La Vanguardia, 04-02-2016 [Consulta: 24 març 2019].
* ↑ Calleja, Ignacio S. «El PP apuesta por el continuismo para el norte de la Comunidad de Madrid». ABC, 25-02-2019 [Consulta: 24 març 2019].
* ↑ Mateo, Juan José «Lágrimas, fotos y abrazos para despedir la legislatura del cambio». El País, 22-03-2019 [Consulta: 24 març 2019].
* ↑ «El PP defenderá en la Asamblea la fiesta de los toros como manifestación cultural». eleconomista.es, 2014-0-6-12 [Consulta: 24 març 2019].
# George Wynn Brereton Huntingford

George Wynn Brereton Huntingford, sovint escrit com a G.W.B. Huntingford, (mort el 1978) fou un lingüista, antropòleg i historiador anglès. Va impartir classes sobre llengües i cultures de l'Àfrica oriental a l'Escola d'Estudis Orientals i Africans de Londres entre 1950 i 1966. Després de la seva jubilació va viure a Màlaga.

## Principals obres

* Historical Geography of Ethiopia from the first century AD to 1704 (London: British Academy, 1989)
* The Northern Nilo-Hamites (1953)
* The Southern Nilo- Hamites (1953)
* The Galla of Ethiopia (1955)

## Referències

* ↑ George Wynn Brereton Huntingford Archives Hub
# Ekatita

L'ekatita és un mineral de la classe dels òxids. Va ser anomenada en honor de Dieter Ekat (1935-1996), enginyer de mines namibià i propietari de la mina Rubikon.

## Característiques

L'ekatita és un arsenit de fórmula química (Fe$^{3+}$,Fe$^{2+}$,Zn)₁₂(AsO₃)₆(AsO₃,SiO₃OH)₂(OH)₆. Cristal·litza en el sistema hexagonal. La seva duresa a l'escala de Mohs és 3.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, l'ekatita derbylita pertany a «04.JB: Arsenits, antimonits, bismutits; amb anions addicionals, sense H₂O» juntament amb els següents minerals: fetiasita, manganarsita, magnussonita, nanlingita, asbecasita, stenhuggarita, trigonita, finnemanita, gebhardita, derbylita, tomichita, graeserita, hemloïta, freedita i georgiadesita.

## Jaciments

L'ekatita va ser descoberta a la mina Tsumeb (Regió d'Oshikoto, Namíbia). Es tracta de l'únic indret on ha estat trobada aquesta espècie mineral.

## Referències

* 1 2 «Ekatite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 7 novembre 2015].
# Dōtanuki

Una dotanuki (同田貫 o 胴田貫, dōtanuki, "espasa que talla a través dels torsos") és una espasa japonesa de combat.
La dotanuki és una variant perfeccionada de les tradicionals katanes, de fulla més gruixuda i potent i empunyadura llarga. Amida entorn dels noranta centímetres encara que alguns models arriben al metre. La seua fulla és capaç d'infringir el mateix dany que la d'una espasa llarga medieval.
Dotanuki fou el nom d'una escola de ferreria en la Província d'Higo durant del període Shinto. Va haver pocs ferrers que empraren el nom dotanuki, i les seues espases gaudeixen de gran reputació per la seua gran resistència, la seua fulla ampla i la seua bon cort. No obstant això, durant el període Edo els emprovadors d'espases semblaven tenir una opinió diferent, ja que les espases dotanuki no es troben en els registres "Wazamono" d'eixa era. Les característiques artístiques de les dotanuki són més aviat mediocres, probablement a causa de la falta de construcció laminada que la majoria de les espases japoneses tenen. A més la majoria de llibres Nihonto no esmenten aquesta escola, o ho fan de passada.

## En la cultura popular

La dotanuki apareix en diversos mitjans d'entreteniment:
* Ogami Itto en el manga El llop solitari i el seu cadell té una dotanuki com la seua arma principal.
* La katana coneguda com a Gassan en Soul Calibur és una dotanuki.

