OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Lachneratus phasmaticus

Lachneratus phasmaticus és una espècie de peix pertanyent a la família dels apogònids i l'única del gènere Lachneratus.

## Descripció

* Pot arribar a fer 7,4 cm de llargària màxima.

## Hàbitat

És un peix marí, bentopelàgic i de clima tropical que viu a 3-104 m de fondària i a prop o dins de coves i esquerdes del fons marí.

## Distribució geogràfica

Es troba a les illes Comores, Hawaii i Fiji.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 «Lachneratus phasmaticus» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).
* 1 2 Fraser, T. H. & Struhsaker, P. J., 1991.
* ↑ Mundy, B.C., 2005. Checklist of the fishes of the Hawaiian Archipelago. Bishop Museum Bulletins in Zoology. Bishop Mus. Bull. Zool. (6):1-704.
* ↑ Randall, J.E., J.L. Earle, T. Hayes, C. Pittman, M. Severns i R.L.F. Smith, 1993. Eleven new records and validations of shore fishes from the Hawaiian Islands. Pac. Sci. 47(3):222-239.
* ↑ Randall, J.E., 1998. Review of the cardinalfishes (Apogonidae) of the Hawaiian Islands, with descriptions of two new species. Aqua 3(1):25-38.
* ↑ FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Anònim, 2000. Base de dades de la col·lecció de peixos del J.L.B. Smith Institute of Ichthyology, Grahamstown, Sud-àfrica. J.L.B. Smith Institute of Ichthyology, Grahamstown, Sud-àfrica.
* Divisió de Peixos de la Smithsonian Institution. Base de dades de la col·lecció de peixos del Museu Nacional d'Història Natural (en anglès). Smithsonian Institution, 2001.
* Breder, C. M.; Rosen, D. E. Modes of Reproduction in Fishes (en anglès). Museu Americà d'Història Natural, 1966.
* Fishelson, L., M. Goren i O. Gon, 1997. Black gut phenomenon in cardinal fishes (Apogonidae, Teleostei). Mar. Ecol. Prog. Ser. 161:295-298.
* Thresher, R.E., 1984. Reproduction in reef fishes. T.F.H. Publications, Inc. Ltd., Neptune City, Nova Jersey, Estats Units. 399 p.

## Enllaços externs

* BioLib (anglès)
* AQUATAB
# Franco Forini

Franco Forini va ser un pilot de curses automobilístiques suís que va arribar a disputar curses de Fórmula 1.
Va néixer el 22 de setembre del 1958 a Muralto, Ticino, Suïssa.

## A la F1

Franco Forini va debutar a l'onzena cursa de la temporada 1987 (la 38a temporada de la història) del campionat del món de la Fórmula 1, disputant el 6 de setembre del 1987 el G.P. d'Itàlia al circuit de Monza.
Va participar en un total de tres curses puntuables pel campionat de la F1, disputades totes a la temporada 1987, no aconseguint finalitzar cap cursa i no assolí cap punt pel campionat del món de pilots.

## Resultats a la Fórmula 1

| Any | Equip | Xassís | Motor | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | 12 | 13 | 14 | 15 | 16 | Posició | Punts |
| 1987 | Osella Squadra Corse | Osella | Alfa Romeo | BRA | SMR | BEL | MON | E.USA | FRA | GBR | ALE | HUN | AUT | ITA Ret | POR Ret | ESP NVQ | MEX | JPN | AUS | - | 0 |

### Resum

| Curses: | Victòries: | Pòdiums: | Poles: | Voltes ràpides: | Punts: |
| 3 (2) | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 |

## Enllaços externs

* Perfil Arxivat 2010-12-27 a Wayback Machine. a F1 Rejects. (anglès)
# Antonio Bacci

Antonio Bacci (Giugnola, 4 de setembre de 1885-Vaticà, 20 de gener de 1971) cardenal italià, encarregat del secretariat de la correspondència a prínceps i les cartes en llatí de 1931 a 1960. Fou ordenat cardenal després per Joan XXIII a Sant'Eugenio.

