OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Toló

* Aquest article tracta sobre la ciutat francesa de Toló. Si cerqueu el poble del Pallars Jussà del mateix nom, vegeu «Toló (Gavet de la Conca)».
Toló (en occità Tolon, en francès Toulon) és una ciutat de la Provença. Administrativament és una comuna i capital del departament del Var, a la regió de Provença-Alps-Costa Blava. És el nucli d'una conurbació d'unes 390.000 persones.

## Economia

És una ciutat portuària important, té drassanes i indústries químiques, alimentàries i de la fabricació de mobles. És també un centre turístic.

## Demografia

Evolució de la població :
| 1793 | 1800 | 1806 | 1821 | 1831 | 1836 | 1841 | 1846 | 1851 |
| 19 000 | 22 000 | 28 170 | 30 798 | 33 885 | 35 322 | 45 449 | 62 941 | 69 474 |
| 1856 | 1861 | 1866 | 1872 | 1876 | 1881 | 1886 | 1891 | 1896 |
| 83 705 | 84 601 | 77 126 | 74 800 | 70 509 | 70 103 | 70 122 | 77 747 | 95 276 |
| 1901 | 1906 | 1911 | 1921 | 1926 | 1931 | 1936 | 1946 | 1954 |
| 101 602 | 103 549 | 104 582 | 106 331 | 115 120 | 133 263 | 150 310 | 125 742 | 141 117 |
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 | 2011 | 2016 |
| 161 786 | 174 746 | 181 801 | 179 423 | 167 619 | 160 639 | - | - | - |
| 2019 | - | - | - | - | - | - | - | - |

## Història

Era un petit poble lígur que fou colonitzat pels romans com a Telo Martius i es convertí en ciutat estratègica amb l'annexió a França, perquè Lluís XV en feu un centre militar. Sébastien Le Prestre de Vauban la va fortificar i patí un fort setge el 1744, i un altre el 1793, quan es revoltaren contra la Convenció francesa i fou presa per Napoleó Bonaparte. El seu paper estratègic s'incrementà als segles XIX i XX, amb la instal·lació de l'esquadra francesa de la Mediterrània, de la qual n'és la base principal. Fou seu episcopal des del segle vi fins a l'any 1790. Entre els seus monuments cal destacar l'església de Santa Maria Major (segles XVII-XVIII), en la que en fou organista el segle xix, el compositor tortosí Antoni Rius, i la gran torre de la Mitra (segle xvi).

## Personatges il·lustres

* Ferdinand Brunetière
* Joseph-Marie Amiot (1718-1793), religiós jesuïta, astrònom i missioner a la Xina.
* Joseph Arquier (1763-1816), compositor, violoncel·lista i director d'orquestra.
* Maylis de Kerangal, escriptora

## Administració

| Nom | Nom | Dates de mandat | Dates de mandat | Partit |
| 16 | Maurice Arreckx | 1959 | 1985 | UDF |
| 17 | François Trucy | 1985 | 1995 | UDF |
| 18 | Jean-Marie Le Chevallier | 1995 | 2001 | FN |
| 19 | Hubert Falco | 2001 | - | LR |

## Educació

* Kedge Business School

## Agermanaments

* La Spezia
* Mannheim
* Kronstadt
* Norfolk (Virgínia)
* Khemisset

## Bibliografia

* Maurice Arreckx, Vivre sa ville, La Table ronde, 1982 ; Toulon, ma passion, 1985
* Jean-Pierre Thiollet, Le Chevallier à découvert, Laurens, 1998
# Rossinyol pit-rogenc

El rossinyol pit-rogenc (Sheppardia cyornithopsis) és una espècie d'ocell de la família dels muscicàpids (Muscicapidae) pròpia de la selva tropical africana. El seu hàbitat natural són els boscos tropicals i subtropicals de frondoses humits. El seu estat de conservació es considera de risc mínim.

