OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Capella de Sant Josep del convent de Carmelites Descalces

La capella de Sant Josep del convent de Carmelites Descalces és l'església del convent de Carmelites Descalces al raval de Jesús, a Tortosa (Baix Ebre) i és inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És una església d'una nau única amb capella laterals entre els contraforts i absis poligonal de cinc costats. A l'exterior destaca la imponent presència dels volums que la conformen, molt compactes i d'una austeritat evident; vegeu la maçoneria emprada en els seus murs i contraforts (cal recordar els casos del noviciat de les teresianes, també aquí a Jesús, o dels edificis baixos dels jesuïtes al complex de l'observatori de l'Ebre a Roquetes), mentre el maó és utilitzat a certes parts dels contraforts i en els emmarcaments de les finestres. Els contraforts, escalonats, arriben fins al mateix inici de la teulada, de doble vessants molt pronunciat. Les parts sustentadores -tant poc típiques d'aquesta tipologia constructiva a Catalunya- recauen a solucions pròpies del neogòtic i es presenten com a principi d'organització vertical de l'edifici. L'interior, presenta un absis poligonal de cinc costats que resolt la seva volta amb dos solucions diferents d'arestes reforçades amb nervis. La nau, de cinc trams, es cobreix amb volta de canó i en els dos últims trams es disposà un cor. Les capelles laterals són rectangulars.

## Història

Sembla que als primers anys de la fundació d'aquest convent hi havia una petita capella situada, més o menys, on avui hi ha un reixat al mateix mur esquerre de l'absis de l'actual edifici. Entre 1887 i 1888 es va construir el gran edifici que avui en dia existeix, gràcies a les donacions d'una senyora que va viure els últims anys de la seva vida amb les germanes de la carmelites. Segons es creu, el projecte d'aquesta capella fou pensat en principi per al convent de les serves a Tortosa, que no fou realitzat. Durant la Guerra Civil, fou utilitzada com a fàbrica per produir sabó (els camions penetraven fins a dins de tot l'edifici), i encara que no va sofrir importants desperfectes, cal ressenyar la pèrdua de la major part dels vitralls artístics que decoraven els finestrals alts (les capelles no disposaven de finestres). Fins al moment present, les úniques transformacions realitzades són a nivell ornamental: grans teles pintades a l'oli decoren les capelles laterals (pintures realitzades per una de les germanes del convent).

## Referències

* 1 2 3 «Capella de Sant Josep del convent de Carmelites Descalces». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 28 agost 2014].
# Altiani

Altiani (en cors Altiani) és un municipi sota l'estat francès, situat a Còrsega, al departament d'Alta Còrsega. L'any 1999 tenia 95 habitants.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 104 | 126 | 126 | 100 | 90 | 95 |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit | Qualitat |
| 1959-2001 | Joseph Campana | | |
| 2008 | Marius Luciani | | |
# Abstenció (desambiguació)

«Abstenció» té aquests significats:
* Abstenció (vot): l'acció i efecte de no prendre part en una votació
* Abstenció: el deure d'un funcionari d'abstindre's en una decisió o un expedient quan té un conflicte d'interessos
# Prievaly

Prievaly és un poble i municipi d'Eslovàquia que es troba a la regió de Trnava, a l'oest del país. El 2023 tenia 933 habitants.

## Història

La primera menció escrita de la vila es remunta al 1439.

## Referències

* ↑ «Trnavský kraj (Slovakia): Districts, Towns and Municipalities» (en anglès), 12 abril 2024. [Consulta: 23 juny 2024].
* ↑ «História obce» (en eslovac). Ajuntament de Prievaly. [Consulta: 23 juny 2024].
# Francesca Pons Pons

Francesca Pons Pons (Ciutadella, 1959 -) és una metgessa i investigadora menorquina especialitzada en medicina nuclear.

