OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Sado (illa)

Sado (en japonès: 佐渡島, Sado-ga-shima o Sado-shima) és una illa del Japó que es troba a la costa occidental de Honshu.

## Situació i població

L'illa es troba al Mar del Japó, a uns 60 km al nord-oest de la ciutat de Niigata, a la prefectura de Niigata. El paisatge de l'illa es caracteritza pel vulcanisme, fet que explica per què la seva muntanya més elevada tingui més de 1000 m, tot i la petita superfície de 900 km² de l'illa.
El nombre d'habitants de l'illa és aproximadament 70.000, i anualment la visiten un total d'un milió de turistes. Les ciutats més importants de Sado són Sado, Ogi i Ryotsu. Cal destacar, en l'apartat cultural, que la companyia de tamborinaires taiko Kodo, internacionalment famosa, prové de la ciutat d'Ogi, al sud de l'illa.

## Història

L'illa de Sado va ser, durant segles, un refugi per a aquells qui eren perseguits per motius polítics, com hom demostren els casos de l'emperador Juntoku, el sacerdot Nichiren o Zeami, un dels creadors del teatre noh.
Toyotomi Hideyoshi (1537-1598), el qual pels volts de l'any 1590 s'assegurà el domini de tot el Japó, i el seu exèrcit descobriren vetes d'or a l'illa. A les mines a cel obert que s'hi construïren després de la descoberta hi van haver de treballar sobretot presoners. Hideyoshi va frer servir l'or per a incrementar la seva influència (en suborns o bé per a motivar als seus homes). Els treballadors es trobaven sota la vigilància de samurais i havien de treballar en condicions molt dures. Per això l'illa no només se la va conèixer com a l'illa de l'or, sinó també com a l'illa de la mort, ja que la majoria dels treballadors, que o bé eren presoners de guerra o bé presoners comuns, van morir a causa d'aquestes condicions de treball tan dures.
Una làpida commemorativa budista s'aixecà, temps després, per recordar aquests treballadors anònims, i encara avui en dia s'hi resa amb l'esperança que els déus perdonin l'illa per aquell treball d'esclaus i aquella febre de l'or. Avui en dia la localització de les mines és fàcil de trobar gràcies al fet que la muntanya quedà dividida en dues.

## Notes

* ↑ (alemany) http://daserste.ndr.de/weltreisen/t_cid-3174638_.html Arxivat 2007-07-14 at Archive.is
* ↑ (alemany) http://www.phoenix.de/schliemanns_gold/100251.htm
# Nielson

Nielson, nom artístic de Niels Littooij (Dordrecht, 28 de desembre del 1989) és un cantant i compositor de música rap neerlandès, conegut per haver guanyat els preliminars l'any 2008 del Kunstbende a Rotterdam. L'any 2012 va participar en el talent show De beste singer-songwriter. No va guanyar el concurs però li permeté impulsar la seva carrera musical.

## Discografia

* 2012, Beauty & De Brains (senzill que es col·loca al setè lloc dels més venuts)
* 2013, Zo Kan Het Dus Ook
* 2013, Hoe
* 2013, Mannenharten
* 2014, Kop In het Zand
* 2014, Sexy Als Ik Dans

## Referències

* ↑ «Nielson - Biografie» (en neerlandès). NPO Radio 5. [Consulta: 1r juny 2021].

## Enllaços externs

* http://nielsonmusic.nl
# Bandera de Durazno

La bandera de Durazno mostra divuit estrelles grogues de sis puntes en un cercle al centre d'una gran estrella groga de dotze puntes i dues línies de color blau clar, totes en un fons blau fosc. La gran estrella és un llum, que simbolitza la llum, l'energia i l'esperança d'un futur millor.
L'estrella més gran representa el departament de Durazno, mentre que les divuit estrelles més petites representen els diferents departaments de l'Uruguai. L'estrella gran entre les estrelles més petites simbolitza la centralitat de Durazno a l'Uruguai. Les dues línies de color blau clar representen el Yi i el Río Negro, dos rius que formen els límits naturals de Durazno.
La bandera va ser dissenyada per Andrés Martínez Bruno i va ser aprovada el 12 d'octubre del 2000, 179 anys després de la fundació de la ciutat de Durazno, capital del departament.