## Referències

* ↑ Fundació Barcelona Zoo; Institut Català d’Ornitologia; TERMCAT, Centre de Terminologia. «rossinyol pit-rogenc». Diccionari dels ocells del món TERMCAT. [Consulta: 3 febrer 2021].
* ↑ del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 702. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ BirdLife International. «Lowland Akalat. Sheppardia cyornithopsis» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2018. [Consulta: 3 febrer 2021].
# Puig de Son Seguí

El Puig de Son Seguí és una elevació muntanyosa situda a 320 m., en els termes municipals de Santa Maria del Camí, Marratxí i Santa Eugènia, a Mallorca. El puig està cobert de pinars i inclou les possessions de Son Collet, Son Borràs, Son Crespí i Son Seguí, a Santa Maria, que integren la comarca coneguda com a Passatemps. En el terme de Santa Eugènia hi trobam: ses Rotes, ses Coves, es Rafal, ses Olleries i Son Tano. A Marratxí inclou la part oriental de Pòrtol. Per la part sud confronta amb les elevacions de Puntiró, ja a Palma, en l'actualitat amb la urbanització de Pòrtol Nou.
Prop del cim, en el terme de Santa Maria del Camí, s'hi troba l'ermita de la Mare de Déu de la Pau, amb la celebració d'un pancaritat tradicional el diumenge de l'Àngel en el qual hi participen els pobles de Santa Maria, Santa Eugènia, Pòrtol i sa Cabaneta.

## Notes

* ↑ Mascaró Pasarius, Josep Mapa General de Mallorca. Palma, 1958
* ↑ Atles de la Gran Enciclopèdia de Mallorca Mapa de Mallorca 1/25.000. Promomallorca SA: Palma, 1989
# Domingos Antônio da Guia

Domingos Antônio da Guia (Rio de Janeiro, 19 de novembre de 1912-Rio de Janeiro, 18 de maig de 2000) fou un futbolista brasiler de les dècades dels 30 i 40.
Jugava de defensa i destacà a Flamengo i Corinthians. També jugà a Bangu, a Nacional de Montevideo o a Boca Juniors (Argentina).
Fou 30 cops internacional amb la selecció. Destacà a la Copa del Món de Futbol de 1938. El seu fill Ademir da Guia també fou un destacat futbolista.

## Palmarès

* Campionat carioca: 1939, 1942, 1943
* Copa Roca: 1945
* Copa Rio Branco: 1931, 1932
* Campionat argentí de futbol: 1933
* Campionat uruguaià de futbol: 1935
Font:

## Referències

* ↑ «Domingos da Guia». Soccerway. Perform. [Consulta: 28 agost 2015].
* ↑ Brazil's greatest defenders at Sky Sports
* ↑ «Domingos da Guia». Competitions. FIFA. Arxivat de l'original el 23 de juny 2014. [Consulta: 23 novembre 2014].
* ↑ Copa América Best Players
* ↑ «Domingos da Guia». Sambafoot. [Consulta: 2 abril 2016].

## Enllaços externs

* Futbol Factory (castellà)
* Fla Estatistica (portuguès)
* Sambafoot.com (portuguès)
# Carretera de Sossís

La Carretera de Sossís és una antiga pista rural reconvertida en carretera local asfaltada que discorre pel terme municipal de Conca de Dalt, al Pallars Jussà, a l'antic terme de Claverol), entre els pobles del Pont de Claverol i Sossís.
Arrenca del Pont de Claverol, en el seu extrem nord, des d'on, després d'un parell de ziga-zagues per tal de guanyar alçada, s'adreça cap al nord, pel costat septentrional de lo Rengar de Motes, i discorre paral·lela pel sud-est al Canal de Sossís. Passa per l'oest de la partida de Vernedes, i entra en territori de Sossís a les Obagues, passa per llevant de lo Conreu, i arriba al poble de Sossís en quasi dos quilòmetres i mig de recorregut.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya
# Tom

Tom és el nom amb què hom designa sovint cadascuna de les grans seccions principals en què s'estructura intel·lectualment una obra per afinitat temàtica. El terme tom s'empra sobretot quan l'obra és molt voluminosa o d'estructura complexa; l'habitual és que cada tom consti de diversos capítols (o de diverses seccions o parts, compostes cadascuna de diversos capítols).
En aquest mateix sentit, a voltes s'empra la designació llibre en comptes de tom; també pot ésser que les seccions principals duguin la designació de llibres, i que cadascun d'aquests se subdivideixi en toms (o viceversa).
Cal distingir entre tom (sistema d'ordenació intel·lectual) i volum (unitat física de llibre): segons la seva extensió i la voluntat de l'editor, un tom pot ocupar part d'un volum, o un volum complet, o diversos volums.