## Biografia

Va néixer a prop de Florència i fou ordenat sacerdot el 9 d'agost de 1909. Del 1910 al 1922 va servir com a professor i director espiritual al seminari fiorentí i entrà a la Secretaria d'Estat de la Santa Seu com expert en llatí. Durant 31 anys es va encarregar de documents llatins durant els papats del Pius XI, Pius XII i Joan XXIII.

## Favorable al llatí a la missa

És conegut sobretot pel seu paper a la Intervenció d'Ottaviani, on es va oposar a la introducció de les llengües pròpies de cada territori a la missa aportant un estudi de molts teòlegs encapçalat per Marcel Lefebvre, on afirmava que l'abandonament del llatí anava en contra del que s'havia acordat a la sessió 22 del Concili de Trento i en contra de les veritats en les quals creien molts cristians.

## Obra seleccionada

* Lexicon Eorum Vocabulorum Quae Difficilius Latine Redduntur, diccionari amb termes moderns com gummis salivaria ("xiclet"), barbara saltatio ("twist"), o diurnarius scriptor ("reporter de diari").

## Referències

* ↑ «Seven New Hats». TIME Magazine, 14-03-1960 [Consulta: 24 març 2014]. Arxivat 2012-11-03 a Wayback Machine. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2012-11-03. [Consulta: 24 març 2014].
* 1 2 «Milestones». TIME Magazine, 01-02-1971 [Consulta: 24 març 2014]. Arxivat 2008-12-21 a Wayback Machine. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2008-12-21. [Consulta: 24 març 2014].
* ↑ The Ottaviani Intervention, 1969 Arxivat 2009-01-16 a Wayback Machine., hosted on the Modern History Sourcebook Arxivat 2014-11-05 a Wayback Machine.
* ↑ «Ad Cultores Optimos». TIME Magazine, 16-02-1953 [Consulta: 24 març 2014]. Arxivat 2008-12-22 a Wayback Machine. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2008-12-22. [Consulta: 24 març 2014].

## Enllaços externs

* cardinalmeditations
* vitwilderness
# Bandera de Moscou

La bandera de la ciutat de Moscou està composta pels elements del seu escut. Consisteix en una tela de color vermell amb unes proporcions de 2:3 en el qual apareix representada en la seva part central la figura de sant Jordi, de color blanc i negre amb una capa blava, muntant un cavall blanc i matant un drac amb una llança daurada. L'alçada de les figures del sant, el cavall i el drac equival a 2/5 de la corresponent a la bandera. Aquesta bandera va ser adoptada l'1 de febrer de 1995 però els seus elements van ser els símbols tradicionals de la ciutat fins al període soviètic.

## Referències

* Bandera i escut de la ciutat de Moscou, a Flags of the World (anglès)
# Ibn Assàkir

Ibn Assàkir fou el nom amb què foren coneguts diversos membres de la família Banu Assàkir, notables de Damasc, entre aquests destaquen:
* Al-Hàssan ibn Híbat-Al·lah, gramàtic i jurista, mort el 1125
* As-Sàïn Híbat-Al·lah ibn al-Hàssan (mort el 1168), eminent jurista, fill de l'anterior
* Muhàmmad ibn al-Hàssan, germà petit de l'anterior, cadi de Damasc
* Thíqat-ad-Din Abu-l-Qàssim Alí ibn Abi-Muhàmmad al-Hàsan ibn Híbat-Al·lah ibn Abd-Al·lah ibn al-Hussayn ad-Dimaixqí aix-Xafií al-Hàfidh (1105-25 de gener de 1176), historiador de Damasc

## Bibliografia

* Enciclopèdia de l'Islam, volum III, pag. 736 i 737
* Biografia de l'imam Thikat al-Din Abu l-Kasim Ibn Asakir (at-tawhid.net) (francès)
# Sergio Contreras Pardo

* Per a altres significats, vegeu «Coke (desambiguació)».
Sergio Contreras Pardo, més conegut com a Koke, (Màlaga, 27 d'abril de 1983), és un futbolista andalús, que ocupa la posició de davanter.

