OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Biachellaïta

La biachellaïta és un mineral de la classe dels silicats que pertany al grup de la cancrinita. Anomenada així per la seva localitat tipus: Vall de Biachella (Itàlia).

## Classificació

Segons la classificació de Níckel-Strunz és un mineral fosfat (8.FB.05): polifosfats només amb OH. En canvi segons la classificació de Dana és un mineral silicat: tectosilicats; feldspatoides i espècies relacionades amb un entramat d'alumini-silici. En cap classificació comparteix grup amb altres espècies.

## Característiques

La biachellaïta és un fosfat de fórmula química (Na,Ca,K)₈(Al₆Si₆O$_{24}$)(SO₄)₂(OH)$_{0.5}$·H₂O. Cristal·litza en el sistema trigonal. La seva duresa a l'escala de Mohs és 5. Forma cristalls en cavitats; aquests són dipiramirals i aproximadament d'1 centímetre (descripció de la localitat tipus)

## Formació i jaciments

S'ha descrit en ambients volcànics associat a leucita, haüyna, diòpsid i andradita (localitat tipus). S'ha descrit només a la seva localitat tipus a la Vall Biachella, a Itàlia.

## Referències

* ↑ «Biachellaite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 7 novembre 2015].
# Satsuma (Alabama)

Satsuma és una població dels Estats Units a l'estat d'Alabama. Segons el cens del 2000 tenia 5.687 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Satsuma tenia 5.687 habitants, 2.017 habitatges, i 1.688 famílies La densitat de població era de 337,3 habitants/km².
Dels 2.017 habitatges en un 37,5% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 71,3% hi vivien parelles casades, en un 8,9% dones solteres, i en un 16,3% no eren unitats familiars. En el 14,8% dels habitatges hi vivien persones soles el 6,8% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,81 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,1.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 26% tenia menys de 18 anys, un 8,3% entre 18 i 24, un 28% entre 25 i 44, un 26,5% de 45 a 60 i un 11,2% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 38 anys. Per cada 100 dones hi havia 96,2 homes. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 91,3 homes.
La renda mediana per habitatge era de 50.496 $ i la renda mediana per família de 53.180 $. Els homes tenien una renda mediana de 39.123 $ mentre que les dones 24.851 $. La renda per capita de la població era de 23.972 $. Aproximadament el 4,7% de les famílies i el 6% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Annual Estimates of the Population for Incorporated Places in Alabama». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Satsuma». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 4 juliol 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Satsuma». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-12. [Consulta: 4 juliol 2010].
# Hermosa Beach

Hermosa Beach és una ciutat dels Estats Units a l'estat de Califòrnia. Segons el cens del 2000 tenia 18.566 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Hermosa Beach tenia 18.566 habitants, 9.476 habitatges, i 3.553 famílies. La densitat de població era de 5.012,8 habitants/km².
Dels 9.476 habitatges en un 14,1% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 30,6% hi vivien parelles casades, en un 4,5% dones solteres, i en un 62,5% no eren unitats familiars. En el 39,4% dels habitatges hi vivien persones soles el 3,9% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era d'1,95 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,65.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 12% tenia menys de 18 anys, un 6,1% entre 18 i 24, un 55% entre 25 i 44, un 20,1% de 45 a 60 i un 6,8% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 34 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 113,8 homes.
La renda mediana per habitatge era de 81.153 $ i la renda mediana per família de 104.645 $. Els homes tenien una renda mediana de 67.407 $ mentre que les dones 50.295 $. La renda per capita de la població era de 54.244 $. Entorn de l'1,7% de les famílies i el 4,6% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Hermosa Beach». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 17 juliol 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Hermosa Beach». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-12. [Consulta: 17 juliol 2010].
# Théodore de Bèze

Théodore de Bèze (Vézelay, 1519 - Ginebra, 1605), fou un teòleg calvinista i historiador francès.
L'any 1548 s'adherí públicament a la reforma i col·laborà amb Joan Calví. Fou professor de teologia a l'acadèmia protestant de Ginebra i, a la mort de Calví, en fou nomenat rector. Participà en el col·loqui de Poissy de 1561, que generà encara més divisió i descontentament, i fou president del sínode de La Rochelle (1580). L'any 1565 publicà el text grec del Nou Testament, considerada la primera edició crítica de la Bíblia. Per fer l'obra consultà disset manuscrits, i en una segona edició, utilitzà el Còdex Bezae, descobert per ell a Lió.

