OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Mussol inmaculat

El mussol inmaculat (Aegolius ridgwayi) és una espècie d'ocell de la família dels estrígids (Strigidae). Habita els boscos de muntanya d'Amèrica Central, des del sud de Mèxic fins a l'oest de Panamà. El seu estat de conservació es considera de risc mínim.

## Referències

* ↑ «Mussol inmaculat». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 11 desembre 2022 (català)
* ↑ «Owls» (en anglès). IOC World Bird List Version 13.1. International Ornithologists' Union, 01-01-2023. [Consulta: 17 gener 2023].
* ↑ del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 254. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ BirdLife International. «Unspotted Saw-whet Owl. Aegolius ridgwayi» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2016. [Consulta: 2 febrer 2023].
# Alim (nom)

Alim és un nom masculí àrab (àrab: عليم, ʿAlīm) que literalment significa ‘savi’, ‘erudit’. Si bé Alim és la transcripció normativa en català del nom en àrab clàssic, també se'l pot trobar transcrit d'altres formes. Aquest nom també el duen musulmans no arabòfons que l'han adaptat a les característiques fòniques i gràfiques de la seva llengua.
Vegeu aquí personatges i llocs que duen aquest nom.

## Notes

* ↑ Corriente, Federico. Diccionario árabe-español. Madrid: Instituto Hispano-Árabe de Cultura, 1977, p. s.v. "علم". ISBN 8460008428.
* ↑ Cortés, Julio. Diccionario de árabe culto moderno: Árabe-español. Madrid: Gredos, 1996, p. s.v. "علم" (Biblioteca Románica Hispánica). ISBN 8424917944.
* ↑ Vegeu aquí les normes de transcripció simplificada dels mots àrabs.
* ↑ Excepte en el cas de personalitats àrabs contemporànies que hagin usat personalment transcripcions específiques i singulars del seu nom, es recomana, sobretot per als personatges històrics, emprar sempre la forma catalana normativa.
# Giulio Monteverde

Giulio Monteverde (Bistagno, Alessandria, 8 d'octubre de 1837 - Roma, 3 d'octubre de 1917), va ser un escultor nascut a Itàlia i especialitzat en monuments commemoratius.
Va tenir diversos deixebles entre els quals l'escultora argentina Lola Mora

## Obres més importants

* Bambini che giocano con il gatto (1867).
* Monument a Raffaele Pratolongo, (1868) i Tomba Celle (1893) Gènova, Cementiri monumental de Staglieno.
* Colombo giovinetto (1870).
* Genio di Franklin (1871).
* Jenner colto nell'atto di inoculare il vaccino del vaiolo al proprio figlio (1873) – Roma, Galleria Nazionale d'Arte Moderna.
* Monument a Giuseppe Mazzini (1879) Buenos Aires, Argentina.
* Cristo morto (1880) Buenos Aires, Cementiri de la Recoleta, Argentina.
* Àngel del Monument funerari de Francesco Oneto (1882) Gènova, Cementiri monumental de Staglieno
* Idealità e materialismo (1911) Roma, Galleria Nazionale d'Arte Moderna
* Il pensiero. Roma, Vittoriano
* Monument a Vincenzo Bellini (Catània)
* Monument encarregat per Catalina Homar (Son Moragues, Valldemossa, Mallorca)
* Panteó dels marquesos de la Gándara (1883, Madrid, cementiri de Sant Isidre)

## Fonts

* Nun de Negro, Berta; García, Juan Sebastián. Plástica en el 3o ciclo EGB. Buenos Aires: Ediciones Colihue SRL, 2009. ISBN 9505813147.

## Vegeu també
### Deixebles

* Adelaide Johnson
* Lola Mora
* Simões de Almeida

## Referències

* ↑ D-sign.it. «Monteverde Giulio - Storia e Memoria di Bologna» (en italià). [Consulta: 14 juliol 2018].
* ↑ «ONETO | Staglieno» (en anglès). Arxivat de l'original el 2018-10-03. [Consulta: 20 juny 2018].
* ↑ «El Ángel de Monteverde, un secreto de Madrid envuelto en mármol - El rincón de Sele» (en espanyol europeu). [Consulta: 20 juny 2018].
# Santa Mònica de Perpinyà

Santa Mònica de Perpinyà era la capella del Convent dels Agustins Descalços de la ciutat de Perpinyà, a la comarca del Rosselló, de la Catalunya del Nord.
Era en el barri de Sant Joan. El convent ocupava un espai entre els carrers de les Costureres (ara, de la Campana d'Or) i de l'Eula (actualment, de la Barra); el seu espai va estar molts anys ocupat per l'escola anomenada de la Campana d'Or. En l'actualitat en queden vestigis en el bar de nit Tio Pepe, al fons del carreró sense sortida del carrer de la Barra, al davant de la porta de darrere del Palau de la Diputació.