## Trajectòria

Format al planter del Màlaga CF, debuta amb el primer equip a la temporada 02/03, en la qual hi juga sis partits a la màxima categoria, tot marcant un gol.
El gener del 2004, en vista de la manca d'oportunitats, s'uneix a l'Olympique de Marsella de la Ligue 1. Eixa temporada no marca en cap dels 10 partits que disputa, però per la temporada 04/05 suma 24 partits i cinc gols. A la campanya següent, l'arribada de Niang i Maoulida li barren el pas, sent suplent. El gener del 2006, és cedit a l'Sporting de Lisboa.
Quan l'Olympique de Marsella es fa amb els serveis, a l'estiu del 2006, de Djibril Cissé, l'andalús deixa el club francès, tot fitxant per l'Aris Thessaloniki grec. A l'equip de Tessalònica hi destaca, tot marcant deu gols tant la temporada 07/08 com a la posterior.

## Referències

* ↑ Koke in the can for Marseille; UEFA.com, 2 febrer 2004
* ↑ Koke is it for Aris; UEFA.com, 15 agost 2006

## Enllaços externs

* Fitxa del jugador
# Cal Carles (Poboleda)

Cal Carles és una obra de Poboleda (Priorat) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Casa senyorial que consta de planta baixa, dos pisos i golfes. A la façana principal es troba la porta d'entrada d'arc de mig punt adovellat i a sobre dels brancals hi ha uns capitells simulats que sustenten l'arc; a la clau de l'arc hi ha un petit relleu. A sobre de la porta hi ha una obertura amb forma de creu. Al primer i segon pis hi ha balcons amb el petit ràfec sustentat per mènsules. A les golfes hi ha petites finestres quadrangulars.
A la part de darrere hi ha un cos afegit amb galeries d'arcs de mig punt que fan de mirador cap al camp i la muntanya.

## Referències

* 1 2 «Cal Carles». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 29 agost 2018].

## Enllaços externs

* «Cal Carles». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
# Blocs de Balàfia

Els blocs de Balàfia són un edifici de Lleida inclòs a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Blocs correguts amb juxtaposició d'habitatges que generen un conjunt tancat en si mateix, formant una plaça interior. Planta baixa i tres pisos d'alçada amb obertures porticades a la planta baixa que permeten accedir directament a la plaça interior. Imatge de gran austeritat formal amb repetició de la seqüència de ventalls i utilització primària de les lleis de simetria. Caixes d'escala amb dos habitatges per replà. Ràfec corregut i coberta de secció contínua.

## Història

Intervenció estatal datada a l'època de l'autarquia.

## Referències

* 1 2 «Blocs de Balàfia». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 31 gener 2017].
# Antonio Añoveros Ataún

Antonio Añoveros Ataún (Pamplona, 1909 - † Bilbao, 1987) fou un clergue catòlic navarrès, bisbe de Cadis i Ceuta (1964 - 1971), seu de la qual havia estat coadjutor (1954-1964); va acabar la seva carrera eclesiàstica com a bisbe de Bilbao (1971-1978).

