OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Gens Bel·liena

La gens Bel·liena (llatí: Belliena gens) o Bil·liena (llatí: Billiena) fou una gens romana d'origen plebeu. Es coneixen pocs membres d'aquesta família, cap dels quals no va assolir mai el consolat.
L'existència d'un membre de la gens Ànnia documentat amb el cognomen de Bel·liè, Gai Anni Bel·liè, va portar a pensar que es tractava d'una branca dels Annis, i que Bel·liè era un cognomen. No obstant això, les inscripcions permeten afirmar que es tractava d'una gens.
Es coneixen els membres següents:
* Bel·liè o Bel·lí, segons els manuscrits, pretor cap al 67 aC
* Bel·liè Demetri, llibert romà que causà una revolta a Ligúria el 49 aC
* Gai Bel·liè, pretor a l'Àsia el 107 aC
* Luci Bel·liè, pretor a l'Àfrica el 107 aC, oncle de Catilina
* Luci Bel·liè, personatge al qual la multitud va cremar la casa durant el funeral de Juli Cèsar

## Referències

* 1 2 3 «Annius 35». A: Realencyclopädie der classischen Altertumswissenschaft.
* ↑ «Annius 35». A: Realencyclopädie der classischen Altertumswissenschaft.
* ↑ Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Londres: Walton and Maberly, 1841, p. 482.
* ↑ «Bellienus 6». A: Realencyclopädie der classischen Altertumswissenschaft.
# E675

La ruta europea E675 és una carretera que forma part de la Xarxa de carreteres europees. Comença a Agigea (Romania) i finalitza a Kardam (Romania). Té una longitud de 55 km. Té una orientació de nord-est a sud-est.

## Referències

* ↑ Economic Commission for Europe. Inland Transport Committee. European agrement on main international traffic arteries (AGR) (PDF) (en anglès). United Nations. Economic and Social Council, 14-03-2008 [Consulta: 22 gener 2022].
# E66

La ruta europea E66 és una carretera que forma part de la Xarxa de carreteres europees. Comença a Franzensfeste (Itàlia) i finalitza a Székesfehérvár (Hongria). Té una longitud aproximada de 651 km i una orientació d'est a oest. La carretera passa per Itàlia, Àustria i Hongria.

## Referències

* ↑ European Agrement on Main International Traffic arteries (AGR)
# Fundació Prudenci Bertrana

La Fundació Prudenci Bertrana, que porta el nom de Prudenci Bertrana i Comte, és l'organisme encarregat de convocar i atorgar els Premis Literaris de Girona. El patronat de la Fundació està integrat per representants de diversos organismes amb seu a Girona (Ajuntament de Girona, Diputació de Girona, Òmnium Cultural, Generalitat i, en el seu moment, Caixa de Girona). Té una comissió executiva i un gerent que coordina l'organització dels premis.
La Fundació va ser constituïda l'any 1990 i fou inscrita en el registre del Departament de Justícia el 27 de juliol de 1993. Entre els seus fundadors es trobaven Lluís Bachs i Mach, Miquel Vidal i Arquer, Joan Vidal i Gayolà, Joaquim Genover i Vila, Joan Saqués i Roca, Enric Gilabert i Pares, Ricard Masó i Llunes, Francesc Ferrer i Gironès i, per Òmnium Cultural, Joan Miró i Per. El seu objectiu és: "La convocatòria i organització de premis literaris o culturals, especialment el Premi Prudenci Bertrana, a més de tota mena d'activitats de tipus cultural d'interès general, relacionades amb la cultura catalana a desenvolupar fonamentalment en terres gironines".
Els seus antecedents es troben en la primera convocatòria del premi Prudenci Bertrana, l'any 1967, per part del Círculo Artístico de Gerona, del qual depenia la comissió organitzadora, a la qual s'integrà la Delegació del Gironès d'Òmnium Cultural a partir de 1979; el 1983 es van redactar els primers estatuts de la Comissió organitzadora dels Premis Literaris de Girona, concebuda com a ens autònom d'Òmnium Cultural i altres patrocinadors i presidida per Antoni Puigverd.
Entre el 5 de novembre de 2014 la Fundació Prudenci Bertrana fou presidida per Joan Domènech i Moner, qui substituí Esteve Vilanova i Vilà en el càrrec. El maig de 2021 Mariàngela Vilallonga fou nomenada nova presidenta de la Fundació.

