OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Kodagues

Kodagues són un poble de l'Índia que viuen al districte de Kodagu (tradicionalment Coorg) a Karnataka, amb llengua i cultura pròpies diferenciades. Característica dels kodagues és el seu esperit militar. El poble és nacionalista i demana un estat federat dins l'Índia (moderats) o un estat independent.
La bandera nacional kodaga és rectangular blava i porta a l'interior (ocupant la major part del drap) un rombe (diamant) de color marron dins del qual hi ha l'emblema nacional en daurat. Aquesta bandera fou adoptada el novembre del 2001 i és tant la bandera nacional com la que representa l'aspiració a un estat separat. La bandera inclou l'emblema nacional amb les dagues sagrades Patkh i Peeche Khatim dins d'un anell circular, guardades per un fusell i el chembooka estenent les seves ales per sota. El color blau representa l'aire del país i el color marron és el principal color utilitzat en els vestits nacionals. Fins al 2001 la bandera era similar però sense el rombe o diamant; el color de fons era el tradicional negre segons la descripció de James Minahan (a Nations without state). La bandera del consell nacional (Codava National Council) és blava amb un rombe a l'interior de color vermell, dins del qual dos discs, un de vermell amb vora blanca i un de blanc; al primer un guerrer kodaga vestit de negre i sota seu l'emblema de les dues dagues creuades en daurat i sota això les lletres CNC en blanc; a l'altra disc un mapa físic del país i sota la inscripció "Codava homeland" en blau.

## Referències

* Web oficial de la comunitat (anglès)
# Kumasa

Kumasa (en grec, Κουμασα) és un poblet de Grècia situat a l'illa de Creta, al sud de la plana de Mesarà. Pertany a la unitat perifèrica d'Iràklio, al municipi i la unitat municipal de Gortina, i a la comunitat local de Vagionà. L'any 2011 tenia 69 habitants.

## Necròpoli minoica

A la rodalia de Kumasa, a la zona limítrofa entre les muntanyes Asterusia i la plana de Mesarà, s'ha excavat una necròpoli del període minoic. Les excavacions, les dirigí Stefanos Xanthoudidis al 1904 i 1906. Consta de tres tolos, denominats alfa, beta i èpsilon, una tomba rectangular anomenada gamma i un espai pavimentat conegut com a àrea zeta. El cementeri s'edificà en el període minoic antic IIA i, tot i que al final d'aquest període sembla que el tolos alfa i la tomba gamma foren abandonats, i continuà en ús fins al minoic mitjà I. Entre els objectes trobats a les tombes hi ha alguns objectes d'or, grans, segells d'ivori i pedra, atuells d'argila i pedra, gresols, fulles d'obsidiana, dagues de coure i argent —aquestes darreres, inusuals, ja que l'argent era rar en la Creta de l'edat del bronze—, figuretes —sis en representen dones nues, semblants a altres de la civilització ciclàdica—, pitxers antropomorfs i zoomorfs i altres objectes de metall com agulles i punxons.

## Galeria d'imatges

Peces trobades al jaciment arqueològic
* Un dels rítons trobats a la necròpoli de Kumasa
* Figuretes de marbre trobades a Kumasa, potser de procedència ciclàdica
* Daga de plata minoica (període pre-palatial, 2800-2300 aC) de Tekes (Heraklion), Platanos i Koumasa (Messara), exposada al Museu Arqueològic d'Heraklion, Creta, Grècia
* Vaixell primerenc amb forma d'ocell minoica. Vaixell Koumasa, 3000 - 2300 aC) Museu Arqueològic a Canea.
* Ocell com a terrissa. Període prepalat (3300-2100 aC) Museu Arqueològic d'Herakleion.