## Biografia

Va estudiar Dret i Teologia. Ordenat sacerdot en 1933, va ser rector de Sant Nicolás de Pamplona i, entre 1942 i 1950, de Santa María de Tafalla. Traslladat a Màlaga, allí va ser canonge de la catedral, rector del seminari i vicari general de la diòcesi, sent nomenat en 1952 bisbe auxiliar. Dos anys després passa a exercir el mateix càrrec a Cadis, diòcesi de la qual és preconitzat bisbe titular en 1964.
Fou nomenat bisbe de Bilbao al desembre de 1971. Es va interessar per la situació dels més pobres i comença a fer homilies en basc. En la quaresma de 1974 va protagonitzar un dur enfrontament amb el govern de Franco, a causa de la seva homilia sobre el dret del poble basc a la seva identitat, que va ser llegida el 24 de febrer d'aquest any a les esglésies de la diòcesi. La tesi central de l'homilia deia:
| « | El poble basc té unes característiques pròpies... entre les quals destaca la seva llengua mil·lenària. Aquests trets donen una identitat específica dins del conjunt de pobles que constitueixen l'Estat espanyol. El poble basc té el dret de conservar el seu patrimoni espiritual, sense perjudici d'un saludable intercanvi amb els pobles veïns dins d'una organització sociopolítica que reconegui la seva pròpia llibertat" | » |
Això es feia dos mesos després de l'assassinat per membres d'ETA de l'almirall Luis Carrero Blanco, president del Govern i presumpte successor d'un Franco molt ancià.
Añoveros va ser acusat de llançar atacs subversius contra la unitat nacional. El nou president del govern, Carlos Arias Navarro, pressionat per l'extrema dreta (el búnker), va reduir Añoveros i al seu vicari general, monsenyor Ubieta López, a arrest domiciliari. Hi havia indicis i rumors que alguns sectors del clergat basc (especialment joves de tendència progressista) col·laboraven amb ETA. No es va acceptar cap reconciliació i es va intentar expulsar Añoveros d'Espanya. El bisbe es va negar a abandonar el país, al·legant que només ho faria sota ordres directes del Papa (Pau VI, conegut per la seva orientació progressista des del Concili Vaticà II). Una expulsió forçada hagués estat considerada una violació del Concordat de 1953 i es va arribar a amenaçar amb l'excomunió (assumpte important, donada la confessionalitat del règim). L'assumpte va atreure molta expectació i va esdevenir qüestió extremadament delicada per al Govern espanyol. Arias es va veure forçat, finalment, a retirar l'ordre. Añoveros va romandre a la seva seu, fins que va dimitir al setembre de 1978.
Va morir a Bilbao el 24 d'octubre de 1987.

## Referències

* 1 2 El centenario del obispo incómodo, El Diari Vasco, 13 de juny de 2009
* ↑ El espíritu rupturista: el caso Añoveros Arxivat 2016-03-16 a Wayback Machine. al web de la Fundació Francisco Franco
* ↑ Fallece Añoveros, el obispo que provocó la mayor crisis entre la Iglesia y el franquismo, El País, 25 d'octubre de 1987
# Tresor d'Egina

El tresor d'Egina és una col·lecció de setanta joies de l'antiguitat que suposadament es trobà en un jaciment arqueològic de l'illa d'Egina, a Grècia, i que es poden veure encara al Museu Britànic, a Regne Unit.
S'atribueix a les joies un origen minoic amb certa influència egípcia. Sembla que el tresor podria datar-se d'entre 1700 i 1500 ae, tot i que la tomba en què suposadament es trobà pertany al 1350 ae si fa no fa.
El componen tres diademes, dos parells d'arracades, cinc anelles, gran quantitat de collarets i grans, un penjoll, un braçalet, un anell, 54 plaques i una copa amb relleus. Tots aquests objectes són d'or. D'altra banda, n'hi ha altres anells i penjolls fets amb pedres precioses com lapislàtzuli, quars, ametista, cornalina i jaspi verd.
En destaca un penjoll d'or anomenat «Senyor dels animals», on apareix representat sobre un vaixell un déu de la natura que sosté una au aquàtica en cada mà. El vaixell està adornat amb flors de lotus.
La copa, d'or, té un diàmetre de 9,6 cm i està adornada amb un relleu format per una roseta central envoltada per quatre espirals.
S'estima que la troballa de les joies es degué produir entre 1887 i 1890, en una tomba micènica del jaciment arqueològic de Kolona. El 1891 Fred Creswell oferí la col·lecció, juntament amb un disc d'or, al Museu Britànic, que adquirí aquest tresor el 1892 per 4.000 lliures.