## Referències

* ↑ «Gran fiesta en inauguración de la nueva obra de la pista de atletismo “Prof. Héctor Santín Merklen Budelli”» (en castellà). Intendencia Departamental de Durazno. Arxivat de l'original el 2022-10-30. [Consulta: 30 octubre 2022].
* ↑ «Heráldica departamental» (en castellà). IndoDurazno. [Consulta: 30 octubre 2022].

## Enllaços externs

* Pàgina web de la Intendència de Durazno (IMD) (castellà)
# Casuariformes

Els casuariformes (Casuariiformes) són un ordre de grans ocells no voladors que viuen a Nova Guinea i algunes illes properes, i Austràlia i que pertanyen a la subclasse dels paleògnats.

## Llistat de famílies

Segons la classificació del Congrés Ornitològic Internacional (versió 2.7, 2011) aquest ordre està format per dues famílies, amb dos gèneres i quatre espècies vives.
* Família dels casuàrids (Casuariidae).
** Gènere Casuarius.
*** Casuarius casuarius.
*** Casuarius bennetti.
*** Casuarius unappendiculatus.
* Família dels dromaids (Dromaiidae).
** Gènere Dromaius.
*** Dromaius novaehollandiae.

## Referències

* ↑ Els casuariformes a Zoonomen Rev. 19-01-2011
# Haim Revivo

Haim Michael Revivo (en hebreu:חיים רביבו); nascut el 22 de febrer de 1972 a Ashdod, és un futbolista israelià, ja retirat, que ocupava la posició de migcampista esquerre.
Revivio es va iniciar en les categories inferiors del Hapoel Ashdod i del Gadna Yehuda. En 1990 fitxa pel seu primer club professional, el Bnei Yehuda, on romandria tres anys. Posteriorment, després d'un any al Hapoel Tel Aviv, s'incorpora a les files del Maccabi Haifa sent el màxim golejador de la primera divisió israeliana dos anys consecutius. Eixes xifres li obren les portes d'Europa i en 1996 fitxa pel Celta de Vigo, de la lliga espanyola. A Galícia, Revivio seria titular en l'onze del Celta, i superaria el centenar d'aparicions amb la samarreta celeste. El 2000, després de quatre temporades a Vigo, marxa a la lliga turca. Primer milita al Fenerbahçe Spor Kulübü, on assoleix un bon nivell golejador, amb 30 dianes en 68 partits, i el 2002 passa a un altre equip d'Istanbul, el Galatasaray Spor Kulübü, on només roman una campanya. El 2003 retorna al seu país, a les files del FC Ashdod, on tan sols hi disputa una desena de partits abans de penjar-hi les botes, el 2004.

## Selecció

Revivo ha disputat 65 partits internacionals amb la selecció de futbol d'Israel, i ha marcat 15 gols.
# Murray City

Murray City és una població dels Estats Units a l'estat d'Ohio. Segons el cens del 2000 tenia 452 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Murray City tenia 452 habitants, 190 habitatges, i 132 famílies. La densitat de població era de 581,7 habitants per km².
Dels 190 habitatges en un 32,6% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 51,6% hi vivien parelles casades, en un 13,2% dones solteres, i en un 30,5% no eren unitats familiars. En el 25,3% dels habitatges hi vivien persones soles el 13,7% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,38 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,86.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 24,3% tenia menys de 18 anys, un 9,7% entre 18 i 24, un 29% entre 25 i 44, un 23,9% de 45 a 60 i un 13,1% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 35 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 94,3 homes.
La renda mediana per habitatge era de 27.969 $ i la renda mediana per família de 32.188 $. Els homes tenien una renda mediana de 30.333 $ mentre que les dones 20.313 $. La renda per capita de la població era de 12.730 $. Aproximadament el 19,5% de les famílies i el 19,8% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Murray City». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 9 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Murray City». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2010-08-20. [Consulta: 9 agost 2010].
# Pleurosicya micheli

Pleurosicya micheli és una espècie de peix de la família dels gòbids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 2,5 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba des de les Seychelles fins a Fidji i les Hawaii.