## Bibliografia

* Carreras, Concepció; Martínez, Concepció; Rovira, Teresa. Organització d'una biblioteca: popular, escolar o infantil. 3a ed. Barcelona: Edicions 62, 1991. (Didàctiques; 10) ISBN 84-297-1631-9
* Dictionarium bibliothecarii practicum: ad usum internationalem in XXII linguis = The librarian's practical dictionary: in 22 languages = Wörterbuch des Bibliothekars: in 22 Sprachen. Herausg. von Dr. Zoltán Pipics. 7. Auflage. München: Dokumentation, 1977. ISBN 3-7940-4110-0
* Extracte del Reglament del Dipòsit Legal; Normes per a l'establiment del número d'ISBN; Normes per a la inscripció d'obres en el Registre de la Propietat Intel·lelctual; Recomanacions per a la impressió dels fulls de portada i portadella. 2a ed. Barcelona: Generalitat de Catalunya, Departament de Cultura, 1987. ISBN 84-393-0812-4
* Martínez de Sousa, José. Diccionario de edición, tipografía y artes gráficas.Gijón: Trea, 2001. (Biblioteconomía y administración cultural; 46) ISBN 84-95178-96-6
* Pujol, Josep M.; Solà, Joan. Ortotipografia: manual de l'autor, l'autoeditor i el dissenyador gràfic. 2a ed., rev. Barcelona: Columna, 1995. ISBN 84-7809-632-9
* TERMCAT, Centre de Terminologia. Lèxic d'arts gràfiques i edició. Barcelona: Generalitat de Catalunya, Departament d'Indústria i Energia, 1993. (La indústria a Catalunya) ISBN 84-393-2698-X
Viccionari
# Salm-Rheingrafenstein-Grenzweiler

Salm-Rheingrafenstein-Grenzweiler fou un wild i ringraviat del Sacre Imperi Romanogermànic sorgit el 1668 per divisió de la branca de Salm-Grumbach.
El 1803 fou mediatitzada i després incorporada a Prússia. Es va extingir el 1819 i el títol va passar a Salm-Horstmar.

## Referències

* Llista de comtes de Salm Arxivat 2009-04-22 a Wayback Machine.
# Donzell del gat

El donzell del gat (Coenagrion caerulescens) és una espècie d'odonat zigòpter de la família Coenagrionidae, present a Catalunya.

## Distribució

Aquesta espècie es troba en el sud d'Europa i al Magrib. És poc abundant a la península Ibèrica.

## Descripció

Coenagrion caerulescens mesura de 30 a 40 mm. Els mascles tenen ratlles negres i blaves sobre el pit i els segments abdominals. Les femelles tenen una coloració groguenca o blavosa quasi coberta de negre. Es distingeix d'altres espècies emparentades pel 6è segment abdominal totalment negre i el 9è presentant un motiu negre allargat.

## Biologia

Aquesta espècie freqüenta generalment els petits cursos d'aigua amb vegetació. Vola entre maig i agost durant el període de reproducció. Les parelles volen en tàndem i fan la posta en les plantes submergides, tanmateix sense capbussar-se. El desenvolupament de les larves no ha estat descrit.

## Referències

* ↑ «Cercaterm | TERMCAT». [Consulta: 3 desembre 2021].
* ↑ «Oxygastra - Espècies». [Consulta: 3 desembre 2021].

## Enllaços externs

* Oxygastra. Grup d'estudi dels odonats de Catalunya.http://www.oxygastra.org/fotos1esp.php?especie=Coenagrion%20caerulescens&localitzacio=Catalunya&familia=Coenagrionidae
* Biodiversidad Virtual. http://www.biodiversidadvirtual.org/insectarium/Coenagrion-caerulescens-%28Fonscolombe-1838%29-cat4372.html
# Punt de sublimació

El punt de sublimació d'una substància és aquella temperatura a la qual dit compost passa de la fase sòlida a la fase gas directament, sense passar per la fase líquida, mitjançant el mecanisme de sublimació. Alguns sòlids, com el iodo o la quinina, experimenten aquesta transició de fase. Termodinàmicament sol ser una transició favorable a causa del gran increment d'entropia que comporta.
# Domingos António da Silva

Domingos António da Silva (28 d'abril de 1937 - 25 d'agost de 2015), conegut com a Mascarenhas, va ser un futbolista angolès que va jugar com a davanter.