## Enllaços externs

* Informació sobre nihonto i la dotanuki Arxivat 2012-02-05 a Wayback Machine. (anglès)
# Dżem

Dżem és un grup de música blues rock polonès. El nom és un joc de paraules en polonès: Dżem vol dir melmelada, i fonèticament és idèntic a jam. Les seves cançons més conegudes són Czerwony jak cegła (vermell com un maó), Sen o Victorii (somni de victòria), Whysky i Wehikuł czasu (El vehicle del temps). El líder històric del grup, Ryszard Riedel, va morir el 1994 a causa d'una insuficiència cardíaca per l'abús de drogues, sobretot heroïna. L'àlbum més famós és Detox, una fusió de blues, funk i ragga.

## Membres

* Ryszard Riedel: veu, harmònica (1973-1994)
* Paweł Berger: teclat, òrgan Hammond, veu (1973-2005)
* Beno Otręba: baix, guitarra, veu (des del 1973)
* Adam Otręba: guitarra, veu (des del 1973)
* Jerzy Styczyński: guitarra (des del 1979)
* Zbigniew Szczerbiński: bateria (des del 1992)
* Jacek Dewódzki: veu (1995-2001)
* Janusz Borzucki: teclat, òrgan Hammond (des del 2005)
# Uwe Berndt

Uwe Berndt (11 de maig de 1966) va ser un ciclista alemany. Va defensar primer els colors de la RDA i després ja els de l'Alemanya unificada. Els seus principals èxits foren dues medalles de plata als Campionats del Món en contrarellotge per equips.

## Palmarès

* 1985
** 1r al Tour del Sacrifici
* 1986
** Vencedor d'una etapa del Tour de Loir i Cher

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
# Uwaysiyya

Uwaisiyya són els místics musulmans que busquen els ensenyaments en l'esperit d'un mort o d'una persona que està físicament absenta. El nom deriva de Uways al-Karani que vivia al segle vii (va morir el 657) que deia que es comunicava amb Mahoma per telepatia. Un segon uwaysita important fou Abu l-Hasan Ali ibn Ahmad al-Kharakani que visitava la tomba d'Abu Yazid al-Bistami i pretenia ser instruït per aquest o de vegades directament de déu.

## Referències

* ↑ Enciclopèdia de l'Islam X, 1035 i 1036
# ECM Prague Open

El torneig de Praga, conegut oficialment com a ECM Prague Open, és una competició tennística professional que es disputa sobre terra batuda al I. Czech Lawn Tennis Club de Praga, República Txeca. Pertany als International Tournaments del circuit WTA femení.
Es va crear l'any 1992 però es va interrompre entre els anys 1999 i 2005. Actualment es disputa al mes de juliol. A partir del 2010, el torneig desapareix per motius econòmics.

## Palmarès
### Individual femení

| Any | Campiona | Finalista | Resultat |
| 2010 | Ágnes Szávay | Barbora Záhlavová-Strýcová | 6−2, 1−6, 6−2 |
| 2009 | Sybille Bammer | Francesca Schiavone | 7−6(4), 6−2 |
| 2008 | Vera Zvonariova | Viktória Azàrenka | 7−6(2), 6−2 |
| 2007 | Akiko Morigami | Marion Bartoli | 6−1, 6−3 |
| 2006 | Shahar Pe'er | Samantha Stosur | 4−6, 6−2, 6−1 |
| 2005 | Dinara Safina | Zuzana Ondrášková | 7−6(2), 6−3 |
| 2004 - 2000 | No celebrat | No celebrat | No celebrat |
| 1999 | Henrieta Nagyová | Silvia Farina Elia | 7−6(2), 6−4 |
| 1998 | Jana Novotná | Sandrine Testud | 6−3, 6−0 |
| 1997 | Joannette Kruger | Marion Maruska | 6−1, 6−1 |
| 1996 | Ruxandra Dragomir | Patty Schnyder | 6−2, 3−6, 6−4 |
| 1995 | Julie Halard | Ludmila Richterová | 6−4, 6−4 |
| 1994 | Amanda Coetzer | Åsa Svensson | 6−1, 7−6(14) |
| 1993 | Natalia Medvedeva | Meike Babel | 6−3, 6−2 |
| 1992 | Radka Zrubáková | Kateřina Šišková | 6−3, 7−5 |