## Referències

* ↑ Weber M. 1913. Die Fische der Siboga-Expedition. E. J. Brill, Leiden. Fische Siboga Exped. . i-xii + 1-710.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Randall, J.E. 1995. Coastal fishes of Oman. University of Hawaii Press, Honolulu, Hawaii. 439 p.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Fenner, R. M. The Conscientious Marine Aquarist: A Commonsense Handbook for Successful Saltwater Hobbyists (en anglès). TFH Publications, 2001. ISBN 9781890087029.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Hoese, D.F. 1986: Gobiidae. p. 774-807. A M.M. Smith i P.C. Heemstra (eds.) Smiths' sea fishes. Springer-Verlag, Berlín, Alemanya.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Randall, J.E. i M. Goren 1993. A review of the gobioid fishes of the Maldives. Ichthyol. Bull. J.L.B. Smith Inst. Ichthyol. (58):1-37, 5 pls.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Rosa Serra i Puigvert

Rosa Serra i Puigvert (Vic, 1944) és una escultora catalana.

## Biografia

Pertany a la generació que va imposar una ruptura en l'escultura olotina. El seu descobriment de la figura tridimensional la va conduir a apropar-se a les realitzacions de Lluís Curós, el seu primer mestre. Es va traslladar a Olot el 1952, on actualment treballa i resideix. El 1970 entrà a l'Acadèmia de Lluís Carbonell, on estudià dibuix i pintura, i dos anys després entrà a l'escola de Belles Arts d'Olot, on durant tres anys, estudià dibuix, ceràmica i gravat. La primera exposició individual la va fer a Barcelona l'any 1972, i des de 1973 es dedicà a l'escultura. El 1976 va rebre el premi Escultura la III Biennal de Bilbao. El 1985 el Comitè Olímpic Internacional li encarregà una sèrie d'escultures per als Jocs Olímpics d'Estiu de 1988 a Seül. Ha fet altres escultures de temàtica esportiva per als Jocs Olímpics de Barcelona de 1992 i el 2000 l'empresa Nike li encarregà una estàtua de Tiger Woods a Oregon. També és autora de la Suite Olympique de la seu del COI a Lausana i de diverses peces d'aquesta temàtica situades a l'Olimpic Park de Seül i al Comitè Olímpic d'Àsia, a Kuwait. El 2008 va rebre la Creu de Sant Jordi. Segueix produint obres de tot tipus com la obra plougense que es pot veure al club de natació de Banyoles o les diverses estàtues que ha donat a l'Escola Volcà Bisaroques.

## Galeria d'imatges

Escultures de Rosa Serra i Puigvert.
* Hoquei (1993)
* Al nen (1981)
* Dona de Palma (1992)
* Escultura El mar (1995)
* Arquer olímpic (2012)

## Referències

* ↑ «Rosa Serra i Puigvert». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.

## Vegeu també

* Els Visitants (Roses), obra de Serra i Puigvert

## Enllaços externs

* Biografia
# Narcissus secció Tazettae

Tazettae és una secció de plantes bulboses que pertany al gènere Narcissus ques està a dins de la família de les amaril·lidàcies.

## Taxonomia

* Narcissus canariensis Burbidge
* Narcissus dubius Gouan
* Narcissus papyraceus Ker Gawl.
* Narcissus tazetta L.
* Narcissus tortifolius Fernández Casas

## Referències

* ↑ Narcissus sección Tazettae a Pacific Bulb Society
# Paraloricaria agastor

Paraloricaria agastor és una espècie de peix de la família dels loricàrids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 10,8 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça i de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: conques dels rius Paraguai, Paraña i Uruguai.

## Referències

* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Ferraris, C.J. Jr. 2003. Loricariidae - Loricariinae (Armored catfishes). p. 330-350. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre, EDIPUCRS, Brasil.
* ↑ Ferraris, C.J. Jr. 2003. Loricariidae - Loricariinae (Armored catfishes). p. 330-350.
* ↑ López, H.L., A.M. Miquelarena i J. Ponte Gómez, 2005. Biodiversidad y distribución de la ictiofauna Mesopotámica. Miscelánea 14:311-354.