## Referències

* 1 2 3 «Fundació Prudenci Bertrana». Ajuntament de Girona. Servei de Gestió Documental, Arxius i Publicacions. [Consulta: 11 març 2016].
* 1 2 «Fundació Prudenci Bertrana». Coordinadora Catalana de Fundacions. [Consulta: 11 març 2016].
* ↑ «Puigdemont rep el nou president de la Fundació Prudenci Bertrana». Diari de Girona, 25-11-2014 [Consulta: 11 març 2016].
* ↑ girona, acn. «Vilallonga, presidenta de la Fundació Prudenci Bertrana», 01-06-2021. [Consulta: 1r juny 2021].
# Fundació Provincial Esportiva Víctor Sastre

La Fundació Provincial Esportiva Víctor Sastre (oficialment i en castellà Fundación Provincial Deportiva Víctor Sastre) és una escola de ciclisme de base situada a El Barraco (província d'Àvila, Espanya) i dirigida per Víctor Sastre, pare de Carlos Sastre, guanyador del Tour de França de 2008.

## Escola ciclista

Va ser fundada sota el nom d'Ángel Arroyo, un cèlebre ciclista de la localitat, guanyador desposseït de la Volta ciclista a Espanya de 1982, durant els anys 80.
Actualment l'escola compta amb quatre equips: Escola, Cadets, Junior i Elit Sub-23, en funció de les edats dels ciclistes.
Víctor Sastre s'ha erigit en un dels màxims del ciclisme sense dopatge i al mateix temps principal descobridor de talents d'Espanya.
Per l'escola han passat molts ciclistes que llavors s'han convertit en professionals, com poden ser:
* José María Jiménez Sastre, també conegut com El Chava, guanyador de quatre mallots de la muntanya i de 9 etapes a la Volta a Espanya campió d'Espanya.
* Carlos Sastre Candil, guanyador del Tour de França de 2008, podi diverses vegades al Tour i a la Vuelta.
* Francisco Mancebo Pérez, podi a la Vuelta i etapa, campió d'Espanya i millor jove del Tour.
* Pablo Lastras García, guanyador d'etapa en les tres Grans Voltes.
A més d'altres ciclistes professionals menys coneguts com:
* David Navas
* Curro García
* Francisco Ignacio San Román Martín
* Óscar Pujol Muñoz
* Miguel Ángel Candil Delgado
* Rubén Calvo Gómez
* Diego Rubio Hernández

## Enllaços externs

* Web oficial (castellà)
# Galeria Debel

La Daleria Debel és un museu d'art de Jerusalem.

## Història

La Galeria Debel es va inaugurar el 1973 en Jerusalem, quan la ciutat era un centre de peregrinació per curadors, periodistes i entusiastes de l'art. Etienne i Ruth Debel van obrir la Galeria en el soterrani de la seva casa en Ein Kàrem. Representava artistes ben coneguts i va descobrir altres nous. A més, la Galeria exhibia artistes d'avantguarda, que era inusual per una galeria privada; per exemple, el 1974 l'artista austríac Rudolf Schwarzkogler, i el 1976 la Galeria va escenificar una actuació de "Nidah" per Yocheved Weinfeld. Entre els artistes exhibits estaven els artistes israelians Yair Garbuz, Raffi Lavie, Gabriel Cohen, Yocheved Weinfeld, Maya Cohen-Levy, Daniela Passal; artistes internacionalment famosos com Alexander Calder, David Hockney i molts altres. Al mateix temps, la Galeria Debel va promoure un grup d'artistes considerats "marginals" dels artistes d'avantguarda. Van ser identificats amb Bezalel com Zeev Raban, Meir Gur-Arieh i Shmuel Levi; artistes figuratius com Samuel Bak i Naftali Bezem. També va haver-hi un grup de nous immigrants dels EUA que també van ser promoguts per la Galeria Debel com Naftali Bezem, Alexander Okun, Valentin Shorr, Cuenca d'Anatoli i molts altres.
Mentre preparava diferents exposicions, Ruth solia entrevistar als artistes expositors. Va gravar les seves converses i les va transcriure. En una col·laboració entre Ruth Debel i Mamuta en el Daniela Passal Art and Media Center, les entrevistes seleccionades es van unir en un fullet titulat «Diàleg».
L'Arxiu de Debel Gallery va ser lliurat al Museu d'Israel a Jerusalem el gener de 2007. Avui l'Arxiu de Debel Gallery es troba dins del Centre d'Informació per l'Art Israelià al Museu d'Israel, Jerusalem. Inclou material de fons, històries d'exposicions, fotos d'invitacions de 1973–1990, enregistraments d'entrevistes amb artistes, correspondència amb artistes.