## Carrera de club

Mascarenhas va néixer a Vila Salazar, Angola portuguesa. Després d'una temporada amb el SL Benfica i tres amb el FC Barreirense, es va incorporar a l'Sporting CP el 1962; Durant els seus tres anys amb el club de Lisboa, va marcar 80 gols en 107 partits, amb totes les aparicions, fins i tot amistosos.
A la final de la Copa de Portugal de 1963, Mascarenhas va marcar una vegada en la victòria per 4-0 sobre el Vitória de Guimarães. La campanya següent, en la campanya victoriosa de l'Sporting a la Recopa de la UEFA, va marcar sis gols en una golejada a casa per 16-1 contra l'APOEL FC (rècord de competició europea), afegint-ne un altre a la final contra l'MTK Budapest FC, el del 3-3, que va propiciar una repetició del partit a Anvers que va acabar amb una victòria per 1-0 per als Lleons.
Mascarenhas va morir el 25 d'agost de 2015 a l'Hospital São José de Lisboa, després d'una llarga malaltia. Tenia 78 anys.

## Referències

* ↑ «1963/64: Sporting at the second attempt». UEFA, 17-08-2001. Arxivat de l'original el 19 maig 2008. [Consulta: 9 octubre 2012].
* ↑ Biografia (Biography) Arxivat 12 August 2010$^{[Datemismatch]}$ a Wayback Machine.; at Sporting CP (en portuguès)
* ↑ «Morreu Mascarenhas» (en portuguès). , 25-08-2015. Arxivat 26 August 2015$^{[Datemismatch]}$ a Wayback Machine. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2015-08-26. [Consulta: 19 juny 2022].

## Enllaços externs

* Domingos António da Silva, fitxa a ForaDeJogo
# Àngela Gassó i Closa

Àngela Gassó i Closa (Cardona, 13 de maig 1948) és una política catalana, diputada al Parlament de Catalunya en la VI i VII legislatures.

## Biografia

Estudià comerç i arts aplicades. Treballà d'administrativa del 1964 al 1979 i fou professora de l'Escola d'Arts i Oficis de Manresa del 1975 al 1999.
Milità al CDS del 1987 fins al 1991, any en què passà al PSC-PSOE, partit del qual esdevingué consellera nacional. Ha estat regidora de Cardona per CDS i PSC de 1987 a 1994, alcaldessa de 1994 a 1999, i posteriorment de nou regidora. També ha estat membre del Consell comarcal del Bages de 1999 a 2003.
També ha estat diputada pel PSC a les eleccions al Parlament de Catalunya de 1999 –quan esdevingué la primera diputada dona del Bages, el Solsonès i el Berguedà– i 2003, on ha estat vicepresidenta de la Comissió del Síndic de Greuges.

## Referències

* 1 2 Diputats del Parlament de Catalunya en la VI Legislatura p. 139
* 1 2 3 Izquierdo Manresa, Andrea. «Nou dones pioneres de la Catalunya Central en una política per a homes». Regió 7, 07-03-2021. [Consulta: 30 març 2023].

## Enllaços externs

* Biografia Arxivat 2010-10-02 a Wayback Machine.
# La Santa Creu de l'Alzina

La Santa Creu de l'Alzina és una església del poble d'Alzina, del terme de Sant Esteve de la Sarga, al Pallars Jussà. Tot i que antigament tingué la categoria de parròquia, és sufragània de Sant Miquel de Moror, encara que el 1904 fou novament declarada parròquia, categoria que perdé ben aviat.
Es tracta d'una església romànica bastant modificada amb el pas dels anys. De fet, la part romànica conservada és a l'altra banda del cementiri, respecte de l'església actual.

## Bibliografia

* BURON, Vicenç. Esglésies i castells romànics del Pirineu català i Andorra: Guia. Tremp: Garsineu Edicions, 1994 (Biblioteca pirinenca; 10). ISBN 84-88294-28-X
* CASES I LOSCOS, Maria-Lluïsa. "Santa Creu de l'Alzina", a El Pallars. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 1993 (Catalunya romànica, XV). ISBN 84-7739-566-7
* GAVÍN, Josep M. Pallars Jussà. Barcelona: Arxiu Gavín, 1981 (Inventari d'esglésies; 8). ISBN 84-85180-25-9
* PAGÈS, M. "Sant Esteve de la Sarga". Dins El Pallars, la Ribargorça i la Llitera. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1984 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 12). ISBN 84-85194-47-0.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya
# Dingle

