OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Taretes

Les taretes és el nom amb què es denomina l'assortiment de plats de cuina que se serveixen en xicotetes racions a les Valls d'Alcoi. A diferència d'altres llocs com Madrid o Andalusia, les tares són de paga, però la cosa més habitual és menjar o sopar als bars a cop de tares en compte de demanar un entrant i un plat.

## Taretes tradicionals

Algunes taretes habituals són:
* els abissinis (porcions d'ou cuit arrebossat fregit, ocasionalment amb llonganissa).
* garibaldins (gamba roja arrebossada)
* espardenyes (sardines sense espines ni cap obertes en dos filets i fregides arrebossades)
* bolets
* esclata-sangs
* capellans (llucets secs fets a la flama)
* cervells de corder
* lleterola
* coradeta (cor, fetge i pulmó amb alls tendres, paregut als figatells)
* mareta (matriu de vedella o ovella)
* sang en ceba
* sang bullida
* senyalets (turmes de corder o porc)
* ventre en tassa (ventre de porc servit amb el seu caldo en tassa)
* coquetes de farina fregides
* ensalada de creïlla (patata) i maionesa
* dacsa fregida o tostons
* faves bullides
* mandonguilles d'aladroc o de bacallà
* renyons de masero
* pericana

## Referències

* 1 2 3 «Menjars típics d'Alcoi - 22 nov 2010». El Punt Avui. [Consulta: 15 febrer 2022].
* ↑ Valls, 2016, p. 24-25.
* ↑ Valls, 2016, p. 26-27.
* ↑ Valls, 2016, p. 12-13.
* ↑ Valls, 2016, p. 34-35.
* ↑ Valls, 2016, p. 16-17.
* ↑ Valls, 2016, p. 38-39.

## Bibliografia

* Valls, Mila; Valls, Ana. La cuina de la Serra de Mariola : receptes i gastroliteratura. València: Llibres de la Drassana, 2016, p. 176. ISBN 9788494473173.
Gastronomia dels territoris catalanoparlants :
Companatges i condiments :
# Asaltar los cielos

Asaltar los cielos és una pel·lícula documental espanyola de 1996 dirigida per José Luis López-Linares i Javier Rioyo Jambrina, autors també del guió. La música era d'Alberto Iglesias. El documental mostra les motivacions i com fou assassinat Lev Trotski per Ramon Mercader, reconstruïda amb documents inèdits així com el destí d'aquest darrer.
Aquest documental va suposar a Espanya un punt d'inflexió del gènere documental perquè suposa una revolució del format documental introduint l'estil de divulgació dramàtica, amb un esquema narratiu similar al cinema de ficció.

## Argument

El documental comença l'agost del 1940 a Coyoacán, als afores de Mèxic, on un home jove treu un piolet de l'impermeable i mata d'un cop al crani un ancià assegut al despatx que era llegint un article. El crit de l'ancià ferit perseguirà l'assassí la resta de la vida. L'home assassinat era Lev Trotski, un dels líders de la revolució russa i enemic de Iosif Stalin, que el va condemnar a l'exili i el posà en el punt de mira. L'assassí es fa dir Jacques Monard, però en realitat es diu Ramon Mercader, fill d'un empresari català i de l'agent soviètica Caridad del Río, comunista convençut convertit en agent del KGB que creia que aquesta acció el convertiria en un heroi. En canvi, però, viurà el seu propi infern. Condemnat a presó, va perdre la identitat i serà oblidat per tothom, de tal manera que morirà amb el nom d'un altre. Tot i que mai no va rebre honors, mai no es va mostrar penediment.

## Nominacions i premis

* Fou guardonada amb un dels Premis Ondas 1997 especial del cinema.
* Fou nominada al Goya al millor muntatge (Pablo Blanco Somoza i Fidel Collados).
* Premi especial Turia (1997)
* Premi especial del Jurat al Festival de Cinema de Bogotá

## Referències

* ↑ Asaltar los cielos para matar a Trotski, El País, 17 de novembre de 2014
* ↑ El re-nacimiento del documental dramático en España. Asaltar los Cielos per María Ulled Farkas, DOC On-line: Revista Digital de Cinema Documentário, ISSN-e 1646-477X, Nº. 1, 2006, pàgs. 23-6
* ↑ Gala de entrega de los Ondas, El País, 14 de novembre de 1997
* ↑ Asaltar los cielos al web dels Premis Goya

## Enllaços externs

* Asaltar los cielos a Youtube
# Centre Riudomenc

El Centre Riudomenc és un edifici de Riudoms (Baix Camp) protegit com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Casa quadrangular amb una torre al mig. A l'Arc de la porta, d'arc de mig punt amb grans dovelles, hi ha una inscripció de cap el mil set-cents.