## Referències

* ↑ Detall del cens de 2011 (en grec).
* ↑ Kumasa, Nea Rumata, Odigitria, Plàtans i Ieròkambos en la pàgina www.hellinon.net (en grec).
* ↑ Kumasa en la pàgina www.minoancrete.com (anglès)
* ↑ Borja Legarra Herrero, The Secret Lives of the Early and Middle Minoan Tholos Cemeteries: Koumasa and Platanos, pp. 56-63, en Prehistoric Crete: Regional and Diachronic Studies on Mortuary Systems, Filadelfia: INSTAP (2011), pp. 49-84, ISBN 978-1-931534-61-1. (en anglés)
# Kilmallock

Kilmallock (en irlandès Cill Mocheallóg) és una vila d'Irlanda, al comtat de Limerick, a la província de Munster prop de la frontera amb comtat de Cork. Hi ha un convent dels dominics i el castell del rei (o el Castell del Rei Joan). Les restes de la muralla medieval que envoltava l'assentament són encara visibles. La línia ferroviària Dublín-Cork passa per la ciutat, però l'estació s'ha tancat. L'estació de tren més propera és a Charleville, a pocs quilòmetres al sud-oest de Kilmallock.

## Història

Sant Mocheallóg va construir una església a la zona en el segle VI o VII, de manera que el nom de la vila deriva de l'irlandès Cill Mocheallóg que vol dir "l'església de Mocheallóg".
La ciutat era de considerable importància en l'últim període medieval, situant-se com una de les principals zones urbanes a la Irlanda del moment. Kilmallock es troba en una posició de certa importància estratègica, i, en conseqüència, la ciutat es va convertir en un objectiu freqüent en temps de guerra. En 1571, la ciutat va ser incendiada pels rebels comte de Desmond a les rebel·lions de Desmond. Setanta anys més tard, durant les Guerres confederades d'Irlanda, el priorat dominic de Kilmallock va ser atacat i destruït per un exèrcit parlamentari dirigit pel comte d'Inchiquin en 1648. Les seves ruïnes són l'indret històric més conegut de Kilmallock. El cementiri de la localitat és el lloc d'enterrament del cèlebre poeta del segle xviii Andrias Mac Craith, més conegut com a An Mangaire Súgach, el seu poema més famós és Slán le Máigh, una cançó en lloança a la vall de Maigue quan en va ser exiliat temporalment. La casa on va morir segueix en peu a la part inferior del carrer Wolfe Tone, prop del riu Loobagh. La casa coneguda com a Tigh An Fhile compta amb panells informatius sobre el poeta a la porta. La ciutat també compta amb un petit museu que representa el passat històric d'aquesta altre temps gran ciutat fortalesa geraldina. Es troba en el camí cap al priorat dominic.
Durant la batalla de Killmallock de juliol de 1922 el poble va veure uns lluita aferrissada en el curs de la Guerra Civil Irlandesa quan fou capturada per les forces anti-Tractat dirigides per Liam Deasy i, finalment recuperada per les tropes de l'Estat Lliure d'Irlanda dirigides per Eoin O'Duffy, fet que va contribuir a la dissolució de l'efímera República de Munster.
Com a part d'una campanya sectària de curta durada al juliol de 1935 uns incendiaris van cremar l'Església d'Irlanda construïda a la vila, causant danys per milers de lliures.

## Referències

* ↑ Article per Tim Fanning, pàgina 20, Sunday Independent, 22 de febrer de 2009

## Bibliografia

* Arlene Hogan: Kilmallock Dominican Priory: An Architectural Perspective, 1291-1991.Kilmallock Historical Society 1991.
* Mainchín Seoighe: The story of Kilmallock. Kilmallock Historical Society 1987.
* The Kilmallock Journal, published by the Kilmallock Historical Society
* Chun Gloire De, a guide to the very fine neo-Gothic Catholic Church
# L'Alqueria del Comte

L'Alqueria del Comte és un barri de Sóller antigament allunyat de la ciutat que, a causa del creixement urbà, s'hi troba actualment unit. Es pot destacar la Creu i l'oratori de Sant Felip Neri.

## Referències

* ↑ «L'Alqueria del Comte». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# L'Espurna

«L'Espurna» té aquests significats:
* L'Espurna (Mallorca), candidatura electoral de signe mallorquinista
* L'Espurna AJIB, o L'Espurna – Assemblea de Joves Independentistes de Badalona, organització independentista de Badalona
# Krzna

El Krzna és un riu polonès, afluent del riu Bug occidental, a la conca del Vístula. Hi ha un canal que el connecta al Wieprz.

## Referències

* ↑ «Wieprz». Gran Enciclopèdia Catalana. Grup Enciclopèdia Catalana. [Consulta: 18 maig 2024].