## Bibliografia

* Becat, Joan. «113-Perpinyà». A: Atles toponímic de Catalunya Nord. II. Montoriol - el Voló. Perpinyà: Terra Nostra, 2015 (Biblioteca de Catalunya Nord, XVIII). ISBN ISSN 1243-2032.
* Becat, Joan; Ponsich, Pere; Gual, Raimon. «Perpinyà». A: El Rosselló i la Fenolleda. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1985 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 14). ISBN 84-85194-59-4.
* Gavín, Josep M. «Ros 210. Santa Mònica». A: Inventari d'esglésies 3** Capcir-Cerdanya-Conflent-Vallespir-Rosselló. Barcelona: Arxiu Gavín, 1978 (Inventari d'esglésies). ISBN 84-85180-13-5.
* Ros, Michelle. «Couvents et anciens couvents à Perpignan aujourd'hui». A: Perpignan. L'histoire des catholiques dans la ville. Du Moyen Age à nos jours. Actes du colloque. 10-11-12 mai 2007. Perpinyà: Archives communales de Perpignan, 2008 (Perpignan. Archives. Histoire, XI). ISBN ISBN 978-2-909444-14-7.
* Vidal, Pierre. Histoire de la ville de Perpignan. Depuis les origines jusqu'au Traité des Pyrénées. París: H. Welter, Éditeur, 1897.

## Referències

* ↑ Lloc on es troben les restes de Santa Mònica en els ortofotomapes de l'IGN
# Phantom of the Asteroid

Phantom of the Asteroid és un videojoc d'acció i aventura de desplaçament horitzontal britànic llençat per a Commodore 64 el 1985. Destaca que siga un predecessor immediat al videojoc tret dos anys després Metroid. Fou dissenyat i desenvolupat per Martin Ellis i distribuït per Mastertronic.

## Rebuda

Phantom De l'Asteroide fou criticat positivament per les revistes contemporànies al videojoc. C&VG el puntuà amb un 7/10 pels gràfics, 9/10 pel so, 10/10 pel valor, i 8/10 per la jugabilitat, dedicant elogis particularment per la música de Rob Hubbard, anomenant-la en general una música "polida i barata". Your Commodore li donà un 5/10 per l'originalitat, un 7/10 per la jugabilitat, un 8/10 pels gràfics, i un 9/10 per la relació qualitat-preu, criticant l'alta dificultat del joc i la necessitat de començar el joc de nou després de cada mort. No obstant això, va concloure que "aquest és sens dubte un dels millors oferiments de Mastertronic. Gasta't 1.99£ i mor tantes vegades com vullgues". Dos dels tres crítics del joc de la publicació Zzap compraren el videojoc amb Rocket Roger, un de manera no favorable, i tots tres es van queixar que el videojoc avança massa a poc a poc. No obstant això, van estar d'acord en elogiar la llargària del joc, la longevitat la i música, atorgant-li un 73% en general. En una crítica menys positiva, Your Commodore, considerà el videojoc una versió "side-scrolling" de Jet Power Jack, donant-li una puntuació de 3/5 i afirmant que "mentre que no és particularment original ni fa que el cervell s'esforce, deuria mantindre't feliç una estona".

## Referències

* ↑ Harris, John «Game Design Essentials: 20 Difficult Games». Gamasutra, 23-08-2007, p. 7 [Consulta: 16 juliol 2016].
* ↑ «Phantom of the Asteroids». C&VG. Future Publishing, 1986, pàg. 45.
* ↑ L., J. «Phantoms of the Asteroid». Your Commodore. Argus Specialist Publications, 2, 9, 01-06-1986, pàg. 35.
* ↑ P., C.; L., J.; R., J. «Phantoms of the Asteroid». Zzap!. Newsfield Publications Ltd., 12, 01-04-1986, pàg. 26.
* ↑ Paddon, Lee «Phantom of the Asteroid». Your Computer. ICP Electrical-Electronic Press, 6, 5, 20-05-1986, pàg. 48.
# Nikolai (Alaska)