## Història

Edifici del 1709, reformat en successives èpoques. Es va utilitzar com restaurant i sala de ball.

## Referències

* 1 2 «Centre Riudomenc». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 19 octubre 2018].
# Castell de Meda (Navès)

el Castell de Meda és un edifici medieval de Navès (Solsonès) inclòs a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Devia estar situat a dalt d'un petit turó al nord-est del terme municipal de Navès.
Les restes del castell estarien conservades al subsòl del turó, així com integrades en els murs de l'actual masia de la Móra.
En una zona pròxima s'hi localitza l'església de Sant Andreu de la Móra.

## Referències

* 1 2 3 «Castell de Meda». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 9 juny 2020].
# Jacques Brel (pel·lícula)

Jacques Brel (o Brel) és una pel·lícula documental francesa dirigida per Frédéric Rossif l'any 1982. Evoca la vida i l'obra de Jacques Brel, i es va presentar fora de competició en la 35è Festival Internacional de Cinema de Canes.

## Sinopsi

Es tracta d'un documental que presenta una sinopsi de la carrera artística de Jacques Brel on es barregen imatges d'arxiu dels seus concerts i actuacions teatrals, amb els seus propis plans interpretatius i clips de notícies sobre ell

## Repartiment

* Jacques Brel (images d'archive)
* Nina Simone
* Inès de La Fressange
* Julien Clerc

## Notes

* ↑ Jacques Brel a Unifrance
* ↑ https://www.festival-cannes.com/fr/films/brel-jacques-brel-ne-me-quitte-pas

## Enllaços externs

* Notícia sobre el documental a YouTube
# Targa (desambiguació)

«Targa» té aquests significats:
* Tàrrega
* TARGA o Teràpia Antiretroviral de Gran Activitat
* En alguerés, matrícula
# Taramel·lita

La taramel·lita és un mineral de la classe dels silicats. Rep el nom per Torquato Taramelli (Bèrgam, 15 d'octubre de 1845 - Pàdua, 31 de març de 1922), professor de geologia de la Universitat de Pàdua (Itàlia).

## Característiques

La taramel·lita és un silicat de fórmula química Ba₄(Fe$^{3+}$,Ti,Fe$^{2+}$,Mg)₄(B₂Si₈O$_{27}$)O₂Cl$_x$. Es tracta d'una espècie aprovada per l'Associació Mineralògica Internacional, i publicada per primera vegada el 1908. Cristal·litza en el sistema ortoròmbic. La seva duresa a l'escala de Mohs és 5,5.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, pertany a «09.CE - Ciclosilicats amb enllaços senzills de 4 [Si₄O₁₂]$^8$- (vierer-Einfachringe), sense anions complexos aïllats» juntament amb els següents minerals: papagoïta, verplanckita, baotita, nagashimalita, titantaramel·lita, barioortojoaquinita, byelorussita-(Ce), joaquinita-(Ce), ortojoaquinita-(Ce), estronciojoaquinita, estroncioortojoaquinita, ortojoaquinita-(La), labuntsovita-Mn, nenadkevichita, lemmleinita-K, korobitsynita, kuzmenkoïta-Mn, vuoriyarvita-K, tsepinita-Na, karupmøllerita-Ca, labuntsovita-Mg, labuntsovita-Fe, lemmleinita-Ba, gjerdingenita-Fe, neskevaaraïta-Fe, tsepinita-K, paratsepinita-Ba, tsepinita-Ca, alsakharovita-Zn, gjerdingenita-Mn, lepkhenelmita-Zn, tsepinita-Sr, paratsepinita-Na, paralabuntsovita-Mg, gjerdingenita-Ca, gjerdingenita-Na, gutkovaïta-Mn, kuzmenkoïta-Zn, organovaïta-Mn, organovaïta-Zn, parakuzmenkoïta-Fe, burovaïta-Ca, komarovita i natrokomarovita.
L'exemplar que va servir per a determinar l'espècie, el que es coneix com a material tipus, es troba conservat al Museu Nacional d'Història Natural, a París (França).

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a les pedreres de marbre de Candoglia, a Mergozzo, dins la província de Verbano-Cusio-Ossola (Piemont, Itàlia). També ha estat descrita a Finlàndia, Suècia, els Estats Units, el Canadà i Mèxic.