## Obra

* Abraham sacrifiant, tragèdia de tema bíblic, 1550.
* De haereticis a civil magistratu puniendis, 1554, escrit contra Miquel Servet.
* Confession de la foi chrétienne 1560.
* Du droit des Magistrats sur leurs sujets, on justifica el dret dels hugonots a resistir a la tirania, 1574.
* Tractationes theologicae, 1570-82.
* Vita Calvini, 1564.
* Histoire eclésiastique des Églises réformées au royaume de France, 1580.
* Chrestiennes Meditations, 1581, on medita sobre els salms.

## Referències

* ↑ Chisholm, Hugh. «Beza, Theodore». A: Encyclopædia Britannica. Vol. 3 (en anglès). 11th ed.. Cambridge University Press, 1911.
* ↑ Delumeau, Jean; Duby, Georges. «Renaissance et discordes religieuses». A: L'Histoire de France (en francès). Larousse, 2007, p. 474.
* ↑ «Théodore de Bèze». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Paralticus amboinensis

Paralticus amboinensis és una espècie de peix de la família dels blènnids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 16 cm de longitud total.

## Reproducció

És ovípar.

## Hàbitat

És un peix marí de clima tropical i associat als esculls de corall.

## Distribució geogràfica

Es troba des del nord-est de Sabah fins a l'oest de Nova Guinea.

## Referències

* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Kuiter, R.H. i T. Tonozuka, 2001. Pictorial guide to Indonesian reef fishes. Part 2. Fusiliers - Dragonets, Caesionidae - Callionymidae. Zoonetics, Austràlia. 304-622 p.
* ↑ Breder, C.M. i D.E. Rosen, 1966. Modes of reproduction in fishes. T.F.H. Publications, Neptune City (Estats Units). 941 p.
* ↑ Allen, G.R. i M. Adrim, 2003. Coral reef fishes of Indonesia. Zool. Stud. 42(1):1-72.
* ↑ Herre, A.W.C.T., 1953. Check list of Philippine fishes. Res. Rep. U.S. Fish Wild. Serv., (20):977 p.
* ↑ Myers, R.F., 1991. Micronesian reef fishes. Segona edició. Coral Graphics, Barrigada, Guam. 298 p.
* ↑ Schultz, L.P., W.M. Chapman, E.A. Lachner i L.P. Woods, 1960. Fishes of the Marshall and Marianas Islands. Vol. 2. Families from Mullidae through Stromateidae. Bull. U. S. Natl. Mus. 2(202):75-123.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Hardy, J.D. Jr., 2003. Coral reef fish species. NOAA\National Oceanographic Data Center. NODC Coral Reef Data and Information Management System. Estats Units. 537 p.
* Helfman, G.; Collette, B.; Facey, D. The Diversity of Fishes (en anglès). Wiley, 1997. ISBN 978-0-86542-256-8.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Springer, V.G., 1986. Blenniidae. p. 742-755. A M.M. Smith i P.C. Heemstra (editors) Smiths' sea fishes. Springer-Verlag, Berlín.
* Springer, V.: Blennies. Planes 214-217 a W.N. Eschmeyer, J. R. Paxton, editors. Encyclopedia of Fishes – 2a edició, San Diego, Califòrnia: Academic Press. Any 1994.
* Wheeler, A.: The World Encyclopedia of Fishes, 2a edició, Londres: Macdonald. Any 1985.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Abd-as-Subbuh (nom)

Abd-as-Subbuh és un nom masculí teòfor àrab islàmic (àrab: عبد السبوح, ʿAbd as-Subbūḥ) que literalment significa ‘Servidor del Digne de lloança’, essent «el Digne de lloança» un atribut de Déu. Si bé Abd-as-Subbuh és la transcripció normativa en català del nom en àrab clàssic, també se'l pot trobar transcrit Abdul Subboh... normalment per influència de la pronunciació dialectal o seguint altres criteris de transliteració. Com a teòfor, també el duen musulmans no arabòfons que l'han adaptat a les característiques fòniques i gràfiques de la seva llengua.