## Referències

* ↑ «The fashion of the outsider».
* ↑ «"Debelopments" – Dialogues printed and live, hommage to Debel Gallery – mamuta art & media center». Mamuta.org. [Consulta: 7 juny 2014].
* ↑ ‘Dialogue’ booklet - Dialogues printed and live, hommage to Debel Gallery, Sala-Manca group
* ↑ «Information Center for Israeli Art». English.imjnet.org.il. Arxivat de l'original el 2013-01-22. [Consulta: 7 juny 2014].
# Dret de família

El dret de família (també anomenat dret matrimonial) és una àrea del dret que s'ocupa dels assumptes de família i les relacions domèstiques.

## Visió general

Entre els temes que normalment s'inclouen al cos de dret de família d'una nació inclouen:[
* Matrimoni, unions civils i parelles de fet:
** Entrada en relacions conjugals i domèstiques reconegudes legalment
** L'extinció de relacions familiars legalment reconegudes i qüestions auxiliars, com ara el divorci, l'anul·lació, els acords de propietat, les pensions alimentàries, la custòdia i les visites dels fills, la manutenció dels fills i les indemnitzacions d'aliments
** Acords prenupcials i postnupcials
* Adopció: tràmits per adoptar un nen i, en alguns casos, un adult.
* Subrogació: llei i procés de part com a mare subrogada
* Procediments de protecció infantil: procediments judicials que poden derivar de la intervenció de l'estat en casos d'abús i negligència infantil
* Dret de menors: assumptes relacionats amb menors, inclosos els delictes sobre la condició, la delinqüència, l'emancipació i l'adjudicació de menors
* Paternitat: procediments per establir i anul·lar la paternitat i administració de proves de paternitat
Aquesta llista no és exhaustiva i varia segons la jurisdicció.

## Referències

* 1 2 «ABA Family Legal Guide». Arxivat de l'original el 7 de novembre 2017.
* ↑ «What is Family Law», 04-09-2016. Arxivat de l'original el 7 de novembre 2017.
* ↑ Weitzman, Lenore J. «The Economics of Divorce: Social and Economic Consequences of Property, Alimony and Child Support Awards». UCLA Law Review, 28, 1980, pàg. 1181.
* ↑ Wadlington, Walter «Adoption of Adults a Family Law Anomaly». Cornell Law Review, 54, 1980–1981, pàg. 566.
* ↑ Capron, A.M.; Radin, M.J. «Choosing Family Law over Contract Law as a Paradigm for Surrogate Motherhood». Law, Medicine & Health Care, 16, 1–2, 1988, pàg. 34–43. DOI: 10.1111/j.1748-720X.1988.tb01048.x. PMID: 3060684.
* ↑ Lawrie, Moloney; Smyth, Bruce M.; Weston, Ruth; Richardson, Nich; Qu, Lixia; Gray, Matthew «Allegations of family violence and child abuse in family law children's proceedings: key findings of Australian Institute of Family Studies Research Report No. 15». Family Matters, 77, 2007.
* ↑ Babb, Barbara A. «Fashioning an interdisciplinary framework for court reform in family law: A blueprint to construct a unified family court». Southern California Law Review, 71, 1998, pàg. 469.
* ↑ Lee, Chang Ling «Current Status of Paternity Testing». Family Law Quarterly, 9, 4, 1975, pàg. 615–633. JSTOR: 25739134.
# Dret de bagatge

Durant l'edat moderna, el dret de bagatge era un servei de transport que l'estat exigia en un moment determinat a qualsevol persona que posseís animals de càrrega, carros o estables per tal que transportés mercaderies o homes de l'exèrcit.