## Biografia

Es va llicenciar en Medicina per la Universitat Autònoma de Barcelona el 1982 i va obtenir el doctorat en Medicina i Cirurgia cinc anys més tard. Des de 1985 ha desenvolupat tant activitat investigadora i docent com assistencial.
Bona part de la seva trajectòria professional l'ha dedicada a investigar en l'àmbit de la medicina nuclear, en especial les seves aplicacions en el diagnòstic i la terapèutica en oncologia. És responsable de l'equip de recerca de Diagnòstic i Terapèutica en Oncologia de l'IDIBAPS i del grup "Imatge Molecular en Medicina Nuclear". Ha participat en 15 projectes de recerca competitius, ha dirigit més de 10 tesis i té multitud de publicacions i contribucions a congressos.
Paral·lelament a l'activitat investigadora, s'ha dedicat a la docència. És catedràtica de Radiologia i Medicina Física de la Universitat de Barcelona i ha ocupat diversos càrrecs docents, d'entre d'ells el de directora de docència de l'Hospital Clínic de Barcelona, on ha desenvolupat tota l'activitat assistencial.
En reconeixement a tota la seva trajectòria professional, l'any 2019 va ser elegida membre de la Reial Acadèmia de Medicina de Catalunya, a la qual hi va ingressar el febrer de 2021, amb el discurs d'ingrés Medicina nuclear, de Marie Curie a la Teragnosi.

## Referències

* ↑ Menorca, Cope. «La doctora en Medicina Nuclear, Francesca Pons, explica técnicas no invasivas para detectar y tratar enfermeda» (en castellà), 25-03-2021. [Consulta: 5 març 2022].
* ↑ «Pons i Pons, Francesca». Reial Acadèmia de Medicina de Catalunya. [Consulta: 5 març 2022].
* ↑ «Francesca Pons, elegida miembro de la Academia de Medicina de Barcelona». Menorca Es Diari, 05-04-2019. [Consulta: 5 març 2022].
* ↑ «"La del futuro próximo será una medicina con terapia personalizada"». Menorca Es Diari, 07-02-2021. [Consulta: 5 març 2022].
# Publi Corneli Escipió Nasica (cònsol 111 aC)

Publi Corneli Escipió Nasica (en llatí Publius Cornelius Scipio Nasica) va ser un magistrat romà fill de Publius Cornelius Scipio Nasica Serapio. Formava part de la gens Cornèlia, una de les famílies romanes més distingides, d'origen tant patrici com plebeu.
Va ser cònsol l'any 111 aC juntament amb Luci Calpurni Bèstia i es va quedar a Itàlia mentre el seu col·lega anava a Àfrica per dirigir la guerra contra Jugurta. Va morir mentre era cònsol. Diodor de Sicília diu que era inaccessible al suborn i Ciceró el descriu com una persona afable i un bon orador, tot i que no parlava gaire sovint en públic, amb un llatí col·loquial molt pur i amb bon sentit de l'humor. Es va casar amb Cecília Metel·la, una filla de Quint Cecili Metel Macedònic.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Volum III. Londres: John Murray, 1876, p. 752.
# Publi Corneli Escipió Nasica Serapió