## Notes

* ↑ Corriente, Federico. Diccionario árabe-español. Madrid: Instituto Hispano-Árabe de Cultura, 1977, p. s.v. «سبح». ISBN 8460008428.
* ↑ A més dels 99 noms o atributs de Déu «canònics», alguns musulmans accepten l'existència d'altres atributs o epítets de Déu, documentats bé a l'Alcorà bé en els hadits del Profeta; aquest seria el cas d'as-Subbuh.
* ↑ Vegeu aquí les normes de transcripció simplificada dels mots àrabs.
* ↑ Excepte en el cas de personalitats àrabs contemporànies que hagin usat personalment transcripcions específiques i singulars del seu nom, es recomana, sobretot per als personatges històrics, emprar sempre la forma catalana normativa.
# Bothriospondylus

Bothriospondylus és un gènere de dinosaure sauròpode braquiosàurid que va viure al Juràssic superior.
S'han dut a terme estudis de determinació d'edat que mitjançant el comptatge d'anells de creixement han suggerit que la longevitat d'aquest sauròpode era de 43 anys.

## Referències

* ↑ Ricqles et al, (1983)In Skeletal Biomineralization: Patterns, Processes, and Evolutionary Trends (J. G. Carter, Ed.). Vol. 1, p. 471-530. Van Nostrand-Reinhold, New York.
Sauropodomorpha :
Regne: Animalia
Filum: Chordata
Classe: Sauropsida
Clade: Avemetatarsalia
Clade: Dinosauria :
Sauropodomorpha :
Sauropoda :
Neosauropoda :
Macronaria :
Titanosauria :
# Hermotim de Pèdasa

Hermotim de Pèdasa (grec antic: Ἑρμότιμος, llatí: Hermotimus) fou un funcionari persa natural de Cària.
Quan era un jove va caure en mans de Panoni de Quios, que el va convertir en eunuc i el va vendre als perses a Sardes. Enviat a Susa, va ser presentat al rei persa i es va guanyar el favor de Xerxes I de Pèrsia. Va acompanyar el rei a Grècia i, quan era a Sardes preparant la invasió, Hermotim va anar a Atarneu de Mísia, on casualment va trobar Panoni i els seus fills; els va fer agafar i es va venjar cruelment per les lesions que Panoni li havia fet, segons diu Heròdot.

## Referències

* ↑ Hermotimus of Pedasa a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. II Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 423
# Tewes

Els tewes (o tano) són un grup lingüístic dels amerindis dels Estats Units que parlen el tewa i comparteixen la cultura Pueblo. Les seves llars estan en o prop del riu Grande de Nou Mèxic al nord de Santa Fe. Comprenen les comunitats següents :
* Nambe
* Pojoaque
* San Ildefonso
* Ohkay Owingeh (abans conegut com a San Juan)
* Santa Clara
* Tesuque
Els tewa d'Arizona, descendents d'aquells que van fugir després de la segona revolta pueblo de 1680-1692, vivien a la reserva Hopi a Arizona, principalment a Tewa Village i Polacca dins de First Mesa.
El tewa (també conegut com a Tano) és una de les cinc llengües kiowa-tano parlats pels amerindis Pueblo de Nou Mèxic. Malgrat que aquests cinc idiomes estan estretament relacionats, els parlants d'un no poden entendre completament als parlants d'una altra (similars als parlants d'alemany i anglès). Els sis pueblo parlants de tewa són Nambe, Pojoaque, San Ildefonso, San Juan, Santa Clara, i Tesuque.

## Llengua tewa

Amb les llengües tiwa, towa i keres, hi ha un cert desacord entre els tewes si el tewa ha de ser escrit o no. Alguns ancians Pueblo senten que el tewa han de ser preservat únicament per tradició oral. No obstant això, molts parlants tewa han decidit que l'alfabetització en tewa és important per a transmetre la llengua als fills. Els pobles tewa han desenvolupat la seva pròpia ortografia per al seu llenguatge, els San Juan han publicat un diccionari tewa, i avui dia hi ha programes de llengua tewa ensenyant als nens a llegir i escriure en la majoria dels pobles de parla tewa.