Nikolai és una població dels Estats Units a l'estat d'Alaska. Segons el cens del 2007 tenia 88 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Nikolai tenia 100 habitants, 40 habitatges, i 23 famílies La densitat de població era de 8,5 habitants/km².
Dels 40 habitatges en un 27,5% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 37,5% hi vivien parelles casades, en un 7,5% dones solteres, i en un 42,5% no eren unitats familiars. En el 42,5% dels habitatges hi vivien persones soles el 7,5% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,5 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,35.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 27% tenia menys de 18 anys, un 6% entre 18 i 24, un 24% entre 25 i 44, un 26% de 45 a 60 i un 17% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 40 anys. Per cada 100 dones hi havia 194,1 homes. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 160,7 homes.
La renda mediana per habitatge era de 15.000 $ i la renda mediana per família de 15.417 $. Els homes tenien una renda mediana de 0 $ mentre que les dones 0 $. La renda per capita de la població era d'11.029 $. Aproximadament el 21,1% de les famílies i el 27,6% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Annual Estimates of the Population for Incorporated Places in Alabama». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Nikolai». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 16 juliol 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Nikolai». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-12. [Consulta: 16 juliol 2010].
# Giulio Petroni

Giulio Petroni (Roma, Itàlia, 21 de setembre de 1917 – 31 de gener de 2010) va ser un director italià, escriptor, i guionista, conegut pels seus spaghetti westerns Tepepa (1969), amb Orson Welles i Tomas Milian, Death Rides a Horse (1967), amb Lee Van Cleef en un dels seus primers papers protagonistes, i A Sky Full of Stars for a Roof (1968) .

## Biografia

Nascut a Roma, després de diplomar-se en lletres, Giulio Petroni va començar a treballar com a director realitzant curts polítics el 1951. Anti-feixista, participa en la resistència i rep la medalla de plata després de la guerra
Va debutar com a director el 1959 amb la pel·lícula La cento chilometri una comèdia protagonitzada per Massimo Girotti, Riccardo Garrone i Marisa Merlini. Des de 1967 Petroni dirigeix cinc Spaghetti western, generalment considerats entre els més importants en el seu gènere. el més conegut dels quals és: La mort va a cavall dirigida l'any 1967 després dels tres primers westerns de Sergio Leone i que protagonitzava Lee Van Cleef amb una música de Ennio Morricone
A més dels esmentats, els seus títols inclouen La notte dei serpenti (1969) i Life Is Tough, Eh Providence? (1972), amb Tomas Milian com a Provvidenza.
Més tard treballa a la RAI i també fa de novel·lista i assagista.

## Filmografia

* 1959: La cento chilometri
* 1962: Una domenica d'estate
* 1967: La mort va a cavall (Da uomo a uomo)
* 1968: Tepepa
* 1969: E per tetto un cielo di stelle
* 1969: I piaceri dello scapolo
* 1970: La notte dei serpenti
* 1972: La vita, a volto, è molto dura vero provvidenza?
* 1973: Crescete e moltiplicatevi
* 1975: Labbra di lurido blu
* 1978: La profezia
* 1981: Non ttere atti impuri
* 1988: Il rivale

## Referències

* 1 2 «E' morto Giulio Petroni». La Repubblica. [Consulta: 7 desembre 2011].
* ↑ Antonio Bruschini. Glittering images. Western all'italiana: The specialists, 1998. ISBN 88-8275-034-5.
* ↑ Marco Giusti. Mondadori, 2007. Dizionario del western all'italiana. ISBN 88-04-57277-9.
* ↑ Vettraino, Claudio. «Da uomo a uomo». Persinsala, 16-04-2010. Arxivat de l'original el 2018-07-31. [Consulta: 7 desembre 2011].
# Cantons del Marne

Els Cantons del Marne són 44 i s'agrupen en 5 districtes:
# Tango Tangles

Tango Tangles és una pel·lícula burlesca estatunidenca del 1914 produïda, escrita i dirigida per Mack Sennett. És un curtmetratge en que Charlie Chaplin, no interpreta Charlot i va sense maquillatge, així com els altres còmics de la Keystone Pictures Studio. Sennett va acordar amb ells improvisar una comèdia parcialment rodada en un dance hall de Venice (Los Angeles). La pel·lícula va ser completada el 17 febrer de 1914 i distribuïda en els Estats Units per Mutual Film el 9 març. En anglès és coneguda també amb els títols Charlie's Recreation i Music Hall.