## Història

Tenia els seus orígens en les pràctiques de l'angària de l'estat romà, regulades pel dret públic. Però a la Catalunya medieval es transformà en les tragines, una forma més dels abusos que la noblesa feudal imposava envers els camperols subalterns.
Des dels inicis de l'edat moderna, de mica en mica la monarquia va anar reglamentant-lo per tal d'acabar amb les pràctiques abusives que en feia la noblesa, i així poder reservar-se'n l'exclusivitat. El 1702 el nou rei Felip V va establir que a partir de llavors la pagesia només havia de complir amb els bagatges dins dels límits del seu municipi i que a canvi l'exèrcit havia de pagar el servei prestat.

## Referències

* 1 2 3 4 Mestre i Campi, Jesús (director). Diccionari d'Història de Catalunya. Edicions 62, 1998, p. 85, entrada: "bagatge, dret de". ISBN 84-297-3521-6.
# Galàxia espiral floculenta

Una galàxia espiral floculenta és un tipus de galàxia espiral en la qual l'estructura espiral està formada per multitud de segments de braços espirals en comptes dels braços espirals continus i ben definits que es poden trobar a les galàxies espirals de gran disseny.
Es calcula que un 30% de les galàxies espirals són d'aquest tipus, mentre que un 10% són del tipus gran disseny, i la resta (60%) tenen diversos braços espirals; aquestes darreres de vegades són incloses dins de les galàxies floculentes.

## Origen

L'origen d'aquest tipus d'estructura espiral es pensa que és degut a regions de formació estel·lar que a l'anar propagant i estenent per àrees properes han estat organitzades en una estructura espiral degut a la rotació diferencial de la seva galàxia; el model que descriu aquest tipus d'estructura espiral és conegut com a model estocàstic de formació estel·lar autopropagada, ja que hi ha una petita probabilitat que aquest procés es doni en tot el disc de la galàxia, per la qual cosa el manté.
També hi ha simulacions que mostren com la interacció amb el medi intergalàctic d'aquelles galàxies espirals situades en cúmuls de galàxies pot produir aquestes estructures.

## Exemples

L'NGC 2841 sol ser considerada el prototip d'aquesta classe de galàxies; altres exemples notables són: l'M31, l'M63, l'NGC 3521, i l'NGC 4414.

## Referències

* 1 2 Flocculent Spiral
* ↑ Spiral Structure
* ↑ «Lecture 5: Spiral Galaxies». Arxivat de l'original el 2010-07-07. [Consulta: 23 febrer 2015].
* ↑ What is the origin of spiral structure in galaxies?
* ↑ Schulz, Steven & Curtis, Struck (Noviembre 2001), "Multi stage three-dimensional sweeping and annealing of disc galaxies in clusters", Monthly Notices of the Royal Astronomical Society 328 (1): 185-202, <http://cdsads.u-strasbg.fr/cgi-bin/nph-bib_query?2001MNRAS.328..185S&db_key=AST&nosetcookie=1>
# Districtes del Cantó de Ticino

Els districtes del Cantó de Ticino (Suïssa) són 8 (desembre de 2008) i agrupen els 181 municipis del cantó. Tots tenen l'italià com a llengua oficial.

## Districtes

| Nom | Municipis | Població (2007) | Superfície (km²) | Denistat (hab./km²) |
| Bellinzona | 19 | 46588 | 211.85 | 219.91 |
| Blenio | 5 | 5664 | 360.57 | 15.71 |
| Leventina | 18 | 10164 | 479.66 | 21.19 |
| Locarno | 39 | 61076 | 550.93 | 110.86 |
| Lugano | 63 | 136296 | 301.78 | 451.64 |
| Mendrisio | 24 | 47868 | 100.88 | 474.50 |
| Riviera | 6 | 12039 | 166.46 | 72.32 |
| Vallemaggia | 8 | 5833 | 569.34 | 10.25 |
| Total | 181 | 325528 | 2741,47 | 118.74 |

## Referències

* ↑ «Canton of Ticino Maps | Switzerland | Maps of Canton of Ticino» (en anglès). [Consulta: 30 juny 2018].

## Vegeu també

* Municipis del Cantó de Ticino
# Districtes del Cantó de Sankt Gallen

Els Districtes del Cantó de Sankt Gallen (Suïssa) han evolucionat amb el temps. Fins al 2002 hi havia 14 districtes. A partir de l'1 de gener de 2003 es van suprimer els districtes i es van crear vuit cercles municipals que en alemany s'anomenen wahlkreis.