Publi Corneli Escipió Nasica Serapió (en llatí: Publius Cornelius Scipio Nasica Serapio) va ser un magistrat romà, fill de Publi Corneli Escipió Nasica Còrculum. Formava part de la gens Cornèlia, i era de la família dels Escipions, d'origen patrici.
Era un destacat aristòcrata ferotge i dur, repetidament esmentat per Ciceró com a líder del Senat, i uns dels principals instigadors de la mort de Tiberi Semproni Grac. Es parla d'ell per primera vegada l'any 149 aC quan, juntament amb Gneu Corneli Escipió Hispà, va ser enviat a Cartago a demanar la rendició de la ciutat, cosa que no van obtenir.
Va ser candidat a edil, però no va tenir èxit. L'any 138 aC va ser cònsol juntament amb Juni Brutus i, a causa de la severitat amb què els dos cònsols van dirigir el reclutament de tropes, van ser encausats i empresonats pel tribú de la plebs Gai Curiaci. Aquest tribú va ser qui va donar a Escipió el malnom de Serapio per la seva semblança amb una persona que comerciava amb animals pels sacrificis o alguna altra de baix rang, i que encara que ho va dir per burlar-se'n, més tard Serapió es va convertir en un cognom distingit.
L'any 134 aC, quan les tribus es van reunir per reelegir Grac com a tribú per a l'any 133 aC, Nasica va cridar els cònsols a salvar la República, però aquests no van voler recórrer a la violència. Llavors va proclamar: «si els cònsols es retiren, els que vulguin obeir les lleis que em segueixin». Va sortir del temple de Fides, on el senat estava reunit, seguit pel major nombre de senadors. La gent els obria pas mentre avançaven, i alguns intentaven fugir. Grac va ser assassinat quan va caure mentre volia escapar.
Aquests fets el van fer molt impopular i el Senat va decidir enviar-lo a una missió fictícia a Àsia, tot i que era pontífex màxim i com a tal no podia deixar Itàlia. No va gosar mai tornar a Roma i després d'anar d'un lloc a l'altre, va morir al cap d'un temps a Pèrgam.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Volum III. Londres: John Murray, 1876, p. 751-752.
# Pàrtenos

Pàrtenos (en grec antic Παρθένος) va ser, segons la mitologia grega, una filla d'Estàfil, un fill de Dionís i d'Ariadna, i de Crisòtemis, filla de Carmànor. Les seves germanes eren Molpàdia i Reo.
Estàfil, el seu pare, havia confiat a Pàrtenos i a Molpàdia la vigilància del seu vi, que s'havia acabat de descobrir i era nou entre els homes. Però les dues germanes es van adormir i els porcs que també havien de vigilar van entrar al celler i van trencar les gerres on era el vi. En veure l'estrall, i amb por per la còlera del seu pare, van fugir i es van llençar des d'un roquer a la costa. Però Apol·lo, que les apreciava, les va salvar de la caiguda i les va portar a unes ciutats del Quersonès. Pàrtenos va ser portada a Bubassos, i Molpàdia a Càstabos, on la van venerar amb el nom d'Hemítea.

## Referències

* ↑ Grimal, Pierre. Diccionari de mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions de 1984, 2008, p. 419. ISBN 9788496061972.
# Pàrxnevo

Pàrxnevo (en rus: Паршнево) és un poble de l'óblast d'Ivànovo, a Rússia, que en el cens del 2010 tenia 189 habitants.
# Puigsec

* No s'ha de confondre amb Puig Sec.
«Puigsec» té aquests significats:
* Puigsec (Folgueroles)
* Puigsec (Lladurs)
* Puigsec (Olius)
* Puigsec (Vallfogona de Ripollès), poble al Ripollès
# Puigsec (Olius)

Puigsec o Can Puigsec és una masia situada al municipi d'Olius, a la comarca catalana del Solsonès. Es troba en una zona de conreus de secà i vistes panoràmiques.

## Referències

* 1 2 Avellaneda, J. «Del pantà de Sant Ponç a Olius». [Consulta: 26 desembre 2021].
# Puig de l'Estela

El Puig de l'Estela, o puig de l'Estella és un pic del massís del Canigó de 1.778 metres ,situat a l'est del seu cim. Comparteix el seu territori entre tres comunes i tres comarques: marca la fita entre el Conflent, a la comuna de Vallmanya, que és al nord-oest, el Vallespir, a la comuna de Cortsaví, que se situa al sud, i el Rosselló, a la comuna de la Bastida, que es troba al nord-est. Així mateix, marca una de les fites entre l'Alt i el Baix Vallespir o, segons la Gran Enciclopèdia Catalana, entre el Baix i el Vallespir Mitjà. L'altra és el roc de Fraussa.
Aquest cim està inclòs al llistat dels 100 cims de la FEEC amb el nom de Puig de l'Estella.