## Enllaços externs

* geonames.org
# Kuniyoshi (cràter)

Kuniyoshi és un cràter d'impacte en el planeta Mercuri de 27 km de diàmetre. Porta el nom del gravador en fusta i pintor japonès Utagawa Kuniyoshi (1798-1861), i el seu nom va ser aprovat per la Unió Astronòmica Internacional el 2014.

## Referències

* ↑ «Kuniyoshi». Gazetteer of Planetary Nomenclature. United States Geological Survey, 11-10-2016. [Consulta: 10 juny 2017].

## Vegeu també

* Llista de cràters de Mercuri
# Kurt Goldstein

Kurt Goldstein (Katowice, 1878-Nova York, 1965) va ser un psiquiatre i neuropsicòleg d'origen prussià.
Va néixer el 6 de novembre de 1878 a la província de Silèsia, en un territori situat actualment al sud de Polònia, en una família jueva nombrosa de nou germans.
Va dirigir el departament de neurobiologia de l'hospital de Frankfurt. El 1935, es va traslladar als Estats Units. Va ser influït per l'Escola de la Gestalt, defensant la teoria que l'organisme funciona com un tot i la totalitat. Cada lesió cerebral provoca un trastorn determinat i és la reacció general de l'organisme la que permet comprendre el símptoma. Es va destacar per les seves investigacions sobre les afàsies i com a autor de la seva obra principal Der Aufbau des Organismes o L'estructura de l'organisme (1934).

## Enllaços externs

* Biografia de Kurt Goldstein
* Fitxa (Anglès)
# L'arpa de Déu

L'Arpa de Déu és el nom d'un llibre escrit per Joseph Rutherford i publicat l'any 1921 per la Societat Watch Tower de 384 pàgines, amb el propòsit de ser una ajuda per estudiar la Bíblia. El llibre fou traduït a 22 idiomes i amb el temps arribar a una tirada de quasi 6 milions d'exemplars. La publicació de "L'Arpa de Déu" fou un resum dels set toms escrits per Charles Taze Russell, i el sèptim El misteri acabat, escrit sota la presidència de Rutherford.

## Contingut

La publicació explica la interpretació peculiar que tenen els Testimonis de Jehovà de la història humana a la llum de la Bíblia i el seu desenvolupament durant el segle xx. El contingut es presentava com "deu cordes de l'Arpa de Déu, la Bíblia". Aquestes 'cordes', mostraven i consideraven els temes:
* -La Creació,
* -Manifestació de Justícia,
* -La Promesa d'Abraham,
* -El Naixement de Jesús,
* -El Rescat,
* -La Resurrecció,
* -El Misteri Revelat,
* -La Tornada de Nostre Senyor,
* -La Glorificació de l'Església i
* -La Restauració.

## Enllaços externs

L'Arpa de Déu (castellà)

## Referències

* "Anuari dels Testimonis de Jehovà per 1975", pagina 128. Watchtower Bible and Tract Society of New York, Inc.
# L'arma perfecta (pel·lícula de 2016)

L'arma perfecta (títol original en anglès, The Perfect Weapon) és una pel·lícula d'acció estatunidenca de 2016 dirigida per Titus Paar i protagonitzada per Steven Seagal. S'ha doblat i subtitulat al català.
La pel·lícula va ser la primera estrenada per Firebrand i va ser finançada per Fyzz Facility i Boundless Pictures. El rodatge va acabar el novembre de 2015.
Dolph Lundgren anava a fer el paper principal, però va ser substituït per Johnny Messner.