## Personatges notables

* Popé
* Esther Martinez, lingüista
* Jody Naranjo, terrissaire

## Referències

* ↑ J. Walter Fewkes, The Butterfly in Hopi Myth and Ritual. American Anthropologist, New Series, Vol. 12, Núm. 4 (octubre - desembre, 1910), pàg. 576-594

## Bibliografia

* Ortman, Scott G. (2012) Winds from the North: Tewa Origins and Historical Anthropology. ISBN 978-1-60781-172-5.

## Enllaços externs

* Collection of Turn of the Century Photographs of Tewa Indians
* indigenouslanguage.org
# Abd-as-Sattar (nom)

Abd-as-Sattar és un nom masculí teòfor àrab islàmic —en àrab عبد الستار, ʿAbd as-Sattār— que literalment significa «Servidor del Perdonador», essent «el Perdonador» un atribut de Déu. Si bé Abd-as-Sattar és la transcripció normativa en català del nom en àrab clàssic, també se'l pot trobar transcrit Abdul Sattar... normalment per influència de la pronunciació dialectal o seguint altres criteris de transliteració. Com a teòfor, també el duen musulmans no arabòfons que l'han adaptat a les característiques fòniques i gràfiques de la seva llengua.

## Notes

* ↑ Corriente, Federico. Diccionario árabe-español. Madrid: Instituto Hispano-Árabe de Cultura, 1977, p. s.v. "ستر". ISBN 8460008428.
* ↑ Cortés, Julio. Diccionario de árabe culto moderno: Árabe-español. Madrid: Gredos, 1996, p. s.v. "ستر" (Biblioteca Románica Hispánica). ISBN 8424917944.
* ↑ A més dels 99 noms o atributs de Déu «canònics», alguns musulmans accepten l'existència d'altres atributs o epítets de Déu, documentats bé a l'Alcorà bé en els hadits del Profeta; aquest seria el cas d'as-Sattar.
* ↑ Vegeu aquí les normes de transcripció simplificada dels mots àrabs.
* ↑ Excepte en el cas de personalitats àrabs contemporànies que hagin usat personalment transcripcions específiques i singulars del seu nom, es recomana, sobretot per als personatges històrics, emprar sempre la forma catalana normativa.
# Sant Josep (Llinars del Vallès)

Sant Josep és una urbanització del terme municipal de Llinars del Vallès, a la comarca del Vallès Oriental. Es troba a l'extrem SO del municipi, molt a prop del barri del Poble sec de Cardedeu, les principals vies de comunicació són la carretera C-35 (sortida Cardedeu - Dosrius), la carretera BV-5103 i una via local que comunica amb el nucli de Llinars del Vallès al nord i amb l'autopista AP-7 en direcció sud, aquest vial és conegut popularment com a Camí de les aigües, ja que una part del mateix discorre paral·lel a les instal·lacions de l'empresa potabilitzadora d'aigües del Ter i del Llobregat (ATLL).
La urbanització està dividida en dos sectors clarament diferenciats, al nord del riu Mogent hi trobem un terreny completament pla, en aquest sector és on es troben els equipaments. Al sud del riu el terreny és de fort pendent i el traçat dels carrers és molt sinuós fins a arribar al punt més alt, l'Ermita de Sant Esteve del Coll a 260msnm.
# Lincos

Lincos (en grec antic Λύγκος) va ser, segons la mitologia grega, un rei d'Escítia (o de Sicília si creiem a Higí). Algunes versions el fan fill de Tànatos.
Quan Triptòlem va ser enviat per Demèter per tot el món a difondre el cultiu del blat, va arribar al palau de Lincos i va ser acollit com a hoste pel rei. Durant la nit, Lincos va tractar de matar Triptòlem per endur-se ell tot el mèrit sobre l'expansió del blat. Va aparèixer Demèter i va transformar Lincos en linx, salvant Triptòlem. Per això els escites, poble nòmada, no cultiven el blat.