## Determinació de la longitud del metre

Aquest cim va formar part de la colla de vèrtexs on es van prendre dades i s'hi van fer triangulacions, a finals del Segle XVIII, per mesurar amb precisió el meridià tetrrestre que passa per Dunkerque, París i Barcelona. Això va permetre determinar la longitud del metre.

## Referències

* ↑ Nomenclàtor toponímic de la Catalunya del Nord
* ↑ Becat, 2015.
* ↑ «Puig de l'Estela». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ El Puig de l'Estella en els ortofotomapes de l'IGN
* ↑ Pàgina web de Masiterra.cat (anglès)
* ↑ «Puig de l'Estela». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «GREC:Vallespir.Sectors». Arxivat de l'original el 2015-09-24. [Consulta: 31 gener 2009].
* ↑ «Repte 100 cims». Federació d'Entitats Excursionistes de Catalunya. Arxivat de l'original el 28 de març 2019. [Consulta: 3 febrer 2018].
* ↑ Moreu-Rey, Enric. El naixement del metre. Mallorca: Raixa, 1956.

## Bibliografia

* Becat, Joan. «16 - La Bastida i 49 - Cortsaví». A: Atles toponímic de Catalunya Nord. I. Aiguatèbia - Montner. Perpinyà: Terra Nostra, 2015 (Biblioteca de Catalunya Nord, XVIII). ISBN ISSN 1243-2032.
* Becat, Joan. «187 - Vallmanya». A: Atles toponímic de Catalunya Nord. II. Montoriol - el Voló. Perpinyà: Terra Nostra, 2015 (Biblioteca de Catalunya Nord, XVIII). ISBN ISSN 1243-2032.
* Becat, Joan; Ponsich, Pere; Gual, Raimon. «La Bastida». A: El Rosselló i la Fenolleda. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1985 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 14). ISBN 84-85194-59-4.
* Institut d'Estudis Catalans i Universitat de Perpinyà. Nomenclàtor toponímic de la Catalunya del Nord. Barcelona: Institut d'Estudis Catalans, 2007. ISBN 978-84-7283-920-5.
* Ponsich, Pere; Lloret, Teresa; Gual, Raimon. «Cortsaví i Vallmanya». A: Vallespir, Conflent, Capcir, Baixa Cerdanya, Alta Cerdanya. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1985 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 15). ISBN 84-85194-60-8.
# Sorókino (Saràtov)

* Per a altres significats, vegeu «Sorókino».
Sorókino (en rus: Сорокино) és un poble de l'óblast de Saràtov, a Rússia, segons el cens del 2010 tenia 25 habitants. Pertany al districte municipal de Rtísxevo.

## Referències

* ↑ «Aleksandrovka». GeoNames.
* ↑ «Схема территориального планирования Ртищевского муниципального района Саратовской области». Федеральная государственная информационная система территориального планирования (ФГИС ТП).
* ↑ «Об утверждении реестра административно-территориального деления Саратовской области (с изменениями на 12 апреля 2019 года), Постановление Правительства Саратовской области от 29 октября 2015 года №545-П». docs.cntd.ru. Arxivat de l'original el 2020-11-13. [Consulta: 22 novembre 2020].
# Província de Tungurahua

Tungurahua és una de les 22 províncies de l'Equador, situada a la banda oriental dels Andes i centrada en una de les rutes d'accés a la selva amazònica, per la vall del riu Pastaza. La seva capital és Ambato i té una superfície de 3.336 km².
Sens dubte, la província està dominada per la presència del volcà Tungurahua i la seva activitat gairebé constant, que en moltes ocasions han obligat a evacuar diverses zones de la província. La localitat de Baños, famosa per les seves aigües termals, és el principal punt de partida cap a Puyo, lloc d'accés a la selva. Cal destacar també els mercats tradicionals de l'ètnia salasaca, el Parc Nacional Llanganates i el volcà Carihuairazo, així com el Parc Nacional del Sangay.
La província consta de nou cantons, que agafen el nom de la seva localitat principal:
* Ambato
* Baños
* Cevallos
* Mocha
* Patate
* Pelileo
* Píllaro
* Quero
* Tisaleo
# Simposi Sanibel