## Districtes fins al 2002

* districte d'Alttoggenburg
* districte de Gaster
* districte de Gossau
* districte de Neutoggenburg
* districte d'Oberrheintal
* districte d'Obertoggenburg
* districte de Rorschach
* districte de Sankt Gallen
* districte de Sargans
* districte de See
* districte d'Unterrheintal
* districte d'Untertoggenburg
* districte de Werdenberg
* districte de Wil

## Districtes des del 2003

* Wahlkreis de Rheintal
* Wahlkreis de Rorschach
* Wahlkreis de Sankt Gallen
* Wahlkreis de Sarganserland
* Wahlkreis de See-Gaster
* Wahlkreis de Toggenburg
* Wahlkreis de Werdenberg
* Wahlkreis de Wil
# EBA

«EBA» té aquests significats:
* Autoritat Bancària Europea (en anglès, EBA), un organisme regulador de la Unió Europea
* Lliga EBA, quarta categoria del bàsquet espanyol
# Donnenheim

Donnenheim (en alsacià Dunnene) és un municipi francès, situat a la regió del Gran Est, al departament del Baix Rin. L'any 1999 tenia 217 habitants.
Forma part del cantó de Brumath, del districte de Haguenau-Wissembourg i de la Comunitat d'aglomeració de Haguenau.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 99 | 112 | 146 | 188 | 248 | 217 |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat |
| 2001-2007 | Marcel Schissele |
| 2007-2008 | Albert Ritleng |
| 2008- | Guy Repp |
# Turió

Turió és un terme botànic que prové del llatí turio = brot.

## Referències

* Turion Overwintering Of Aquatic Carnivorous Plants, International Carnivorous Plant Society, Science Newsletter, June 1999 - Lubomír Adamec, Academy of Sciences of the Czech Republic, Institute of Botany.
Viccionari
# Trobada de motos clàssiques de muntanya de Perafita

La Trobada de motos clàssiques de muntanya de Perafita, coneguda també com a Bultacada, fou un aplec anual d'afeccionats al motociclisme de fora d'asfalt que se celebrà anualment a Perafita, Lluçanès, entre el 1994 i el 2013. L'esdeveniment l'organitzaven a mitjan novembre els Amics de la Moto Clàssica del Lluçanès i era obert a qualsevol tipus de motocicleta, sempre que fos de fora d'asfalt i amb data de fabricació anterior a 1985. Atès que durant les primeres edicions (que no passaven de ser una trobada entre amics), tots els participants que hi prenien part ho feien amb motocicletes Bultaco, l'esdeveniment començà a ser conegut com a Bultacada i, amb els anys, el nom oficiós es mantingué tot i admetre-s'hi qualsevol marca de motocicleta.

## Història

La idea de convocar una trobada d'aquestes característiques se li acudí a Damià Picas, diverses vegades campió de la Copa Catalana de Trial de Clàssiques Pre'72. La Bultacada es mantingué anualment fins que al juliol de 2014, malgrat haver-ne convocat inicialment la XXIa edició, els organitzadors varen decidir anul·lar-la i cancel·lar definitivament l'esdeveniment empesos per l'evolució dels requeriments administratius i la normativa legal, cada cop més restrictiva pel que fa a la documentació i assegurances necessàries.

### Activitats

El centre neuràlgic de l'esdeveniment era el pavelló perafitenc, on a primera hora del diumenge assenyalat s'hi concentraven habitualment al voltant de 300 motos. Durant el dia hi havia diverses activitats, entre les quals un recorregut en grup per camins de muntanya dels voltants del municipi. Un cop tornats al pavelló -on s'hi oferia esmorzar comunitari amb seques i botifarra- hi havia competicions d'exhibició, tant d'enduro (prova cronometrada en circuit tancat) com de trial. També es muntava una zona comercial on els visitants podien trobar una gran gamma d'accessoris.