## Referències

* ↑ «Taramellite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 5 gener 2020].
* ↑ Riba i Arderiu, O. «Vocabulari de mineralogia». IEC. [Consulta: 15 juny 2020].
# Aseraggodes holcomi

Aseraggodes holcomi és un peix teleosti de la família dels soleids i de l'ordre dels pleuronectiformes que es troba a les costes del Pacífic oriental central.

## Referències

* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* ↑ FishBase (anglès)
# Centre Simon Wiesenthal

El Centre Simon Wiesenthal és una institució dedicada a documentar les víctimes de l'Holocaust i porta registres dels criminals de guerra nazis i les seves respectives activitats. Està situat a Los Angeles, Estats Units, i porta el nom de Simon Wiesenthal, el cèlebre "caçanazis" austríac.
Amb la desaparició física gradual dels partícips de la Segona Guerra Mundial, el centre s'ha transformat en guaita i denunciant d'activitats antisemites a tot el món.

## El treball de Wiesenthal

Dels escrits de Gerd Honsik es desprèn que Wiesenthal, recolzat pel Servei d'Intel·ligència d'Israel, va ajudar a portar a més de 1.100 criminals nazis davant la justícia, "tot i l'apatia del món" segons el centre. El famós "caçanazis" estava malalt des de feia diversos anys i vivia com un reclús. Havia sobreviscut a diversos camps de concentració al final de la guerra, però 89 dels seus parents van morir.
El rabí Marvin Hier, degà i fundador del Centre Simon Wiesenthal a Los Angeles (Califòrnia, Estats Units), una organització no governamental de defensa dels drets humans, va descriure en un comunicat a Wiesenthal com "la consciència de l'Holocaust".
La seva mort va ser anunciada el primer dimarts al matí des de Califòrnia, i poc després per la premsa a Àustria, on el Centre Wiesenthal -molt actiu a Amèrica del Nord i Jerusalem- ja no tenia representació.
Wiesenthal va néixer el 1908 en una família jueva a Buczacz, prop de Lviv (Ucraïna) i va escapar a la policia secreta soviètica. Va ser alliberat en 1945 del camp de concentració de Mauthausen pels nord-americans. Quan el genocidi nazi va acabar, el 1945, "tothom va tornar a casa per oblidar. Però ell no (...), tenia una tasca que ningú més volia, quan els aliats s'interessaven sobretot en la guerra Freda ", ha afegit el rabí Hier.
És ell qui en 1953 va assenyalar la presència a l'Argentina d'Adolf Eichmann, un dels principals artífexs de la "solució final", finalment jutjat i executat a Israel el 1962. En una primera reacció, l'alcalde de Viena, Michael Häupl, va expressar la seva emoció i el seu respecte per un home que es va esforçar a "millorar les relacions entre ciutadans jueus i no jueus".

## Seus de les oficines

La seu del Centre Simon Wiesenthal es troba a Los Angeles. No obstant això, també hi ha oficines internacionals a les següents ciutats: Nova York, Miami, Toronto, Jerusalem, París i Buenos Aires.
Malgrat la seva presència amb oficines tant nacionals com internacionals, el Centre duu a terme la seva missió, esmentada anteriorment, de preservar la memòria de l'Holocaust.

## Biblioteca i arxius

La biblioteca i arxius del centre de Los Angeles han crescut fins a tenir una col·lecció d'uns 50.000 volums i material no imprès. A més, els arxius inclouen fotografies, diaris, cartes, artefactes, il·lustracions i llibres poc freqüents, que també estan disponibles per investigadors, estudiants i públic en general.

## Enllaços externs

* Web del Centre Simon Wiesenthal (anglès)
* Article sobre Simon Wiesenthal a la Jewish Virtual Library
# Green Eyes (pel·lícula de 1934)

Green Eyes és una pel·lícula estatunidenca de 1934 de Chesterfield Pictures dirigida per Richard Thorpe. La pel·lícula està basada amb la novel·la de 1931 The Murder of Steven Kester de Harriette Ashbrook.

## Argument

Durant una festa de mascares Stephen Kester és trobat mort a l'armari de la seva habitació, amb tres punyalades a l'esquena. La sospita cau sobre tothom a la festa, especialment la néta de Kester, Jean i el seu promès Cliff Miller, que van fugir de la casa després d'haver desactivat tots els altres cotxes i tallat les línies telefòniques. Mentre l'inspector Crofton i el detectiu Regan investiguen, un escriptor de misteri, Bill Tracy, els acompanya i els ajuda.