## Bibliografia

* Anònim, 2001. Fish collection database of the National Museum of Natural History (Smithsonian Institution). Smithsonian Institution - Division of Fishes.
* Burgess, W. E. An atlas of freshwater and marine catfishes. A preliminary survey of the Siluriformes (en anglès). T.F.H. Publications, Inc., 1989. ISBN 9780866228916.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Fisch-Muller, S. 2003. Loricariidae-Ancistrinae (Armored catfishes). p. 373-400. A: R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Regan, C. T. «A Monograph of the Fishes of the Family Loricariidae» (en anglès). Transactions of the Zoological Society of London, 17 (part 3), 1, 1904, pàg. 191-350.
* Schaefer, S.A. 2003 Loricariidae - Hypoptopomatinae (Armored catfishes). p. 321-329. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Weber, C. 2003. Loricariidae - Hypostominae (Armored catfishes). p. 351-372. A: R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Tünel (barri)

* Aquest article tracta sobre el barri d'Istanbul. Si cerqueu el metro, vegeu «Tünel (metro)».
Tünel és un barri del districte de Beyoğlu, a Istanbul. Rep el seu nom de la curta línia de metro que uneix Karaköy (antic Gàlata) amb Beyoğlu sobre l'avinguda d'İstiklal i que també s'anomena Tünel. Aquí hi ha una plaça anomenada plaça de Tünel (Tünel Meydanı).

## Vegeu també

* Galatasaray

## Referències

* ↑ İstanbul ansiklopedisi. NTV, 2010.
* ↑ http://www.haritamap.com/yer/tunel-meydani-beyoglu
# Castell de Guialmons

Castell de Guialmons fou un castell entorn del qual s'originà el poblament de Guialmons,al municipi de les Piles (Conca de Barberà), al segle xi. Les seves restes són declarades bé cultural d'interès nacional.

## Descripció

Les restes de l'antic castell de Guialmons estan situades darrere de l'església de Santa Maria de Guialmons, al costat nord-est. Només es conserva la paret nord-oest, continuació del mur de l'edifici religiós. Aquest mur fa uns 10 metres de longitud i 5 metres d'alçada. Els primers 5 metres tenen un parament força regular però els 5 restants estan més malmesos i l'aparell constructiu és una mica diferent.

## Història

El lloc de Guialmons apareix documentat per primera vegada l'any 1080 amb la grafia Gisalmon. La primera referència al castell és de l'any 1132, però quan es va escriure l'anterior document ja devia existir; en aquest document Alaric de Timor donà al seu fill Ramon diversos castells, entre ells el de Gisaleno.
Al segle xiv la propietat del castell passà a la família Boixadors, mitjançant la unió matrimonial de Francesca de Timor amb Berenguer de Boixadors. Posteriorment, el lloc passà a mans del comte de Savallà, descendent dels Boixadors, el qual mantingué la senyoria sobre l'indret fins a la desamortització del segle xix.

## Referències

* 1 2 «Castell de Guialmons». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 31 maig 2012].

## Enllaços externs

* «Castell de Guialmons». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
# Pleurosicya labiata

Pleurosicya labiata és una espècie de peix de la família dels gòbids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 3,5 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba al Japó, les Filipines i Indonèsia.

## Referències

* ↑ Weber M. 1913. Die Fische der Siboga-Expedition. E. J. Brill, Leiden. Fische Siboga Exped. . i-xii + 1-710.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Kuiter, R.H. i T. Tonozuka 2001. Pictorial guide to Indonesian reef fishes. Part 3. Jawfishes - Sunfishes, Opistognathidae - Molidae. Zoonetics, Austràlia. 623 - 893.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Fenner, R. M. The Conscientious Marine Aquarist: A Commonsense Handbook for Successful Saltwater Hobbyists (en anglès). TFH Publications, 2001. ISBN 9781890087029.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Hoese, D.F. 1986: Gobiidae. p. 774-807. A M.M. Smith i P.C. Heemstra (eds.) Smiths' sea fishes. Springer-Verlag, Berlín, Alemanya.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Rosa Spottorno Topete

Rosa Spottorno Topete (23 d'abril de 1884, Madrid, 24 de setembre de 1980) va ser una traductora espanyola, esposa de l'escriptor José Ortega y Gasset.
Rosa Spottorno venia d'una família de militars per ambdues parts; el seu pare, Juan Spottorno Bienert, va ser ministre togat del Cos Jurídic de l'Armada i la seva mare, Josefina Topete Cavaillón, era al seu torn filla del contraalmirall Ramón Topete i Carballo.
Rosa Spottorno era, per la seva educació, pràcticament bilingüe en francès, i va treballar en la traducció d'obres d'autores com Alexandra David-Neel.
Amiga de María Martos Arregui O'Neill, Zenòbia Camprubí o Amalia Galárraga, va participar amb elles en la fundació del Lyceum Club Femenino.