## Vegeu també

* Montesada
* Reviure Ossa Acció

## Referències

* 1 2 San Martín, Horacio. «Bultacada Perafita 2008» (en castellà). todotrial.com, 05-12-2008. [Consulta: 10 febrer 2015].
* ↑ «XXI Trobada de motos clàssiques de muntanya de Perafita». amicsdelamotoclassica.com, 29-07-2014. Arxivat de l'original el 15 de febrer 2015. [Consulta: 10 febrer 2015].
* ↑ «Èxit en la XIV edició de la Bultacada de Perafita». vilaweb.cat. VilaWeb, 16-11-2007. [Consulta: 10 febrer 2015].

## Enllaços externs

* Lloc Web oficial dels Amics de la Moto Clàssica del Lluçanès Arxivat 2015-02-15 a Wayback Machine.
* Vídeo de l'edició del 2013
# Downs (Illinois)

Downs és una població dels Estats Units a l'estat d'Illinois. Segons el cens del 2000 tenia 776 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Downs tenia 776 habitants, 284 habitatges, i 220 famílies. La densitat de població era de 110,6 habitants/km².
Dels 284 habitatges en un 43% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 65,8% hi vivien parelles casades, en un 9,5% dones solteres, i en un 22,5% no eren unitats familiars. En el 17,3% dels habitatges hi vivien persones soles el 6,3% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,73 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,13.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 30,3% tenia menys de 18 anys, un 7,5% entre 18 i 24, un 35,4% entre 25 i 44, un 19,3% de 45 a 60 i un 7,5% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 33 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 93,2 homes.
La renda mediana per habitatge era de 53.750 $ i la renda mediana per família de 56.932 $. Els homes tenien una renda mediana de 37.188 $ mentre que les dones 27.308 $. La renda per capita de la població era de 22.468 $. Aproximadament el 5% de les famílies i el 4,3% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Downs». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 4 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Downs». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
Viccionari
# Georgette Clerc

Georgette Clerc (Sallagosa, Alta Cerdanya, 17 d'agost del 1912 - Perpinyà, 12 d'abril del 1986) fou una militant comunista i resistent nord-catalana.
Era filla d'Antoni Clerc, secretari de la justícia de pau de Sallagosa i Jeanne Fortuné, originària de Cervera de la Marenda. Era també cosina de l'escriptor Antoni Cayrol (Jordi-Pere Cerdà).
El 1936 es va unir al Partit Comunista Francès, i en esclatar la guerra civil espanyola es va instal·lar a Barcelona, on va col·laborar amb les Brigades Internacionals fins a 1938, i després fou secretària del Comitè Central del Partit Comunista d'Espanya a Barcelona fins a 1939.
Tornada a França, es va traslladar a Yonne a petició del partit. Després de la derrota francesa davant el Tercer Reich, va tornar a Sallagosa i va viure amb el seu marit, René Landais, a Catllà (on va néixer el febrer de 1947 el seu fill Pierre Antoine). Es va traslladar, a petició del lideratge clandestí del partit, a Orleans (Loiret) el 1943. Després va allotjar a casa seva una impremta clandestina, on publicava fullets i diaris clandestins. També va ser agent d'enllaç entre Orleans i París i va amagar militants fugitius. Després de l'Alliberament, fou condecorada amb la Medalla de la Resistència.
Durant la dècada de 1950 va treballar a Le Travailleur Catalan, on també publicà alguns articles. Decebuda amb el "socialisme real", va abandonar el PCF després de la invasió de Txecoslovàquia pel Pacte de Varsòvia el 1968, i el 1977 es va divorciar del seu marit. Els darrers anys va caure en una depressió, i finalment es va suïcidar.

## Referències

* 1 2 3 Balent, André «CLERC Georgette» (en francès). Le Maitron. Editions de l'Atelier [París], 16-12-2021.
* 1 2 Georgette, un lien entre Antoine Cayrol et André Marty, a Actes du Colloque Jordi Pere Cerdà, p. 332
* ↑ Archives André Baient, tapuscrit : autobiographie de René Landais, mari de Georgette Clerc, s.d. [1978]
* ↑ Archives privées, Renée Olive née Landais. -André Bandré, « Antoine Cayrol et André Marty, engagement communiste et identité catalane 1939-1956»

## Bibliografia

* Balent, André. «Clerc (Georgette)». A: Nouveau Dictionnaire de biographies roussillonnaises 1789-2011. 1 Pouvoirs et société. Perpignan: Publications de l'olivier, 2011, p. 699. ISBN 9782908866414.

## Vegeu també

* Dones a la resistència francesa