## Referències

* ↑ «Arma Perfecta». Goita què fan, ara!. [Consulta: 4 agost 2023].
* ↑ McNary, Dave. «AFM: Firebrand Launches with Steven Seagal's 'Perfect Weapon'», 03-11-2015.
* ↑ «Titus Parr talks the Perfect Weaspon». The Action Elite, December 7, 2016. Arxivat de l'original el de gener 21, 2018. [Consulta: d’agost 4, 2023].
# L'illa misteriosa (novel·la)

* Aquest article tracta sobre la novel·la. Si cerqueu la pel·lícula, vegeu «L'illa misteriosa».
L'illa misteriosa (L'Île mystérieuse en francès) és una novel·la de Jules Verne publicada en el Magasin d'Education et de Récréation de l'1 de gener de 1874 (volum 19, número 217) al 15 de desembre de 1875 (volum 22, número 264), i en un sol volum el 22 de novembre de 1875. Considerada per molts la seva obra mestra.
En ella s'aprecia l'admiració de l'autor per la ciència aplicada, tan present en tota la seva obra, sintetitzant-la a través d'un dels seus personatges que reuneix en si mateix el coneixement i la capacitat d'adaptació al medi de l'home: l'enginyer Cyrus Smith (Cyrus Harding en la versió d'Agnes Kinloch). Aquest personatge, dotat d'un ampli coneixement, articula la història i la fa versemblant. Tal com el mateix Verne aclaria al seu editor, aquesta seria "una novel·la que tractés sobre química": partint pràcticament des de zero, els protagonistes aconsegueixen fabricar fins i tot àcid sulfúric; un dels productes químics més avançats de l'època. Aquesta novel·la constitueix també l'epíleg de dues novel·les precedents de Verne, sense que es pugui dir que formen una trilogia: Vint mil llegües de viatge submarí i Els fills del capità Grant.

## Personatges

* Cyrus Smith: enginyer estatunidenc, es converteix en el cap natural dels nàufrags.
* Pencroff: marí de professió, tenia al seu càrrec el fill del seu capità, Harbert.
* Gedeón Spillet: periodista.
* Harbert: adolescent, fill del capità de Pencroff.
* Nab: antic esclau negre, manumès per Smith i al seu servei.
* Nemo: capità del Nautilus.
* Ayrton: presidiari evadit, confinat en un illot.
* Top : gos de Cyrus Smith.
* Júpiter : abreujat com "Jup", és un orangutan que aconsegueixen capturar i ensinistrar.

## Referències

* ↑ Viaje al Centro del Verne Desconocido

## Vegeu també

* Capità Nemo

## Enllaços externs

* Text en francès a Ebook.
* Text francès Arxivat 2019-11-17 a Wayback Machine.
# La Foia

* Aquest article tracta sobre una pedania de l'Alcora. Si cerqueu la pedania d'Elx, vegeu «Foia d'Elx».
La Foia (pronunciat la fòia) és un poble situat dins del terme municipal de l'Alcora, de la qual dista a 6,5 quilòmetres en direcció nord. Ubicada a la comarca de l'Alcalatén al País Valencià, l'any 2009 tenia 140 habitants.
El monument més destacat n'és l'Ermita de Sant Miquel (1629) d'estil renaixentista. Té planta rectangular amb altar major i dos laterals, així com cúpula central que es remata amb una creu sobre una esfera. Compta amb una porta sobre escalinata i arc de mig punt, mentre que l'espadanya és més moderna, amb dues campanes. A l'interior hi ha la Vera Creu, amb un reliquiari barroc. També cal destacar la pica baptismal amb paviment de la Reial Fàbrica del Comte d'Aranda, a la capella de la Mare de Déu del Roser.
Celebra les seues festes patronals en honor de la Vera Creu, entre finals d'abril i principis de maig.

## Referències

* ↑ «La Foia». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Parròquia de Sant Miquel de la Foia».
* ↑ http://www.lalcora.es/node/653 Arxivat 2013-06-24 a Wayback Machine. Església de Sant Miquel a La Foia
* ↑ «La Foia de l’Alcora celebra sus festejos». El Periódico Mediterráneo, 29-04-2010.
# La Fàbrega (Sant Hilari Sacalm)

La Fàbrega és una masia de Sant Hilari Sacalm (Selva) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Masia aïllada situada al costat esquerre de la carretera Sant Hilari-Viladrau.
De quatre plantes i teulada a doble vessant en teula àrab i ràfec amb fusta.
Totes les obertures són en arc de llinda.
A la planta baixa hi ha dues finestres proteigides per una reixa de ferro forjat i una porta.
Al primer i segon pis hi ha tres finestres amb balcó amb barana de forja.
A la tercera hi ha una galeria amb tres arcs de mig punt i a banda i banda una finestra, també en arc de mig punt i amb balcó amb barana de ferro forjat. A sobre de la galeria hi ha una obertura amb forma de rombe.
A l'interior hi ha una capella d'estil neogòtic, actualment sense culte, dedicada a la Sagrada Família.
Tota la façana està arrebossada i pintada.