## Argument

En una sala de ball, un client visiblement alegre es fixa en la bonica encarregada de vestuari i l'arrossega al ball agafant-la amb ardor, suscitant la gelosia del capitost que intervé per alliberar-la, tot i que la noia no semblava desplaguda. Comença un violent altercats obre qui és millor que el capitost, que s'enorgulleix amb la bella, que resulta però ser la promesa del clarinetista gras de l'orquestra.

## Repartiment

* Charles Chaplin (ballador)
* Ford Sterling (director de la banda)
* Roscoe Fatty Arbuckle (clarinetista)
* Chester Conklin (ballador vestit de policia)
* Minta Durfee (balladora)
* Charles Avery (ballador del barret de palla)
* Alice Davenport (balladora)
* Glen Cavender (bateria)
* Billy Gilbert (ballador amb barret de cowboy)
* William Hauber (flautista)
* Bert Hunn (ballador)
* George Jeske (music de la corneta)
* Edgar Kennedy (director de la sala de ball)
* Sadie Lampe (balladora)
* Hank Mann (ballador)
* Harry McCoy (pianista)
* Rube Miller (ballador expulsat)
* Dave Morris (organitzador del ball)
* Eva Nelson (balladora)
* Frank Opperman (clarinetista)
* Peggy Pearce (ballador)
* Al St. John (ballador amb disfressa de presoner)

## Referències

* ↑ Jeffrey Vance. Cineteca di Bologna. Charlie Chaplin. Le comiche Keystone. ISBN 9788895862590.
* ↑ Oggi alla televisione, in La Stampa, 23 maggio 1970, p. 6.
# Nunciatura apostòlica

La nunciatura apostòlica és una missió diplomàtica de màxim rang de la Santa Seu davant els estats amb els quals manté relacions diplomàtiques. Al capdavant de la nunciatura de la Santa Seu hi ha un nunci (ambaixador papal). La nunciatura és l'equivalent a una ambaixada, és a dir, és una missió diplomàtica de primera classe.

## Vegeu també

* Nunci apostòlic
* Acadèmia Pontifícia Eclesiàstica

## Enllaços externs

* Relacions bilaterals i multilaterals de la Santa Seu
* Cos diplomàtic
# Pirustes

Els pirustes (en llatí pirustae, en grec antic Πιροῦσται) eren un poble il·liri que quan va esclatar la guerra entre Roma i el rei Genci aliat amb Perseu de Macedònia, van ajudar al romans i van ser declarats immunes (lliures de taxes), segons diu Titus Livi. Estrabó diu que eren un poble pannoni i sembla que els pannonis i els il·liris eren la mateixa ètnia. Probablement vivien a Pannònia, encara que segons Estrabó vivien al nord de Dassarètia.
Segons Gai Vel·lei Patèrcul, van participar activament contra els romans en la gran revolta il·lírica que es va produir a Dalmàcia i Pannònia entre els anys 6 i 9.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Pirustae». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 26 gener 2021].
* ↑ Vel·lei Patèrcul. Historiae Romane, II, 115,4
# Nienburg

Nienburg (nom oficial: Nienburg / Weser) és una ciutat i capital del districte de Nienburg, a Baixa Saxònia, Alemanya.

## Enllaços externs

* Lloc web oficial
# Agíades

Els agíades (en grec antic: Ἀγιάδαι 'Agiadai') eren els membres de la dinastia agíada que va governar Esparta juntament amb els euripòntides. El seu ancestre era el mític rei Agis, fill d'Eurístenes (segle xi aC).

## Referències

* ↑ «Agíades». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.

## Vegeu també

* Llista de reis d'Esparta
# Julien Pouchois

Julien Pouchois (Lió, 10 de desembre de 1888 - Levallois-Perret, 6 de juny de 1955) va ser un ciclista francès, professional des del 1908 al 1913. Es va especialitzar en el Ciclisme en pista, en què va aconseguir una medalla al Campionat del món de velocitat i una al Campionat d'Europa.