### Doble femení

| Any | Campiones | Finalistes | Resultat |
| 2010 | Timea Bacsinszky Tathiana Garbin | Monica Niculescu Ágnes Szávay | 7−5, 7−6(4) |
| 2009 | Alona Bondarenko Katerina Bondarenko | Iveta Benešová Barbora Záhlavová-Strýcová | 6−1, 6−2 |
| 2008 | Andrea Hlaváčková Lucie Hradecká | Jill Craybas Michaëlla Krajicek | 1−6, 6−3, [10−6] |
| 2007 | Petra Cetkovská Andrea Hlaváčková | Ji Chunmei Sun Shengnan | 7−6(7), 6−2 |
| 2006 | Marion Bartoli Shahar Pe'er | Ashley Harkleroad Bethanie Mattek | 6−4, 6−4 |
| 2005 | Émilie Loit Nicole Pratt | Barbora Strýcová Jelena Kostanić | 6−7(6), 6−4, 6−4 |
| 2004 - 2000 | No celebrat | No celebrat | No celebrat |
| 1999 | Alexandra Fusai Nathalie Tauziat | Květa Peschke Helena Vildová | 3−6, 6−2, 6−1 |
| 1998 | Silvia Farina Elia Karina Habšudová | Květa Peschke Michaela Paštiková | 2−6, 6−1, 6−2 |
| 1997 | Ruxandra Dragomir Karina Habšudová | Eva Martincová Helena Vildová | 6−1, 5−7, 6−2 |
| 1996 | Karina Habšudová Helena Suková | Eva Martincová Elena Wagner | 3−6, 6−3, 6−2 |
| 1995 | Chanda Rubin Linda Wild | Maria Lindström Maria Strandlund | 6−7(3), 6−3, 6−2 |
| 1994 | Amanda Coetzer Linda Wild | Kristie Boogert Laura Golarsa | 6−4, 3−6, 6−2 |
| 1993 | Inés Gorrochategui Patricia Tarabini | Laura Golarsa Caroline Vis | 6−2, 6−1 |
| 1992 | Karin Kschwendt Petra Schwarz | Eva Švíglerová Noëlle van Lottum | 6−4, 2−6, 7−5 |

## Enllaços externs

* Web oficial Arxivat 2010-07-11 a Wayback Machine. (txec) (anglès)
* Perfil del torneig a la WTA (anglès)
Praga :
1992
1993
1994
1995
1996
1997
1998
1999
2005
2006
2007
2008
2009
2010 :
# ECM Prague Open 2009

El Torneig de Praga 2009, també conegut com a ECM Prague Open 2009, és un esdeveniment de tennis femení sobre terra batuda que pertany als International tournaments de la WTA. La 22a edició del torneig es va celebrar entre el 13 i el 19 de juliol de 2009 al I. Czech Lawn Tennis Club de Praga, Txèquia.

## Quadre individual femení

| Vuitens de final | Vuitens de final | Vuitens de final | Vuitens de final | Vuitens de final | Quarts de final | Quarts de final | Quarts de final | Quarts de final | Quarts de final | Semifinals | Semifinals | Semifinals | Semifinals | Semifinals | Final | Final | Final | Final |
| 1 | F. Schiavone | 6 | 6 | |
| | P. Hercog | 2 | 2 | | 1 | F. Schiavone | 6 | 6 | |
| | K. Barrois | 5 | 5 | | | K. Bondarenko | 1 | 1 | |
| | K. Bondarenko | 7 | 7 | | | | | | | 1 | F. Schiavone | 6 | 4 | 7 |
| 4 | C. Suarez Navarro | 6 | 6 | | | | | | | Q | T. Bacsinszky | 2 | 6 | 5 |
| | B. Zahlavova-Strycova | 1 | 4 | | 4 | C. Suarez Navarro | 4 | 4 | | | | | | |
| | S. Vögele | 4 | 1 | | Q | T. Bacsinszky | 6 | 6 | | | | | | |
| Q | T. Bacsinszky | 6 | 6 | | | | | | | | | | | | 1 | F. Schiavone | 6$^4$ | 2 |
| 8 | P. Kvitova | 4 | 2 | | | | | | | | | | | | 2 | S. Bammer | 7 | 6 |
| WC | Z. Diyas | 6 | 6 | | WC | Z. Diyas | 4 | 1 | | | | | | |
| | M. Niculescu | 5 | 4 | | 3 | I. Benesova | 6 | 6 | | | | | | |
| 3 | I. Benesova | 7 | 6 | | | | | | | 3 | I. Benesova | 0 | 5 | |
| 7 | L. Hradecka | 6 | 4 | 6 | | | | | | 2 | S. Bammer | 6 | 7 | |
| | K. Sprem | 2 | 6 | 4 | 7 | L. Hradecka | 5 | 7 | 5 | | | | | |
| | A. Kudriàvtseva | 1 | 1 | | 2 | S. Bammer | 7 | 5 | 7 |
| 2 | S. Bammer | 6 | 6 | | | | | | |