El Simposi Sanibel és una conferència científica internacional en química quàntica, física de l'estat sòlid i biologia quàntica. És organitzat pel Projecte de Química Teòrica de la Universitat de Florida a Gainesville (Florida), cada hivern des del 1960. Va ser fundat per Per-Olov Löwdin, que va estar involucrat a la seva organització cada any fins a la seva mort ocorreguda l'any 2000. Del 1960 fins al 1978, el simposi es feia a l'illa de Sanibel, però més tard es va realitzar a Palm Coast i a Saint Augustine, també a Florida. El 2005, el simposi es va traslladar a St. Simons (Geòrgia).
El simposi destaca per la seva llarga història i pel nombre de participants i les seves presentacions. La trobada del 2007 es va dedicar a "Teoria i computació en química quàntica, matèria condensada i física química, nanociència, bioquímica quàntica i biofísica". El simposi Sanibel és descrit com a "conferència regular altament respectada" a una història de les conferències de recerca Gordon.
Els coeficients Sanibel, utilitzats per exemple en densitats d'espín, van ser nomenats així després del Simposi on van ser discutits el 1960.
Presentacions i pòsters presentats a la trobada poden ser publicats a la revista International Journal of Quantum Chemistry com un dels articles de la revista. Abans del 1996, els articles eren publicats en suplements especials de la revista.

## Referències

* ↑ «Història del Simposi Sanibel». Arxivat de l'original el 2008-07-24. [Consulta: 19 febrer 2008].
* ↑ «Poster del 47è Simposi Sanibel Symposium». Arxivat de l'original el 2008-07-25. [Consulta: 19 febrer 2008].
* ↑ «Breu història de la conferència de recerca Gordon en Química Computacional». Arxivat de l'original el 2007-02-03. [Consulta: 19 febrer 2008].

## Enllaços externs

* 48è Simposi Sanibel, 2008 Arxivat 2008-07-24 a Wayback Machine.
# Slovenske Konjice

Slovenske Konjice és una ciutat i un municipi d'Eslovènia. Té 13,600 habitants. Fa frontera amb Šmarje pri Jelšah i Šentjur pri Celju al sud, amb Vojnik a l'oest, amb Zreče al nord-oest, amb Oplotnica al nord, amb Slovenska Bistrica a l'est, i amb Rogaška Slatina al sud-est.

## Ciutats agermanades

* Hlohovec, Eslovàquia
* Liptovský Mikuláš, Eslovàquia

## Enllaços externs

* Slovenske Konjice - Lloc web oficial Arxivat 2009-02-22 a Wayback Machine.
* Slovenske Konjice video sul YouTube
# Slovenia Open

El torneig de Portorož, conegut oficialment com a Banka Koper Slovenia Open, és una competició tennística professional que es disputa sobre pista dura al ŠRC Marina de Portorož, Eslovènia. Pertany als International Tournaments del circuit WTA femení. El torneig es va crear l'any 2005 i actualment es disputa al mes de juliol.

## Palmarès
### Individual femení

| Any | Campiona | Finalista | Resultat |
| WTA 250 ||||
| 2022 | Kateřina Siniaková | Ielena Ribàkina | 6−7(4), 7−6(5), 6−4 |
| 2021 | Jasmine Paolini | Alison Riske | 7−6(4), 6−2 |
| WTA International ||||
| 2020 − 2011 | No celebrat | No celebrat | No celebrat |
| 2010 | Anna Txakvetadze | Johanna Larsson | 6−1, 6−2 |
| 2009 | Dinara Safina | Sara Errani | 6−7(5), 6−1, 7−5 |
| WTA Tier IV ||||
| 2008 | Sara Errani | Anabel Medina Garrigues | 6−3, 6−3 |
| 2007 | Tatiana Golovin | Katarina Srebotnik | 2−6, 6−4, 6−4 |
| 2006 | Tamira Paszek | Maria Elena Camerin | 7−5, 6−1 |
| 2005 | Klára Koukalová | Katarina Srebotnik | 6−2, 4−6, 6−3 |