## Història

La masia apareix esmentada a la dotació de l'església de Sant Hilari del 1199.
El seu aspecte actual ve donat per una important reforma efectuada al segle xix.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 «La Fàbrega». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 25 agost 2017].
# La Fàbrega (l'Estany)

La Fàbrega és un paratge de bosc i coster de muntanya del terme municipal de l'Estany, a la comarca del Moianès.
Està situat a la part central-nord del terme municipal, al nord de la masia de la Crossa, en el coster de llevant del Puig de la Caritat, al nord del nucli urbà de l'Estany. És a ponent de la Sauleda i al sud-oest del Polígon industrial de l'Estany.

## Enllaços externs

* La Fàbrega en el seu entorn, a l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# La Pola Llaviana

La Pola Llaviana (Pola de Laviana en castellà i oficialment La Pola Llaviana/Pola de Laviana) és la parròquia més gran i la capital administrativa del conceyu asturià de Llaviana, en la Vall del Nalón. La seua població és de 9.106 habitants (INE Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. 2011)

## Monuments

* Església Parroquial de la Mare de Déu de l'Assumpció. Iniciada el 1895, en estil neogòtic.
* Església de la Mare de Déu de l'Otero. A mig quilòmetre del nucli és una obra posterior al segle xv, de creu llatina i espadanya rematada en creu. Retaule barroc interessant.
* Capella de Sant Josep. Reedificada en estil de tipus popular amb adorns de gust montañés.

## Referències

* ↑ «Expedient amb els topònims oficials de Llaviana». BOPA.

## Enllaços externs

* Ajuntament de Llaviana
* Conceyu Llaviana
# La Pola Siero

Pola de Siero és una parròquia i capital administrativa del conceyu asturià de Siero. El 2015 tenia 12.615 habitants. constituint la localitat més poblada del consell i la setena asturiana.
Pola de Siero està situada en el centre del principat i a l'àrea metropolitana asturiana, coneguda com a Ciudad Astur amb més de 800.00 habitants. Envoltada d'importants comunicacions com l'autovia A-64 que la comunica amb Oviedo (a 15 km). A més a més està molt a prop de tots el polígons industrials del centre d'Astúries. També passa pel seu perímetre l'AS-1 (Autovia minera) que la comunica amb Xixón (a 16 km), i con les comarques del Nalón i del Caudal.
Per tot això, Pola de Siero s'està convertint en una vila en auge, no obstant es preveu duplicar la seua població en el propers anys amb la creació de 6.000 habitatges prevists, alguns d'ells ja en marxa. Tot açò la converteix en una de les poques zones d'Astúries que segueix creixent demogràficament, malgrat la dràstica caiguda de la natalitat asturiana.

## Festes

Entre les festivitats destaquen les del Carmín (dilluns següent a la festivitat de la Mare de Déu del Carme), Comadres (dijous previ al dimecres de cendra) i Huevos Pintos (dimarts següent al Diumenge de Pasqua). A més a més, el cap de setmana del Diumenge de Rams se celebra un mercat tradicional.

## Referències

* ↑ «Población del Padrón Continuo por Unidad Poblacional - La Pola Siero» (en castellà). Instituto Nacional de Estadística. Arxivat de l'original el 3 març 2016. [Consulta: 15 novembre 2021].

## Enllaços externs

* Pàgina de l'Ajuntament
# La herencia Valdemar II: La sombra prohibida

La herencia Valdemar II: La sombra prohibida és una pel·lícula estrenada en 2011, escrita i dirigida per José Luis Alemán. Es tracta de la continuació de La herencia Valdemar. La pel·lícula, inspirada en l'obra de H. P. Lovecraft, va obtenir el guardó als millors efectes especials de la XXXI edició del Festival de Cinema Fantàstic de Porto (Fantasporto),

## Argument

A continuació del final de La herencia Valdemar, se centra en la recerca de la desapareguda Luisa Lorente, la taxadora que havia de fixar preu la propietat de Lázaro Valdemar. Preocupat per mantenir el secretisme, Maximilian Colvin, el cap de l’empresa Inmoverance, on treballa Luisa, contracta el detectiu Nicolás Trámel per tal que la trobi. Aquest rep la inesperada col·laboració d’Ana i Eduardo, dos companys de treball de Luisa. Mentre van en cotxe per la nit ensopeguen amb una Luisa que fuig espaordida i cauen per un barranc. Luisa es troba a una gruta on una gitana que li llegeix les cartes i li dona pistes del que està passant.