## Enllaços externs

* Web oficial Arxivat 2010-10-08 a Wayback Machine.
Praga :
1992
1993
1994
1995
1996
1997
1998
1999
2005
2006
2007
2008
2009
2010 :
Sony Ericsson WTA Tour 2009
< 2008
2010 > :
WTA Tour Championships, Doha  · WTA Tournament of Champions, Bali :
# Gharra

Gharra fou un petit estat tributari de l'Índia central, inicialment a la sub-agència de Guna de Gwalior i després a la residència de Gwalior. La població el 1881 era de 9.544 habitants. Era feudatari de Gwalior. Els ingressos s'estimaven el 1881 en 1.700 lliures. Inicialment fou part de l'estat (jagir) de Rajhugarh el qual fou dividit el 1843 entre els tres principals membres de la família rajput dels Khichi. El 1883 va pujar al tron Balbhaddar Singh, menor d'edat, sota regència d'un kamdar supervisat per l'assistent polític a Guna.

## Referències

* ↑ Hunter, Sir William Wilson. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Londres: Trübner & co., 1885.
# Ghasha

Ghasha és un illot deshabitat de l'emirat d'Abu Dhabi (Emirats Àrabs Units) a 3 km al nord de l'illa de Sir Banu Yas.
És una illa arenosa amb dipòsits de closques d'ostra. La seva altura màxima és d'uns 4 metres. L'illa està coberta de vegetació helofítica i té importants colònies d'ocells, que augmenten al període de l'hivern.
# Gong Xian

Gong Xian (en xinès simplificat : 龚贤; xinès tradicional: 龔賢; pinyin: Gōng Xián) fou un pintor xinès nascut a Kunshan, província de Jiangsu, el 1618 (encara que no és una data no ben determinada perquè algunes fonts indiquen el 1617 i altres el 1620). Va morir el 1689. Se'l considera l'artista més important dels Vuit Mestres de Jinling. També va ser un escriptor en prosa i un expert cal·lígraf. Va morir en la pobresa.
Pintor paisatgista que va fer de les muntanyes el seu tema preferit. També els salzes són freqüents en les seves pintures.
Home lleial a la dinastia Ming ex va haver d'exiliar per evitar represàlies dels representants de la nova dinastia Qing i fou llavors quan va desenvolupar els estils "llum Gong" i "foscor Gong". El primer es caracteritza per una tendència lineal dispersa, de tints clars i sense gaire textura. El segon, més madur, es caracteritza per muntanyes de textura densa realitzades per la superposició de capes de diferents tons.

## Bibliografia

* “Historia mundial del arte “ De Hugh Honouri John Fleming. de. Akal. Madrid. Pàg, 700

## Enllaços externs

* http://www.artrealization.com/traditional_chinese_art/landscape_painting/qing/gong_xian/gong_xian.htm
* http://www.metmuseum.org/collections/search-the-collections?ft=Gong+Xian
* http://www.metmuseum.org/toah/works-of-art/1979.499
* http://www.lcsd.gov.hk/CE/Museum/Arts/en_US/web/ma/collection06.html Arxivat 2014-01-13 a Wayback Machine.
# Eduardo Pereira Rodrigues

Eduardo Pereira Rodrigues (Goiânia, 7 de gener de 1992), més conegut com a Dudu, és un futbolista brasiler que juga de davanter. Actualment juga al Palmeiras.