## Referències

* 1 2 Ελληνικές αρχαιότητες στα μουσεία του κόσμου (en grec).
* ↑ Cruz Martínez de la Torre, Jacobo Storch de Gracia y Asensio e Inmaculada Vivas Sainz, Arte de las grandes civilizaciones clásicas: Grecia y Roma, p.63, Madrid: editorial Ramón Areces (2016), ISBN 978-84-9961-228-7.
# Ibn Aidh

Ibn Aidh fou un historiador àrab nascut a Damasc el 767 i mort a la mateixa ciutat el 8 de desembre del 847.
Va escriure una obra sobre les primeres conquestes àrabs utilitzada per autors posteriors i se li n'atribueix una altra (perduda) sobre la història de «reis i nacions».

## Bibliografia

* Enciclopèdia de l'Islam, volum III, pàg. 720
# Sergio Citti

Sergio Citti (Fiumicino, 30 de maig de 1933 − Òstia, 11 d'octubre de 2005) va ser un guionista i director italià. Ha treballat molt amb Pier Paolo Pasolini. És el germà de Franco Citti.

## Biografia

Nascut a les portes de Roma (Fiumicino acull avui l'aeroport internacional de la capital), Citti coneix molt bé el dialecte romà i el seu argot. És per aquesta raó que el crida Pasolini que, en els anys 1950, necessitava ajuda per a les seves novel·les molt romanes, I Ragazzi i Una vida violenta ; Citti es converteix en el seu "consultor en dialecte". Pasolini l'anomenarà el seu «diccionari vivent».
El 1959, Citti escriu el guió de la pel·lícula I bambini de Mauro Bolognini. Treballa llavors a totes les pel·lícules anomenades romanes de Pasolini, sobretot, amb l'ajuda del seu germà Franco, sobre els guions de les primeres pel·lícules del seu amic, Accattone (1961) i Mamma Roma (1962).
Amb el temps, es guanya una experiència cinematogràfica que li permet ajudar Pasolini a La Ricotta (1962), Ocellots i ocellets (1965), La Terra vista dalla Luna (1966), Che cosa sono el nuvole? (1967). Amb Pupi Avati escriu el guió de (Salò o le 120 giornate di Sodoma (1975), l'última pel·lícula de Pasolini.
El 1970, sempre amb l'ajuda de Pasolini, Citti roda la seva primera pel·lícula com a director: Ostia, on el tema de la poesia, de l'heroi proletari, es trobaran en la majoria de les seves pel·lícules,Storie scellerate (1973), a l'ambient de la Roma de Belli, i Casotto (1977), rodada a la platja d'Ostia amb Ugo Tognazzi, Anna Melato, Mariangela Melato, Paolo Stoppa i Jodie Foster. Treballa també per a la RAI, per a la qual roda Il minestrone (1979), amb Roberto Benigni, el seu germà Franco i Giorgio Gaber, així com Sogni e bisogni (1985).
Després d'una pausa de diversos anys, roda I magi randagi sobre una idea de Pasolini, i guanya el premi Nastro d'Argento.
Afectat d'una malaltia cardíaca des de feia anys, mor a Òstia, el 2005, a l'edat de 72 anys.