«Dingle» té aquests significats:
* Dingle (Liverpool), zona al centre de la ciutat Liverpool, Merseyside, Anglaterra
* Dingle (anglès) o An Daingean (gaèlic irlandès), ciutat d'Irlanda, a la Gaeltacht del comtat de Kerry, a la província de Munster
* Península de Dingle, punt més occidental d'Irlanda
* Herbert Dingle (1890—1978), físic i filòsof natural anglès, president de la Royal Astronomical Society (1951 -53)
# Punt de vista

El punt de vista és la posició, consideració o actitud que sobre un fet, subjecte o qüestió té una determinada persona o entitat a causa del seu propi biaix cognitiu subjectiu, indisociable a ella. També s'usa, com a sinònim, perspectiva i, especialment en el context artístic, mirada. Aquesta expressió figurativa existeix a diverses llengües i està referenciada per escrit des de 1760.
Des de la perspectiva de la filosofia i les ciències socials, existeixen models de punts de vista, com el punt de vista "neutral" (o neutralitat), el punt de vista natural i el punt de vista múltiple. D'altra banda, des de les arts, l'humor i la creació (innovació, disseny, tecnologia) en general, les persones s'esmeren a oferir noves mirades, perspectives i punts de vista del món, real o fictici. Els infants són un exemple de persones que canvien el punt de vista lliurement, devant de les situacions que es van presentant.

## Vegeu també

* Punt de vista de la viquipèdia
* Postmodernitat
* Poètica

## Bibliografia

* A. Moore, Points of View, Oxford University Press, 1997 (anglès)
# Esporte Clube Santo André

L'Esporte Clube Santo André és un club de futbol brasiler de la ciutat de Santo André a l'estat de São Paulo.

## Història

El club va ser fundat el 18 de setembre de 1967, essent primer president Newton Brandão. L'any 2003 ascendí a la Série B del campionat brasiler. El 2004 guanyà el seu primer títol nacional en obtenir la Copa do Brasil després de derrotar el Flamengo a la final. Aquest fet li permeté competir a la Copa Libertadores de América la temporada següent. El 2008, en finalitzar segon a la Série B per darrere del Corinthians aconseguí ascendir a la Primera Divisió.
El gran rival és el club São Caetano, de la regió ABC de São Paulo. El seu sobrenom, Ramalhão, fa referència a João Ramalho, un bandeirante fundador de la ciutat de Santo André el 1553.

## Palmarès

* Copa do Brasil: 1
** 2004
* Copa FPF: 1
** 2003
* Campionat Paulista Série A2: 3
** 1975, 1981, 2008

## Jugadors destacats

| Arnaldinho Bona Careca Cicinho Dedimar Fernandinho Flavião Gaúcho Hernanes Ivanzinho Jaiminho Jorginho Cantinflas | Lance Luis Pereira Luisinho Maia Magrão Mazolinha Richarlyson Rodrigo Fabri Rotta Sandro Gaúcho Tonho Tulica Wladimir |

## Referències

* ↑ «Santo André no Campeonato Brasileiro de 1984». bolanaarea.com. [Consulta: 20 maig 2014].

## Enllaços externs

* (portuguès) Web oficial
* (portuguès) Antiga web oficial
* (portuguès) Web de seguidors Arxivat 2007-02-16 a Wayback Machine.
# Draveil

Draveil és un municipi francès, situat al departament d'Essonne i a la regió de l'Illa de França. L'any 1999 tenia 28.384 habitants.
Forma part del cantó de Draveil i del districte d'Évry. I des del 2016 de la Comunitat d'aglomeració Val d'Yerres Val de Seine.
# Capella de Sant Antoni (els Prats de Rei)

La capella de Sant Antoni és una església dels Prats de Rei (Anoia) que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És una capella d'una sola nau, amb dues capelles laterals a cada banda i absis quadrangular. Té dues entrades als peus de l'església, la principal i una secundària directament des del mas, a través d'un petit pont de pedra que uneix el primer pis de la casa amb el cor del temple. Campanar de dos ulls. Carreus ben treballats. Volta de creuer en maó i la resta en pedra.

## Història

Construïda el 1743 quinze anys més tard que la casa de Can Codina al costat de la qual es troba, per en Francesc Codina i Ribalta. Era sufragània de l'església parroquial de Sant Martí Sesgueioles i en ella s'enterraven els hereus del mas. Construïda el 1714 segons la G.Comarcal, pàg. 446). S'hi enterraren els hereus del mas.
A finals del segle XX es troba abandonada, juntament amb el mas, en un estat deplorable i en perill imminent de ruïna.