## Palmarès

Coritiba
* Campionat Brasiler Sèrie B: 2010
Cruzeiro
* Campionat Mineiro: 2011
Palmeiras
* Copa del Brasil: 2015
* Campionat Brasiler: 2016
# Vadim Martintxik

Vadim Martintxik (Lviv, 1934) és un nedador ucraïnès ja retirat, especialista en papallona, que va competir sota bandera de la Unió Soviètica durant la dècada de 1950.
En el seu palmarès destaca una medalla de bronze en els 200 metres papallona al Campionat d'Europa de natació de 1950 Durant la seva carrera esportiva va establir cinc rècords nacionals dels 200 metres papallona. Posteriorment fou un destacat dirigent esportiu a la província de Lviv.

## Referències

* 1 2 СИЛЬНЕЙШИЕ СОВЕТСКИЕ ПЛОВЦЫ. swimmingmasters.narod.ru
* ↑ «European Swimming Championships (Men)». [Consulta: 21 juliol 2020].
* ↑ «1954 год» (en rus). [Consulta: 3 novembre 2020].
# Gregori IV Tekha

Gregori IV Tekha fou patriarca de l'església armènia del 1173 al 1193. Va tenir com a col·laborador el gran sacerdot i escriptor Narsès de Lampron, arquebisbe de Tars. El 1179 va reunir un concili a Rumqala que va posar algunes fórmules transaccionals per la unió amb els grecs i llatins. Va tenir bones relacions amb el Papa Luci III, al qual el 1184 va enviar un missatger que el va trobar a Verona; el papa li va enviar un anell, pal·lio i mitra. Va morir el 1193. El seu amic Narsès de Lampron i un altre bisbe proper a les seves idees, Grigor Apirat, foren descartats de la successió i es va elegir Grigor V Karavege, més nacionalista.

## Referències

* ↑ Toumanoff, Cyrille. Les dynasties de la Caucasie Chrétienne: de l'Antiquité jusqu'au XIXe siècle : tables généalogiques et chronologiques (en francès), 1990.
* ↑ Grousset, René. Empire du Levant : histoire de la question d'Orient.. París: Payot, 1979. ISBN 2-228-12530-X.
# Gregori II de Nàpols

Gregori II de Nàpols (grec medieval: Γρηγόριος της Νεάπολις, Grigórios tis Neàpolis) fou un aristòcrata romà d'Orient que fou duc de Nàpols des del 766 fins al 794.
Era el fill gran del seu predecessor, Esteve II, al qual succeí el 766 quan el seu pare abdicà per fer-se bisbe. No se sap gaire cosa sobre el seu mandat. Morí el 794 i fou succeït per un dels seus cunyats, Teofilacte II.

## Referències

* ↑ Venance Grumel, Traité d'études byzantines, «1, La chronologie», Presses universitaires de France, 1958, pàg. 424.
* ↑ Settipani, C. Continuité des élites à Byzance durant les siècles obscurs. Les princes caucasiens et l'Empire du VI e au IX e siècle (en francès). Éditions de Boccard, 2006. ISBN 978-2-7018-0226-8.
# Glaucium

Glaucium és un gènere de plantes amb flors de la família papaveràcia. Consta d'unes 25 espècies de plantes anuals, bienals o perennes herbàcies. Són originàries principalment de les regions estèpiques i desèrtiques de l'Antic Continent (regions irano-turiana, sahariana i mediterrània), Europa, nord d'Àfrica i l'Àsia central i sud-oest. Normalment les espècies del gènere viuen en sòls salins incloent-hi la costa.

## Algunes espècies

Als Països Catalans es troben com autòctones les espècies següents:Glaucium flavum (cascall marí) i Glaucium corniculatum (cascall banyut).
* Glaucium afghanicum
* Glaucium arabicum
* Glaucium bracteatum
* Glaucium calycinum
* Glaucium caricum
* Glaucium corniculatum,Oest d'Europa.
* Glaucium cuneatum
* Glaucium fischeri
* Glaucium flavum, oest d'Europa.
* Glaucium grandiflora, oest del Mediterrani.
* Glaucium judaicum
* Glaucium leptopodum
* Glaucium luteum
* Glaucium persicum
* Glaucium phoenicum
* Glaucium pulchrum
* Glaucium refractum
* Glaucium squamigerum