### Dobles femenins

| Any | Campiones | Finalistes | Resultat |
| WTA 250 ||||
| 2022 | Marta Kostyuk Tereza Martincová | Cristina Bucșa Tereza Mihalíková | 6−4, 6−0 |
| 2021 | Anna Kalinskaya Tereza Mihalíková | Aleksandra Krunić Lesley Pattinama Kerkhove | 4−6, 6−2, [12−10] |
| WTA International ||||
| 2020 − 2011 | No celebrat | No celebrat | No celebrat |
| 2010 | Maria Kondratieva Vladimíra Uhlířová | Anna Txakvetadze Marina Erakovic | 6−4, 2−6, [10−7] |
| 2009 | Julia Görges Vladimíra Uhlířová | Camille Pin Klára Zakopalová | 6−4, 6−2 |
| WTA Tier IV ||||
| 2008 | Anabel Medina Garrigues Virginia Ruano Pascual | Vera Duixévina Iekaterina Makàrova | 6−4, 6−1 |
| 2007 | Lucie Hradecká Renata Voráčová (2) | Andreja Klepač Elena Likhovtseva | 5−7, 6−4, [10−7] |
| 2006 | Lucie Hradecká Renata Voráčová | Eva Birnerová Émilie Loit | Renúncia |
| 2005 | Anabel Medina Garrigues Roberta Vinci | Jelena Kostanić Katarina Srebotnik | 6−4, 5−7, 6−2 |

## Enllaços externs

* Web oficial (eslovè) (italià) (anglès)
* Perfil del torneig a la WTA (anglès)
Portorož :
2005
2006
2007
2008
2009
2010
2021
2022 :
# Puig de les Cobines

El Puig de les Cobines, o Caubines, és una muntanya de 1.257,1 metres del límit dels termes comunals de la Menera i Prats de Molló i la Presta, tots dos de la comarca del Vallespir, a la Catalunya del Nord. Es troba a l'extrem sud-oriental del terme de Prats de Molló i la Presta i al nord-occidental del de la Menera. És al sud-oest de Puig Colom i a llevant de Nostra Senyora del Coral.

## Referències

* ↑ El Puig de les Cobines en els ortofotomapes de l'IGN
# Puig dels Homes (Llers)

El Puig dels Homes és una muntanya de 211 metres que es troba al municipi de Llers, a la comarca catalana de l'Alt Empordà.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Pyrgilauda

Pyrgilauda és un gènere d'ocells de la família dels passèrids (Passeridae).

## Taxonomia

Segons la Classificació del Congrés Ornitològic Internacional (versió 11.1, 2021) aquest gènere està format per 4 espècies:
* Pyrgilauda davidiana - pardal del pare David.
* Pyrgilauda ruficollis - pardal collrogenc.
* Pyrgilauda blanfordi - pardal de Blanford.
* Pyrgilauda theresae - pardal de l'Afganistan.
# Pyrocephalus

Pyrocephalus és un gènere d'ocells de la família dels tirànids (Tyrannidae ).

## Taxonomia

Segons la Classificació del Congrés Ornitològic Internacional (versió 2.5, 2010) aquest gènere està format per 4 espècies:
* Pyrocephalus rubinus - tirà cardenal comú.
* Pyrocephalus obscurus - tirà cardenal vermell.
* Pyrocephalus nanus - tirà cardenal de les Galápagos.
* Pyrocephalus dubius - tirà cardenal de l'illa de San Cristóbal, extint.
# Sociedade Esportiva e Recreativa Chapadão

La Sociedade Esportiva e Recreativa Chapadão, també anomenada SERC, és un club de futbol brasiler de la ciutat de Chapadão do Sul a l'estat de Mato Grosso do Sul.