## Referències

* ↑ Grimal, Pierre. Diccionari de mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions de 1984, 2008, p. 331. ISBN 9788496061972.

## Bibliografia

* Ovidi. Les metamorfosis, V, 639.
* Higí. Faules, 259
# Solella de Cal Quitzo

La Solella de Cal Quitzo, en alguns mapes Soleia de Cal Guitzo, és una solana del terme municipal de Sant Quirze Safaja, a la comarca del Moianès. Pertany a l'antic poble rural de Bertí.
És en el sector oriental del terme municipal i a l'occidental del territori de Bertí, a llevant del lloc on hi havia la masia de Cal Quitzo. Es troba a la dreta del Sot de les Taules i a migdia de l'Obaga Negra.

## Enllaços externs

* La Solella de Cal Quitzo en el seu entorn a l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Parlar xava

Amb parlar xava es designa tant la forma de parlar pròpia d'algunes zones del Barcelonès (amb una clara influència del castellà), com la persona que té aquest parlar.
En llenguatge caló català, xava significava senzillament "noi". Igual que xaval, prové del mot gitano xabó. El terme entra a la literatura catalana l'any 1910, quan Juli Vallmitjana escriu La Xava.
Per una curiosa metonímia, una paraula en argot passa a ser sinònim de tot l'argot. Així, en una segona fase el terme xava designa l'argot popular català parlat als anys vint als barris obrers de Barcelona. Va ser a través d'ell que algunes paraules procedents del llenguatge dels gitanos o de l'argot de la delinqüència (catipén, endinyar, mangar, pirar) es van introduir al català.
Després de la guerra, la barreja de pressió immigratòria i de repressió lingüística provoca un retrocés qualitatiu del català: es perden els sons vocàlics propis. Aquest fenomen nou, però, no és designat amb una paraula nova, sinó que manté el terme xava, que en aquesta tercera fase equival a una degradació fonètica del català estàndard.
Paral·lelament els barcelonins més distingits, és a dir, els que no parlaven xava, comencen a utilitzar aquesta paraula com a adjectiu sinònim de "vulgar, xaró, de mal gust". Terenci Moix la fa servir a la novel·la El dia que va morir Marilyn, sempre en boca de personatges de la burgesia ascendent.

## Característiques del parlar xava

* Les sibilants sonores (/z/,/ʒ/) s'articulen sordes: "setze ous" sona com "set sous", "fugir" sona /fuixir/.
* Les vocals neutres s'obren en [a].
* Es perd la diferència entre les vocals obertes (/ɛ/, /ɔ/) i les tancades corresponents: "cafè" es pronuncia igual que en castellà.
* Les fricatives palatals es converteixen en les africades corresponents a principi de paraula o rere consonant: "xava" esdevé "txava", que és com ho escriu Joan Oliver.
* Es perd la velarització de la /ɫ/, fet que s'ha anomenat l bleda.
* En sintaxi, absència dels pronoms febles 'hi' i 'en'.
Tot plegat, són fenòmens clarament atribuïbles a la influència del castellà en la fonètica i la sintaxi catalanes. Vegeu l'article Interferències gramaticals del castellà sobre el català.

## Enllaços externs

* Fòrum de Racó Català
* Web de Gabriel Bibiloni, lingüista Arxivat 2011-07-27 a Wayback Machine.
# Isaïes de Constantinoble

Isaïes o Esaïes (en grec medieval Ισάιας o Ἠσαΐας) va ser patriarca de Constantinoble de l'any 1323 al 1334. Va succeir a Geràsim I.
Vivia a Terra Santa dedicat a la vida ascètica, i l'emperador Andrònic II Paleòleg el va cridar per nomenar-lo patriarca quan tenia 70 anys. Quan hi va haver l'enfrontament (Guerra civil romana d'Orient del 1321-1328) entre Andrònic II i el seu net Andrònic III, Isaïes es va posar al costat del net, i per això va ser destituït i exiliat al monestir de Sant Jordi a Màngana durant uns mesos el 1327, però a inicis del 1328 va tornar a ocupar la seu.