## Filmografia
### Guionista

* Accattone (1961)
* Mamma Roma (1962)

### Ajudant de director

* La notte brava (1959)
* La Ricotta (1962)
* Ocellots i ocellets (Uccellacci e uccellini) (1965)
* La Terra vista dalla Luna (1966)
* Che cosa sono el nuvole? (1967)
* Salò o el 120 giornate di Sodoma (1975)

### Director

* Ostia (1970)
* Contes immorals (Storie scellerate) (1973)
* Casotto (1977)
* Due pezzi di pane (1979)
* Il minestrone (1981)
* Sogni e bisogni (1985) - TV
* Mortacci (1989)
* I magi randagi (1996)
* Vipera (2001)
* Fratella e sorello (2005)

## Premis i nominacions
### Nominacions

* 1981: Os d'Or per Il minestrone

## Referències

* ↑ «biografia de Sergio Citti». imdb.
* ↑ «filmografia de Sergio Citti». The New York Times.
# Burrton

Burrton és una població dels Estats Units a l'estat de Kansas. Segons el cens del 2000 tenia 932 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Burrton tenia 932 habitants, 361 habitatges, i 251 famílies. La densitat de població era de 589,9 habitants per km².
Dels 361 habitatges en un 33% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 57,1% hi vivien parelles casades, en un 8,9% dones solteres, i en un 30,2% no eren unitats familiars. En el 26% dels habitatges hi vivien persones soles el 10% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,58 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,08.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 28,2% tenia menys de 18 anys, un 10,4% entre 18 i 24, un 28,8% entre 25 i 44, un 19,5% de 45 a 60 i un 13,1% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 34 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 93,9 homes.
La renda mediana per habitatge era de 33.646 $ i la renda mediana per família de 37.174 $. Els homes tenien una renda mediana de 29.643 $ mentre que les dones 21.477 $. La renda per capita de la població era de 14.835 $. Entorn del 9,9% de les famílies i l'11,6% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Burrton». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 6 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Burrton». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Lakeview (Washington)

Lakeview és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Washington. Segons el cens del 2000 tenia 797 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Lakeview tenia 797 habitants, 336 habitatges, i 233 famílies. La densitat de població era de 269,9 habitants per km².
Dels 336 habitatges en un 22,6% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 56,8% hi vivien parelles casades, en un 9,5% dones solteres, i en un 30,4% no eren unitats familiars. En el 26,2% dels habitatges hi vivien persones soles el 14,6% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,37 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,79.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 24% tenia menys de 18 anys, un 5% entre 18 i 24, un 18,9% entre 25 i 44, un 27,9% de 45 a 60 i un 24,2% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 48 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 94,2 homes.
La renda mediana per habitatge era de 30.588 $ i la renda mediana per família de 35.313 $. Els homes tenien una renda mediana de 31.607 $ mentre que les dones 21.563 $. La renda per capita de la població era de 17.448 $. Aproximadament el 13,4% de les famílies i el 18,6% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Lakeview». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-10. [Consulta: 13 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Lakeview». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2010-08-20. [Consulta: 13 agost 2010].
# Aromanesos a Macedònia del Nord

Els aromanesos (en aromanès, armãnji; macedònic: аромани), anomenats sovint valacs (macedònic: Власи), són una minoria ètnica reconeguda a Macedònia del Nord per la constitució.
A Macedònia hi ha registrats uns 9,000 valacs que viuen a la part sud, prop de les muntanyes Pindos. Els aromanesos de Macedònia diuen que són cent mil. L'aromanès pot ser utilitzat als judicis, però no en el contacte amb el govern. Els noms aromanesos estan permesos i són inclosos en caràcters llatins als seus documents d'identitat (els eslaus macedonis escriuen els seus noms en ciríl·lic). 346 alumnes van demanar classes d'aromanès, i de 1995 ençà existeixen classes d'aquesta llengua (una hora a la setmana). Un diari aromanès (de nom Phoenix) va sortir el 1992, però va desaparèixer per manca de finançament. A la televisió es fa mitja hora de programació en aromanès a la setmana i una mica més a la ràdio. Els valacs tenen dos representants al consell parlamentari de relacions interètniques. Demanen la devolució dels edificis on hi va haver escoles aromaneses, més temps a ràdio i televisió, subsidis pel diari i l'establiment d'un bisbat aromanès que doni serveis religiosos en la seva llengua.