## Història

El club va néixer l'any 1981. Participà en la Tercera Divisió brasilera els anys 2003 i 2004. També fou campió estatal de Primera Divisió els anys 1995 i 2003.

## Palmarès

* Campionat sul-matogrossense:
** 1995, 2003

## Referències

* ↑ (portuguès) Sociedade Esportiva e Recreativa Chapadão a Arquivo de Clubes Arxivat 2008-01-04 a Wayback Machine.
* ↑ 2003 Campeonato Brasileiro Série C a RSSSF
* ↑ 2004 Campeonato Brasileiro Série C a RSSSF
* ↑ «Mato Grosso do Sul State League - List of Champions». RSSSF, 13-04-2014. [Consulta: 1r juliol 2014].

## Enllaços externs

* (portuguès) Web oficial Arxivat 2005-02-06 a Wayback Machine.
# Can Calau (Palafolls)

Can Calau és una obra de Palafolls (Maresme) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Els elements declarats com a BCIL són l'era i el garatge. L'era forma part de l'antic Mas Tossell de les Boïgues. Es tracta d'un espai poligonal pavimentat que actualment s'utilitza com a plaça.

## Història

Can Calau, anomenada com els seus propietaris actuals, té una llarga tradició. Ja a finals del segle xviii consta com a propietat dels cosins Joan Ribas Casas i Nicolau Ribas Pera, de manera que el nom de l'edifici s'hauria originat com a diminutiu de Nicolau. Anteriorment, la masia havia estat coneguda com a mas Tossell de les Boïgues, documentada al 1502 amb en Pere Boïga i al 1585 amb l'Anton Tossell, els seus propietaris.

## Referències

* 1 2 «Can Calau». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 31 maig 2020].
# Aleardo Villa

Aleardo Villa (Ravello, 12 de febrer de 1865 - Milà, 31 de desembre de 1906) va ser un pintor publicista i il·lustrador italià.
Alumne de Giuseppe Bertini i Bartolomeo Giuliano, Villa es va graduar a l'Acadèmia de Belles Arts de Brera. El 1891 exposa la seva obra a la Triennale di Brera Consolatrix afflictorum i guanya certa fama com a pintor. Té una certa habilitat compositiva i una preferència pels colors freds, s'especialitza en retrats, especialment de figures femenines. Uns anys més tard, però, deixa la pintura realista per dedicar-se al que ell anomena el grau de la pintura, és a dir, els gràfics. Bàsicament realitza la seva producció a cartellista per a la Casa Ricordi de Milà. Villa es va suïcidar la nit de cap d'any de 1907, a l'edat de 41 anys. El Museu Nacional d'Art de Catalunya conserva obra seva.

## Obres destacades

* 1897 - Regate di Pallanza
* 1898 - Grandi Magazzini Fratelli Bocconi
* 1899 - Confezioni Mele, magazine de Nàpols
* 1900 - Bitter Campari
* 1900 - Cordial Campari
* 1900 - Birra Poretti
* 1900 - Caffaro, magazine de Gènova
* 1900 - Adriana Lecouvreur de Francesco Cilea
* 1902 - Gas Aerogeno
* 1902 - Confezioni Mele, magazine de Nàpols
* 1905 - Oleoblitz
* 1907 - Papier à cigarettes JOB (Col·lecció JOB, calendari 1907)

## Bibliografia

* C. Alberici e G. Lise. 70 anni di manifesti italiani (catalogo della mostra). Milano, 1970.
* A. M. Brizio e A. Rossi. Il manifesto italiano nel centenario del manifesto litografico (catalogo della mostra). Milano, 1965.
* L. Caramel e C. Pirovano. Galleria d'Arte moderna. Opere dell'800 (catalogo della mostra). Milano, 1975.
* G. Fioravanti. Il dizionario del grafico. Bologna, Zanichelli, 1993. ISBN 88-08-14116-0.