## Referències

* ↑ Bolòs i Vigo Flora dels Països Catalans Barcelona 1980
# Valeri de Coserans

Valeri de Coserans (Gàl·lia, s. V - 504) fou un eclesiàstic gal, primer bisbe de Coserans (Arieja). És venerat com a sant per l'Església catòlica.
No se'n sap més que fou cap al 451 el fundador del bisbat de Coserans, a la Gàl·lia, i que n'ocupà la seu fins al 504, que fou succeït per Lliceri de Coserans. Gregori de Tours en parla elogiosament en la seva obra, en virtut de la seva santedat.
Va ser canonitzat i la seva festivitat és el 26 d'agost.
# Vallverd (Ivars d'Urgell)

Vallverd és un poble del municipi d'Ivars d'Urgell, a la comarca del Pla d'Urgell. Té uns 280 habitants, i és a tres quilòmetres al nord-oest d'Ivars d'Urgell, a quatre de Linyola i a deu de Mollerussa.

## Història

Fou conquerit pel comte d'Urgell Ermengol IV i repoblat per alguns dels nobles urgellesos. El 1237 Guillem d'Almenara era senyor de Vallverd, i deixà la població a la comunitat del monestir de Poblet en testament. Possiblement el 1318 el poble rebé la visita de sagrament i homenatge de l'abat Ponç de Copons. Vallverd va continuar vinculat a Poblet fins a la desaparició de les jurisdiccions senyorials.

## Entorn i elements d'interès turístic

Són d'especial interès les passejades a peu o en bicicleta pels camins rurals de l'entorn, les banquetes arbrades dels canals d'Urgell, enmig d'un paisatge agrícola de regadiu (blat, panís, alfals i fruiters) i horitzons amplis.
Vallverd és el poble més proper a l'Estany d'Ivars i Vila-sana. Aquest estany de 126 Ha de superfície s'ha recuperat recentment, després que fou dessecat l'any 1951. Es tracta d'una important zona humida amb una destacable presència d'ocells aquàtics, itineraris naturalístics i equipaments preparats per a la visita.
D'altra banda, Vallverd està situat al bell mig de la ruta que condueix des de l'estany d'Ivars i Vila-sana fins a la finca del Castell del Remei, coneguda, a banda del seu castell, pel seu santuari, les seves bodegues i un entorn privilegiat.
Des de 2019 trobem també dues pintures murals de l'artista Swen Schmitz Coll, ubicades al costat del Casal L' Espiga, i les escoles velles.

## Nucli urbà

De Vallverd, en podem destacar l'església parroquial de Sant Miquel, de la qual depenen els llogarets de la Cendrosa i Bellestar. Del 1677, restaurada recentment, en destaca la recuperació del portal i la llinda que tornen a presidir l'església després de més de 50 anys.
Les antigues escoles de Vallverd, que daten del 1911, han estat declarades Bé Cultural d'Interès Local. Finalitzat l'actual projecte de rehabilitació acolliran els consultoris mèdics i el “Centre d'Interpretació de la Plana d'Urgell i l'estany d'Ivars abans dels canals d'Urgell”. Aquest centre divulgarà la història, les formes de vida i l'entorn dels nostres avantpassats abans d'aquesta important obra hidràulica que va transformar el paisatge i la socioeconomia d'aquest territori.
Disposa de serveis bàsics com el bar del casal l'Espiga, una botiga, consultoris mèdics, una piscina municipal, un taller mecànic i un nou centre cultural adequat a l'edifici de la Casa de la Vila.

## Festes locals

* Festa Major: El primer dissabte d'octubre.
* Festa del Roser: El segon dissabte de maig.
* Diada Nacional i festa de la Cassola : 11 de setembre.
* Matança del Porc i Carnestoltes: És la festa més participativa i multitudinària del poble i es realitza el dissabte després de carnestoltes.

## Referències

* ↑ www.portfoliobox.net. «MURAL» (en castellà). [Consulta: 2 setembre 2020].

## Enllaços externs

* Pàgina web del poble
# Têche

Têche és un municipi francès, situat a la regió d'Alvèrnia-Roine-Alps, al departament de la Isèra. El 2021 tenia 591 habitants.

## Referències

* ↑ «Populations légales 2021» (en francès). INSEE, 28-12-2023. [Consulta: 27 gener 2024].