## Palmarès

* 1908
** 1r al Gran Premi de París
** 1r al Gran Premi de Rouen
* 1912
** 1r al Gran Premi de l'UVF

## Referències

* Resultats a sitiodeciclismo.net
* Resultats a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
# Cantons del Charente Marítim

Els Cantons del Charente Marítim són 51 i s'agrupen en 5 districtes:
# Tangos volés

Tangos volés (en castellà Tangos robados) és una pel·lícula franco-espanyola de comèdia romàntica dirigida per l'argentí Eduardo de Gregorio, estrenada el 2002.

## Argument

A París, Martin, un jove guionista argentí del qual es rebutgen els guions, treballa per manca de res millor com a tècnic de cinema i s'escapa de la seva rutina diària projectant-se en un història romàntica ambientada als anys 1930 on regna el tango a l'Argentina. Com la resta de protagonistes, s'inspira en persones que graviten al seu voltant, en particular Alice, una jove actriu que l'atreu. Però la seva història se li escapa i esdevé inextricable enredar somni i realitat.

## Repartiment

* Liberto Rabal : Martin/Raimundo
* Sylvie Testud : Alice/Paula
* Guy Marchand : Lamblin/Bastiani
* Juan Echanove : Octave
* Kiti Mánver : Valentina
* Atmen Kelif : Félix
* Agnès Château : Marguerite/Christina
* Céline Miliat : Charlotte/Maria
* Andrea Bronston : la comtesse

## Reconeixements

Va participar com a part de la secció oficial a la XXII edició de la Mostra de València.

## Referències

* ↑ Tangos robados a Fotogramas
* ↑ Tangos robados a CIneuropa.org
* ↑ Juan Echanove y Liberto Rabal protagonizan Tangos robados, una comedia con música dirigida por Eduardo de Gregorio, ABC, 16 d'abril de 2002
* ↑ París, Buenos Aires, Valencia, El País, 25 d'octubre de 2001
# Retaule d'Enviny

El Retaule d'Enviny és un retaule gòtic obra de Pere Espallargues creat el 1490 que presidia l'església de la Mare de Déu de la Candelera d'Enviny. Es tracta d'un retaule amb tres carrers, centrats per una talla de la Verge amb el Nen, anterior a l'execució del retaule.
Es tracta un cas que il·lustra sobre l'èxode i dispersió del patrimoni artístic pirinenc abans de la guerra civil: el retaule va ser venut el 1909. Es té coneixement que l'adquirí l'escultor i antiquari barceloní Joan Cuyàs, que va adquirir altres obres d'art en territori lleidatà. El 1913 el cos superior del retaule ja formava part de la col·lecció de la Hispanic Society of America, mentre que la part baixa del retaule, per les mateixes dates, degué ingressar a la col·lecció Johnson de Filadèlfia, la qual amb el pas del temps es va incorporar al Philadelphia Museum of Art. També se'n conserven dues taules al Museu de Belles Arts de Budapest. Després de molts anys de negociació amb aquestes dues institucions es va aconseguir fer una reproducció, inaugurada el 29 d'agost de 2009.

## Referències

* ↑ «Retaule gòtic de l’església d’Enviny – Turisme Sort». [Consulta: 4 juny 2023].
* ↑ Inauguració retaule d'Enviny

## Bibliografia complementària

* Velasco, Albert. A la recerca de l'obra perduda. Pòrtic Edicions, febrer 2023. ISBN 978-84-9809-533-3.

## Vegeu també

* Retaule de Son
# Segell (desambiguació)

«Segell» té aquests significats:
* Correu: Segell, comprovant del pagament previ dels enviaments efectuats per correu postal.
* Comunicació: Segell (autenticació), marca o impressió feta sobre un objecte o document per assegurar-ne la verificació de l'autoria.
** Gran Segell dels Estats Units, senyal per a la certificació de documents utilitzat als EUA.
** Segell Imperial del Japó
** Segell de Luter o Rosa de Luter, símbol àmpliament reconegut del Luteranisme.
* Eina: Segell de goma, instrument que serveix per a generar marques sobre documents.
* Música: Segell discogràfic, empresa que publica el material àudio dels artistes. Vegeu també: Categoria:Discogràfiques
* Segell (enginyeria), elements destinats a evitar fugues de fluids d'una cavitat o conducció.
# Polypedates maculatus

Polypedates maculatus és una espècie d'amfibi que viu al sud d'Àsia.
Està amenaçada d'extinció per la pèrdua del seu hàbitat natural.