## Referències

* 1 2 3 «Casa Serra». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 4 setembre 2015].
# La Salut de la Moixina

La Capella de Nostra Senyora de la Salut és una obra del municipi d'Olot protegida com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

Es tracta d'una petita esglesiona d'una sola nau, capçalera quadrada i teulat a dues aigües. Té un petit campanar de cadireta damunt la façana principal.

## Història

La seva existència és deguda a l'empenta del rector de la parròquia de Sant Esteve d'Olot Mossèn Joan Delgar:
| « | ...qui vegent que molts dels habitants del vehinat de las Deus, després del treball y fatiga de tot lo dia, se donaven la pena de fer mitja hora de camí al acabar el jornal per anar á la parròquia pera fer les devocions. | » |
El rector va acordar de construir-hi una capella i les obres començaren el 27 de setembre de 1883. Narcís Conill va fer donació dels terrenys i els veïns contribuïren amb les almoines i amb el treball. El 15 d'octubre de 1884 la capella va quedar llesta per estrenar-se.
Els documents diuen que "fou cap feyner y empresari Josep Carré de Ridaura".
Va ser restaurada l'any 1942 degut a les destrosses que s'hi efectuaren durant la guerra civil. L'any 1984 va caldre fer una nova restauració. Se'n va encarregar la parròquia de Les Fonts i degut a la vinculació que la capella té dins la creativitat artística d'alguns pintors olotins, es va demanar a tots aquells artistes que poguessin, de fer una donació d'una obra, per tal de fer una exposició i reunir diners per l'arranjament dels teulats i pintats de la capella.

## Referències

* 1 2 3 4 «Capella de Nostra Senyora de la Salut». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 29 agost 2014].
# Torres del Seminari

Les Torres del Seminari són un conjunt de torrasses de muralla d'origen almohade situades a la ciutat d'Oriola (Baix Segura, País Valencià). Es tracta de dues torres situades al mont de Sant Miquel a l'altura del Seminari de Sant Miquel.
Aquestes torres estaven unides entre si per una muralla pròpia i independent de la de la ciutat. Formaven un cinturó protector anomenat muralla del castell d'Oriola, que es distribuïa per tot el mont de Sant Miquel amb la finalitat de protegir l'alcassaba.
La desapareguda muralla connectava aquestes torres amb les muralles de la ciutat (destruïdes al segle xviii).

## Història i cronologia

La cronologia de les torres en principi es fixa al segle XII-XIII, a l'època almohade, encara que no es descarta que la seua antiguitat fora major, tenint en compte l'existència d'una muralla visigoda que protegia el castell de Teodomir.
El rei Pere IV el Cerimoniós, va manar, després de la guerra dels dos Peres que va tindre la ciutat en setge durant dotze anys, reformar les muralles de la ciutat, per la qual cosa aquesta reforma afectaria a les torres per reconstruir les parts afectades per la contesa. De la mateixa manera, el rei Felip II va ordenar la restauració de totes les muralles de la ciutat a costa de la hisenda reial.
El rei Felip V va ordenar la destrucció de la muralla per deixar indefensa a la ciutat, per haver donat suport a la causa de l'arxiduc Carles, fet que va ser dut a terme pel virrei de València i Múrcia, el cardenal Belluga.
En l'actualitat, ambdues torres posseeixen la declaració de Bé d'interés cultural des de l'any 1949.

## Referències

* ↑ Marín Tello, Juan Francisco. El centro histórico de Orihuela. Análisis de lesiones en fachadas (tesi) (en castellà). Universitat Politècnica de Cartagena, Setembre de 2013.
* ↑ «Investigaciones geográficas». Instituto Universitario de Geografía. Universidad de Alicante, 1992. ISSN: 0213 -4619 ISSN- 0213 -4619.
* ↑ «Las ruinas del Castillo de Orihuela buscan evolucionar e integrarse ¿cómo y cuándo?» (en castellà). [Consulta: 5 juny 2020].
* 1 2 «Murallas de Orihuela» (en castellà), 17-12-2016. Arxivat de l'original el 2020-06-05. [Consulta: 5 maig 2020].
* ↑ «Patrimonio Histórico Archivos - Página 2 de 7» (en castellà). [Consulta: 5 juny 2020].

## Vegeu també

* Muralles d'Oriola