## Repartiment

* Shirley Grey com Jean Kester
* Charles Starrett com Bill Tracy
* Claude Gillingwater com Stephen Kester
* John Wray com Inspector Crofton
* William Bakewell com Cliff Miller
* Dorothy Revier com Mrs. Pritchard
* Arthur Clayton com Roger Hall
* Aggie Herring com Dora
* Edward Keane com Raynor
* Edward Le Saint com banquer
* Robert Frazer com corredor de borsa

## Referències

* ↑ «Green Eyes». lavanguardia.com. [Consulta: 6 gener 2024].
# Jacques Brunel

Jacques Brunel (Courrensan, 14 de gener de 1954) és un ex-jugador i entrenador de rugbi a XV occità.
Com a jugador va formar part del FC Grenoble, l'USOS Carcassone i el FC Auch, on es va retirar com a jugador després de dotze anys al club, per passar a ser-ne l'entrenador entre 1988 i 1995.
Segueix la seva carrera com a entrenador a l'USOS Colomiers entre 1995 i 1999, després a la Section paloise de Pau, i posteriorment és nomenat entrenador adjunt de la selecció de França de rugbi a XV, encarregat dels davants. En aquesta tasca és adjunt de Bernard Laporte fins a la Copa del Món de Rugbi de 2007. La temporada 2007-2008 passa a ser entrenador de l'USAP de Perpinyà, del qual també és director general. Dins l'equip tècnic també compta amb Bernard Goutta, el 3a línia i capità català acabat de retirar, que s'encarrega dels davants.

## Referències

* ↑ «5 choses à savoir sur Jacques Brunel, nouveau sélectionneur du XV de France» (en francès). France 3, 27-12-2017. [Consulta: 25 abril 2021].

## Enllaços externs

* Fitxa a l'USAP Arxivat 2007-10-14 a Wayback Machine.
# CAC

CAC té els següents significats:
* Comunitat Autònoma de Catalunya
* Consell de l'Audiovisual de Catalunya
* Ciutat de les Arts i les Ciències de València
* Centre d’Art i Creació de Palma
* Comitè Avifaunístic de Catalunya
# Tadao Takayama

Tadao Takayama (Tòquio, Imperi Japonès, 24 de juny de 1904 - Tòquio (Japó), 1 de juliol de 1980) fou un futbolista japonès que va disputar dos partits amb la selecció japonesa.

## Enllaços externs

* Japan National Football Team Database
# Sternarchorhynchus kokraimoro

Sternarchorhynchus kokraimoro és una espècie de peix pertanyent a la família dels apteronòtids.

## Descripció

* El mascle pot arribar a fer 19,7 cm de llargària màxima i la femella 17,1.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça, bentopelàgic i de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: el riu Xingu (el Brasil).

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Castelnau F. L., 1855. Poissons. A: Animaux nouveaux or rares recueillis pendant l'expédition dans les parties centrales de l'Amérique du Sud, de Rio de Janeiro a Lima, et de Lima au Para; exécutée par ordre du gouvernement Français pendant les années 1843 a 1847... Part 7, Zoology. Exped. Amer. Sud. v. 2. i-xii + 1-112.
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ De Santana, C. D. i R.P. Vari, 2010. Electric fishes of the genus Sternarchorhynchus (Teleostei, Ostariophysi, Gymnotiformes); phylogenetic and revisionary studies. Zool. J. Linn. Soc. 159:223-371.
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ De Santana, C. D. i R.P. Vari, 2010.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Aseraggodes herrei

Aseraggodes herrei és un peix teleosti de la família dels soleids i de l'ordre dels pleuronectiformes que es troba a les costes de les Illes Cocos i Galápagos.

## Referències

* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* ↑ FishBase (anglès)
# Charles Noufflard

Charles Henri Adrien Noufflard (Louviers, 7 de febrer de 1872 - 16 de juny de 1952) va ser un industrial i administrador colonial francès a Àfrica i a Oceania.