## Referències

* ↑ «Ἠσαΐας» (en grec). Ecumenical Patriarchate of Constantinople. [Consulta: 19 juliol 2023].
# Blackstone

«Blackstone» té aquests significats:
* Austràlia:
** Blackstone (Queensland)
** Blackstone (Austràlia Occidental)
** Blackstone Heights (Tasmània)
* Estats Units:
** Blackstone (Illinois)
** Blackstone (Massachusetts)
** Blackstone (Providence)
** Blackstone (Virgínia)
** Blackstone Group, fons d'inversió amb seu a Nova York
# Sant Josep (la Llagosta)

Sant Josep és una església de la Llagosta (Vallès Oriental) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

L'edifici és de tipus basilical, de tres naus, amb contraforts laterals. L'absis és circular. La porta és d'arc de mig punt, i sobre ella hi ha un ull de bou de bones dimensions. El campanar és quadrat amb quatre buits i a sota de cadascun d'ells hi ha tres finestres.

## Història

L'edifici va ser construït el 1954, tot i que la Llagosta ja era parròquia des del 1947, dos anys més tard de la seva independència municipal de Sant Fost. Antigament pertanyia a tots els afectes a Cabanyes, però quan aquesta demarcació va ser incorporada a Sant Fost el 1867, la Llagosta va passar a formar part de la parròquia de Santa Perpètua.

## Referències

* 1 2 «Sant Josep». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 28 agost 2015].
# Solella de Serramitja

La Solella de Serramitja és una solana a cavall dels termes municipals de Castellcir i Monistrol de Calders, al Moianès.
Està situada a l'extrem nord-est del terme, al nord-est també de la Coma i al sud-oest de Serramitja. És en el vessant sud i sud-est del Serrat de Baiones. La masia de Serramitja és dins del terme municipal de Moià, però la seva solella és a cavall dels de Castellcir i Monistrol de Calders.

## Etimologia

Molts dels topònims catalans són moderns i de caràcter clarament descriptiu; en aquest cas, es tracta de la solana situada al sud-oest de la masia de Serramitja.

## Bibliografia

* ERILL I PINYOT, Gustau, GUAL I PURTÍ, Jordi (fotografies) i MANENT I ORISTRELL, Llibert (cartografia). Monistrol de Calders: El poble dels pagesos enginyers. Moià-Monistrol de Calders: Gràfiques Ister. Ajuntament de Monistrol de Calders, 2006. (Col·lecció Pedra i aigua, 1). DL. B-54.339/2006
* PERARNAU I LLORENS, Jaume i PIÑERO I SUBIRANA, Jordi. Monistrol de Calders. La seva història i el seu patrimoni. Monistrol de Calders: Ajuntament de Monistrol de Calders, 1993. Sense ISBN.

## Enllaços externs

* La Solella de Serramitja en el seu entorn, a l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Intxaurrondo

Intxaurrondo és un dels 17 barris de Sant Sebastià. Té una població de 16.211 habitants. Està situat al sud d'Ategorrieta i limita a l'oest i a l'est amb Egia i Altza, respectivament. Va pertànyer a aquest últim municipi fins a l'any 1939, quan va passar a ser un barri independent de Sant Sebastià.
El barri està dividit en dues parts, conegudes com a Hego Intxaurrondo (Intxaurrondo Sud) i Ipar Intxaurrondo (Intxaurrondo Nord). El seu nom en basc vol dir noguera.
Intxaurrondo és internacionalment conegut perquè fins a principis del s.XXI al quarter de la Guàrdia Civil s'hi torturava, maltractava i vexava els detinguts.

## Festes

Cada part d'Intxaurrondo té la seva pròpia festa: la del sud, Kaldero Jaun (‘Home Calder’), celebrada del 28 de juny a l'1 de juliol, i la del nord és en Santa Kruz, Intxaurrondo Zaharreko Festak, en la segona setmana de setembre.

## Referències

* ↑ «“El cuartel de Intxaurrondo fue el mayor centro de torturas de Europa occidental”». [Consulta: 13 maig 2020].
* ↑ «Intxaurrondo no va ser cap novel·la de ficció · Tribuna.cat». Arxivat de l'original el 2022-01-19. [Consulta: 13 maig 2020].

## Enllaços externs

* (basc)(castellà) Intxaurrondo