## Referències

* Kanamadi, R. D., Η. Schneider, C. R. Hiremath & C. S. Jirankali (1993) Vocalization of the tree frog Polypedates maculatus (Rhacophoridae) J. Biosci. 18(2):239-245
* Harvey B. Lillywhite; Ajay K. Mittal; Tarun K. Garg; Indraneil Das (1998) Basking Behavior, Sweating and Thermal Ecology of the Indian Tree Frog, Polypedates maculatus. Journal of Herpetology 32(2):169-175.
* H. B. Lillywhite; A. K. Mittal; T. K. Garg; N. Agrawal (1997) Wiping Behavior and Its Ecophysiological Significance in the Indian Tree Frog Polypedates maculatus. Copeia 1:88-100.

## Enllaços externs

* Amphibia web
# Leamington (Utah)

Leamington és una població dels Estats Units a l'estat de Utah. Segons el cens del 2000 tenia 217 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Leamington tenia 217 habitants, 64 habitatges, i 51 famílies. La densitat de població era de 53,4 habitants per km².
Dels 64 habitatges en un 53,1% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 73,4% hi vivien parelles casades, en un 6,3% dones solteres, i en un 20,3% no eren unitats familiars. En el 20,3% dels habitatges hi vivien persones soles el 9,4% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 3,39 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,98.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 41,5% tenia menys de 18 anys, un 6,9% entre 18 i 24, un 19,4% entre 25 i 44, un 23,5% de 45 a 60 i un 8,8% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 26 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 98,4 homes.
La renda mediana per habitatge era de 43.125 $ i la renda mediana per família de 52.083 $. Els homes tenien una renda mediana de 38.750 $ mentre que les dones 23.125 $. La renda per capita de la població era de 13.549 $. Entorn del 7,8% de les famílies i el 16,6% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Leamington». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 13 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Leamington». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Agèusia

L'agèusia és la pèrdua de funcions gustatives de la llengua, especialment la impossibilitat de detectar dolçor, acidesa, amargor, salinitat i umami (que significa "gust agradable/saborós"). De vegades es confon amb l'Anòsmia: una pèrdua del sentit de l'olfacte. Com que la llengua només pot indicar textura i diferenciar entre dolç, àcid, amarg, salat i umami, la major part del que es percep com el sentit del gust es deriva realment de l'olfacte. L'agèusia real és relativament rara en comparació amb la hipogèusia: una pèrdua parcial de sabor i de la disgèusia.

## Causes

Les principals causes dels trastorns del sabor són els traumatismes cranials, les infeccions del tracte respiratori superior, l'exposició a substàncies tòxiques, causes iatrogèniques, medicaments i la glossodínia.
El traumatisme cranial pot causar lesions a les regions del sistema nerviós central que estan implicades en el processament d'estímuls del gust, incloent-hi el tàlem, el tronc de l'encèfal i els lòbuls temporals; també pot causar danys a les vies neurològiques implicades en la transmissió d'estímuls del sabor.

## Referències

* ↑ «Taste Disorders». [Consulta: 30 novembre 2018].
* 1 2 «Smell and Taste Disorders». GMS Current Top Otorhinolaryngology- Head and Neck Surgery, 10, 2011, pàg. Doc04. DOI: 10.3205/cto000077. PMC: 3341581. PMID: 22558054.
# Goma

«Goma» té aquests significats:
* Goma (ciutat), ciutat de l'orient de la República Democràtica del Congo, fronterera amb Ruanda
* Goma o cautxú, polímer d'hidrocarburs que s'extreu del làtex de nombroses plantes tropicals
* Goma (substància), substància gelatinosa vegetal que s'empra com adhesiu.
* Goma xantana, polisacàrid produït per la bacteri Xanthomonas campestris.
* Goma elàstica, banda elàstica que s'utilitza per subjectar objectes.
* Goma aràbiga, polisacàrid d'origen natural.
* Goma laca, substància resinosa obtinguda del cuc de la laca.
* Goma de mastegar, sinònim de xiclet
* Goma d'esborrar, objecte preparat per esborrar l'escrit amb llapis.
* Goma 2, explosiu plàstic.
* Goma bicromatada, procediment emprat en arts gràfiques.
* Goma, col·loquialment, pneumàtic.
* Goma, col·loquialment, preservatiu.
* Goma o Gomma, antic regne gibe d'Etiòpia
Viccionari