## Condecoracions

* 1901 : Cavaller de l'Orde de les Palmes Acadèmiques
* 1913 : Cavaller de la Legió d'Honor
* 1951 : Oficial de la Legió d'Honor

## Referències

* ↑ Autoritat BnF
# Casus foederis

Casus foederis (del llatí casus, 'cas' i foederis, 'tractat') és una locució llatina de l'àmbit de la geopolítica i de la diplomàcia amb el significat de «cas d'aliança». Defineix una situació en la qual una aliança entre estats sobirans desencadena que un (o més) dels seus signants hagi de participar en un conflicte armat per a defensar-ne un altre.
En són exemples l'actual Organització del Tractat de l'Atlàntic Nord, una aliança per la qual la invasió d'un dels seus estats membres comportaria la intervenció de suport militar i bèl·lic de tota la resta. Històricament, n'és un altre exemple la participació de la Gran Bretanya i de França durant la Primera Guerra Mundial, que fou conseqüència dels seus compromisos per tal de garantir la neutralitat de Bèlgica, envaïda per Alemanya. En aquesta mateixa contesa, Itàlia s'hi mantingué neutra al principi i, de fet, el 1914 declarà l'absència d'un casus foederis perquè el seu tractat amb l'Imperi Austrohongarès no ho recollia i perquè, a més a més, com a part de la Triple Aliança, l'Imperi Austrohongarès era l'estat atacant i no pas l'atacat.

## Referències

* ↑ Borrell Vidal, Cabré i Lunas i Fornés i Pallicer, 1997, p. 302.
* ↑ «Casus foederis». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Johnson, Jesse C.; Leeds, Brett Ashley «Defense Pacts: A Prescription for Peace?1». Foreign Policy Analysis, 7, 1, 22-12-2010, pàg. 45–65. DOI: 10.1111/j.1743-8594.2010.00122.x. ISSN: 1743-8586.
* ↑ Williams, Michael John «Enduring, but irrelevant? Britain, NATO and the future of the Atlantic alliance» (en anglès). International Politics, 50, 3, 01-05-2013, pàg. 360–386. DOI: 10.1057/ip.2013.11. ISSN: 1740-3898.
* ↑ Alomar i Villalonga, Gabriel «El cas Bèlgica i el cas Salónica». La Campana de Gràcia, Any XLVI, batallada 2424, 23-10-1915, pàg. 2.
* ↑ Schroeder, Paul W. Alliances, 1815–1945: Weapons of Power and Tools of Management (en anglès). New York: Palgrave Macmillan US, 2004, p. 195–222. DOI 10.1007/978-1-137-06138-6_10. ISBN 978-1-137-06138-6.
* ↑ González Cuadra, Francesc Xavier. El coneixement enciclopèdic sobre la "Grande Guerra" a Itàlia (1918-1940) (tesi). Barcelona: Universitat de Barcelona, juny 2017, p. 66.

## Bibliografia

* Borrell Vidal, Esperança; Cabré i Lunas, Laura; Fornés i Pallicer, Maria Antònia; Mayer i Olivé, Marc; Miró i Vinaixa, Mònica; Quetglas i Nicolau, Pere J.; Velaza Frías, Javier. Llatí, llengua i cultura. Edicions de la Universitat Oberta de Catalunya, 1997. ISBN 84-8318-150-9.
# Telmatobius gigas

Telmatobius gigas és una espècie de granota que viu a Bolívia.
Està amenaçada d'extinció per la pèrdua del seu hàbitat natural.

## Referències

* Cortez, C., Reichle, S., De la Riva, I. & Köhler, J. 2004. Telmatobius gigas. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 17 de gener de 2008.
# Sternarchorhynchus goeldii

Sternarchorhynchus goeldii és una espècie de peix pertanyent a la família dels apteronòtids.

## Descripció

* Pot arribar a fer 30,6 cm de llargària màxima.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça, bentopelàgic i de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: la conca del riu Amazones des del nord-est del Perú fins a Óbidos (el Brasil).

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Castelnau F. L., 1855. Poissons. A: Animaux nouveaux or rares recueillis pendant l'expédition dans les parties centrales de l'Amérique du Sud, de Rio de Janeiro a Lima, et de Lima au Para; exécutée par ordre du gouvernement Français pendant les années 1843 a 1847... Part 7, Zoology. Exped. Amer. Sud. v. 2. i-xii + 1-112.
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ De Santana, C. D. i R.P. Vari, 2010. Electric fishes of the genus Sternarchorhynchus (Teleostei, Ostariophysi, Gymnotiformes); phylogenetic and revisionary studies. Zool. J. Linn. Soc. 159:223-371.
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ De Santana, C. D. i R.P. Vari, 2010.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Arcade Vintage