## Repartiment

* Daniele Liotti: Lázaro Valdemar
* Óscar Jaenada: Nicolás Tremel
* Laia Marull: Leonor Valdemar
* Silvia Abascal: Luisa Llorente
* Rodolfo Sancho: Eduardo
* Ana Risueño: Doctora Cerviá
* Norma Ruiz: Ana
* Santi Prego: Santiago
* José Luis Torrijo: Dámaso
* Jesús Olmedo: Chambelán
* José Torija: Engendro
* María Alfonsa Rosso: Gitana
* Luis Zahera: H. P. Lovecraft
* Paul Naschy: Jervás
* Eusebio Poncela: Maximilian Colvin

## Crítiques

| « | "Deixa anar alguna cosa que valoro més que les seves distraccions o discutibles deficiències: les tones d'amor al gènere (...) Alemán no acaba de trobar el to ideal de la cinta" | » |
| — Fausto Fernández: Fotogramas |||
| « | "Igual d'ampul·losa i arítmica que la seva predecessora (...) Només satisfarà als caçadors de rareses fantàstiques" | » |
| — Yago García: Cinemanía |||
| « | "Fins i tot sabent que les seqüeles es roden per a aprofitar l'èxit de l'original, aquesta fuig d'ella (...) no sigui que algú se'n recordi." | » |
| — Javier Ocaña: Diari El País |||

## Referències

* 1 2 Javier Ocaña. «Secuela fantasma». El País, 28 enero 2011.
* ↑ Juan Manuel González. «'La Sombra Prohibida': Lovecraft, tentáculos y cine español sin subvención (II)». Libertad Digital, 29 enero 2011.
* ↑ Jonathan Holland. «Review: ‘The Valdemar Legacy 2: The Forbidden Shadow’» (en inglés). Variety.
* ↑ «El festival portugués de cine Fantasporto otorga el premio especial a 'A serbian film'». El País, 05-03-2011.
* ↑ La sombra prohibida a Fotogramas
* ↑ La sombra prohibida a Cinemanía
* ↑ Secuela fantasma a El País

## Enllaços externs

* Tràiler de la pel·lícula a YouTube
# La guineu i la cigonya

La guineu i la cigonya és una faula d'Isop de gran èxit popular, segons proven la representació en gravats (com al Jardí de Versalles), pintures (com la de Pieter Brueghel el Vell) i les diferents versions del relat, com la de Jean de La Fontaine o una adaptació africana amb el déu Anansi.

## Argument

Una guineu va convidar la cigonya a dinar a casa seva i li va oferir sopa, de manera que mentre la guineu se la prenia, la cigonya patia perquè no podia arribar al líquid amb el seu llarg bec. Humiliada, va convidar un altre dia la guineu a casa seva i li va oferir llet en un alt vas, de manera que la guineu no va poder beure-la

## Anàlisi

La faula té un doble missatge. Per una banda, cada persona té les seves qualitats i pot arribar a unes determinades fites (simbolitzades pel menjar o els envasos). D'altra, és una exemplificació de la Regla d'Or ètica, segona la qual hom no pot fer als altres el que no voldria que els altres li fessin. La guineu assumeix el paper d'enganyadora habitual de les faules, i com a molts relats, acaba sent castigada per les seves males arts.

## Referències

* ↑ adapté, Ésope (0620?-0560? av J.-C.) Auteur; Perrault, Charles (1628-1703) Auteur du commentaire; Le Brun, Charles (1619-1690) Illustrateur. «Labyrinte de Versailles : [estampe]» (en francès), 1679. [Consulta: 20 desembre 2021].