## Vida personal

Rosa Spottorno i José Ortega van contreure matrimoni el 7 d'abril de 1910, quan ella tenia vint-i-sis anys. D'aquesta unió van neíxer els seus fills Miguel Ángel (1911), Soledad (1914) i José (1918).

## Referències

* ↑ «ABC (Madrid) - 25/09/1980, p. 89 - ABC.es Hemeroteca» (en castellà). [Consulta: 12 març 2018].
* 1 2 3 4 5 País, Ediciones El «Tribuna | Evocación de doña Rosa» (en castellà). , 25-09-1980 [Consulta: 12 març 2018].
* ↑ «Álvaro Spottorno-Los hermanos de Álvaro - Región de Murcia Digital» (en castellà). [Consulta: 12 març 2018].
* ↑ «Lyceum Club Femenino, un espacio de libertad para el talento femenino - el mundo entre nosotras» (en espanyol europeu). [Consulta: 12 març 2018].
* ↑ «misticos y magos del tibet | alexandra david neel». [Consulta: 12 març 2018].
* ↑ Argüelles-Meres, Luis Arias. Buscando un Ortega desde dentro (en castellà). Septem Ediciones, 2015-03-04. ISBN 9788416053261.
* ↑ «http://www.modernismo98y14.com/jose-ortega-y-gasset.html» (en espanyol europeu). Arxivat de l'original el 2018-03-13. [Consulta: 12 març 2018].
# Bargfeld-Stegen

Bargfeld-Stegen (en baix-alemany Bargfeld bi Bartheil un Stegen) és un municipi al districte Stormarn al sud de l'estat de Slesvig-Holstein a Alemanya, el 30 de setembre de 2010 tenia 2.910 habitants. Forma part de l'amt de Bargteheide-Land.

## Història

El primer esment escrit "Berchfelde" data del 1195 a un acte del qual l'original ha desaparegut entre Adolf III de Schauenburg i Holstein i el capítol de Sant Nicolau. Al nucli de Stegen hi havia un castell que tenia un paper a la defensa del canal Alster-Beste que va funcionar uns 25 anys a l'inici del segle xvi. El municipi de Stegen va crear-se el 1872 sota el règim prussià. Va fusionar-se el 1928 amb el municipi de Bargfeld. El 1977 el nucli d'Hartwigsahl va passar de Jersbek a Bargfeld-Stegen. Altres nuclis són Gräberkate, Bargfeld-Rögen, Viertbruch, Bornhorst i Gut-Stegen.

## Geografia i economia

El poble es troba a una depressió humida a la qual neixen dos afluents de l'Alte Alster: el Wedenbek i el Möhlnbek a les ribes dels quals es van desenvolupar uns senders per a vianants i ciclistes. La part meridional del poble desguassa via l'Hardebek i l'Isenbek al Sielbek. A poc a poc el municipi va perdre el seu paper agrícola i va esdevenir un dormitori verd de la ciutat d'Hamburg.
* L'estany del Möhlndiek
* El molí d'aigua al Möhlnbek
* El Wedenbek
* L'Hardebek al nucli de Viertbruch
* Comissaria
* Els vestigis dels fonaments del castell de Stegen

## Llocs d'interès

* Els tres estanys al Mühlenbach: Möhlndiek, Binnenhorster Diek i Hüxter Diek
* La font del Wedenbek al paisatge llistat de la plaça major Dorfplatz
* Les ruïnes del castell de Stegen i el canal Alster-Beste

## Referències

* ↑ Statistikamt Nord, Bevölkerung am 30.09.2010 nach Gemeinden und Kreisen (traducció: Població dels municipis i districtes), Kiel-Hamburg, Statistisches Amt für Hamburg und Schleswig-Holstein, 2010
* ↑ Die Geschichte der Gemeinde Bargfeld-Stegen (traducció: Història del municipi de Bargfeld-Stegen)