Arcade Vintage és una associació cultural petrerina dedicada a la restauració de màquines recreatives de videojocs: creada el 2013, és una societat pionera en l'especialització en els jocs clàssics i els mobles dedicats, amb una seu que reproduïx un saló recreatiu de finals del segle xx.
La gènesi del projecte es deu al col·leccioniste José Litarte, quan demanà la col·laboració d'altres aficionats per a mantindre la cinquantena de màquines que havia comprat: llavors amprà un local comercial propietat de sa mare i l'obrí als associats i al públic general per una entrada de deu euros; ja que l'opció de convertir-la en un negoci era inviable. Al maig del 2015 celebraren la primera ArcadeCon, amb peces com After Burner, Daytona USA, Double Dragon, Gauntlet, Hang-On, Pac-Man, Pang i la Tetris; una de les peces del saló, la Missile Storm (Sidam, 1980) prové del saló recreatiu del vaixell museu TSS Duke of Lancaster, varat a Gal·les.
L'any 2019 mamprengueren un projecte nou: la creació d'un Museu del Videojoc a l'antiga fàbrica Rico d'Ibi.

## Referències

* ↑ «Nace una nueva Asociación Retro: “Asociación Cultural Arcade Vintage”» (en castellà). Commodore Spain. [Consulta: 9 març 2019].
* ↑ «Cinco años de la asociación Arcade Vintage» (en castellà). Retrolaser, 06-11-2018 [Consulta: 10 març 2019].
* ↑ Alfredo Pascual «Un joven alicantino resucita los salones recreativos de los ochenta» (en castellà). El Confidencial, 29-05-2015 [Consulta: 10 març 2019].
* ↑ Juanjo Payà. «Asociación Cultural Arcade Vintage: partidas a 5 duros» (en castellà). Juanjo Payà, 15-06-2015. [Consulta: 12 març 2019].
* ↑ «Arcade Vintage: el primer museo del videojuego está en la Comunitat Valenciana» (en castellà). Valencia Secreta, 28-05-2019. [Consulta: 3 juny 2019].
# Castell de Montoliu de Segarra

Les restes del castell de Montoliu de Segarra es troben a la part alta del poble de Montoliu de Segarra. Aïllat de qualsevol edificació i molt alterat per la construcció del dipòsit de l'aigua.

## Història

La primera notícia del terme de Montoliu data de 1077, any en què apareix entre les afrontacions del castell de l'Ametlla com a Monte Olio. El 1079 el vescomte Ponç Guerau de Cabrera, la seva esposa Ingílsia i el seu fill Guerau Ponç cediren la propietat a Guillem Miró per un cavall òptim valorat en cent unces. El 1112, Guillem Miró el vengué a Guillem Dalmau de Cervera i a la seva muller Solastèn. El castell de Montoliu apareix dels Cervera tant en el testament sacramental de Guillem Dalmau del 1133 com en el testament de Guillem III de Cervera del 1173. Els Cervera posseïren la senyoria fins al 1227 quan Guillem IV de Cervera va donar el castell al monestir de Santes Creus, reservant-se el seu usdefruit fins a la seva mort, el 1229. Santes Creus va aconseguir el ple domini sobre Montoliu, excepte el mer imperi, gràcies a la compra de les castlanies que hi tenien Berenguer de Gelida, Gombau d'Oluja i Guerau d'Agulló. En el fogatjament general de Catalunya de 1378 Montoliu de Segarra consta amb 28 focs eclesiàstics. Fou domini del monestir de Santes Creus fins a l'abolició dels senyorius jurisdiccionals al segle xix.

## Arquitectura

El castell, de planta quadrada, conserva bona part de les seves estructures, la major part construïdes en època baixmedieval. Són molt visibles dues grans arcades ogivals d'època gòtica, i alguna més de tapiades o mig enderrocades. Hi ha també la base d'una torre de planta circular. Més modernament va patir importants problemes d'estabilitat que obligaren a la construcció d'uns grans contraforts en la paret de llevant, que modificaren l'aparença de l'accés. Hi ha també la base d'una torre de planta circular. La construcció del dipòsit a la part més alta en va alterar encara més la part alta doncs en obrir la pista d'accés es tallaren alguns murs que encara són visibles en el pendent septentrional i que poden correspondre a la primitiva fase de la fortificació. A la zona nord-est, vora l'actual mur d'època gòtica i sota una petita porta adovellada hi ha restes d'un mur que, tant pel tipus de morter com per l'acabat dels carreus podria correspondre a l'època altmedieval.

## Referències

* 1 2 Bach i Riu, Antoni [et al]. «Castell de Montoliu». A: El Segrià Les Garrigues El Pla d'Urgell La Segarra L'Urgell. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 1997, p. 312 (Catalunya romànica, XXIV). ISBN 84-412-2513-3.