OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Yam (tribu)

Els Yam, a vegades impròpiament Banu Yam, són una tribu ismaïlita del sud d'Aràbia, al Iemen i l'Aràbia Saudita, avui dia principalment a Nadjran, ciutat i territori annexionats per l'Aràbia Saudita el 1934. Quan els aiúbides van entrar al Iemen el 1173 els Yam dominaven Sanà i els territoris al nord i nord-est de la ciutat, i el Djawf Ibn Nasir (amb el Jabal Yam, d'on probablement eren originaris). El territori dels Yam era conegut com a Balad Yam, nom que es va atribuir principalment al Nadjran. Els genealogistes els consideren una branca dels Banu Hamdan. Els Yam van accedir al poder vers 1138 quan els Banu Hatim (II), el seu clan dirigent (un clan dels Hamdan que estaven dividits en tres grans clans: els Banu Hatim I, els Banu Kubayb i els Banu Hatim II) ocupà Sanà que van disputar als Zaidites del Iemen; els 1173 es van oposar als aiúbides. Van mantenir poder polític fins als 1193. Un parell dels seus emirs van ser afavorits després pels rassúlides que els va conferir una alta posició al nord del Iemen especialment a la segona meitat del segle xiii sota el sultà al-Malik al-Muzaffar Yusuf (1249-1295). Al segle xvi quan els otomans van envair el país els Yam els van donar suport i foren recompensats amb el drets de cobrar tribut a altres tribus que havien estat sotmeses als turcs per la força. Però vers el 1640 es van declarar a favor de l'imam kasímida (o qasímida) zaydita i el van ajudar a expulsar els otomans. A partir del 1760 la funció de daï de Yam fou hereditària en la família dels makràmides de Nadjran. El 1834 el daï va renovar els contactes amb els otomans i van ser favorables a l'Imperi Otomà fins a la seva caiguda el 1918.

## Referències

* ↑ Enciclopèdia de l'Islam, XI, 292
# Èumenes d'Alexandria

Èumenes d'Alexandria va ser el setè patriarca d'Alexandria de l'any 129 al 141, durant el regnat de l'emperador Antoní Pius.
El patriarca Primus el va ordenar diaca, càrrec en el que va servir durant deu anys. Quan Just d'Alexandria va ser elegit patriarca va veure els seus coneixements i el va ordenar sacerdot, encomanant-li l'ensenyament religiós dels fidels. Quan Just va deixar el càrrec de patriarca, Èumenes va ser escollit, i va encomanar l'ensenyament dels fidels a Marcià, que més tard el va succeir. Va ser patriarca durant tretze anys, fins que va morir. L'Església Ortodoxa Copta el considera sant.

## Referències

* ↑ «Eumenis». Previous patriarcs. Patriarchate of Alexandria. [Consulta: 26 agost 2023].
* ↑ «The Departure of St. Eumenius, the Seventh Pope of the See of St. Mark». The Departure of St. Eumenius, the Seventh Pope of the See of St. Mark. St. Mark's Coptic Orthodox Church, Jersey City N.J. [Consulta: 26 agost 2023].
# Segon Pic Occidental de la Maladeta

* Aquest article tracta sobre un tresmil al Massís de la Maladeta. Vegeu-ne altres significats a «Maladeta».
Segon Pic Occidental de la Maladeta o Pic Sayó és una muntanya de 3.220 m d'altitud, amb una prominència de 36 m, que es troba al massís de la Maladeta, província d'Osca (Aragó).

## Referències

* ↑ Buyse, Juan. Los Tresmiles del Pirineo, un estudio enciclopédico (en castellà). 3a. ed.. Barcelona: Martínez Roca, 1993 (Muntanyisme). ISBN 8427017340.
* ↑ Geògraf Salvador Llobet Edicions Cartogràfiques. Pica d'Estats, Esc. 1:40.000. Granollers: Editorial Alpina, 1994 (E-25). ISBN 84-8090-022-9.
# Segon Protocol Facultatiu del Pacte Internacional de Drets Civils i Polítics

El Segon Protocol Facultatiu del Pacte Internacional de Drets Civils i Polítics, destinat a l'abolició de la pena de mort és un acord paral·lel al Pacte Internacional de Drets Civils i Polítics (ICCPR). Va ser aprovat per l'Assemblea General de les Nacions Unides el 15 de desembre de 1989 i va entrar en vigor l'11 de juliol de 1991. L'1 de gener de 2021 tenia 88 membres i 40 signataris.
El Segon Protocol facultatiu compromet als seus membres a l'abolició de la pena de mort a l'interior de les seves fronteres, encara que l'article 2.1 permet als membres fer excepcions que permeten l'execució en cas de crims greus en temps de guerra. Inicialment, Xipre, Malta i Espanya van presentar aquestes reserves i posteriorment les van retirar. Azerbaidjan i Grècia encara mantenen reserves en la implementació del Protocol, a pesar que tots dos van prohibir la pena de mort sota totes les circumstàncies.

## Referències

* ↑ «Status of Second Optional Protocol to the International Covenant on Civil and Political Rights, aiming at the abolition of the death*penalty». UN Treaty Collection, 15-01-2010. Arxivat de l'original el 2012-10-20. [Consulta: 15 gener 2010].

## Vegeu també

* Primer Protocol Facultatiu del Pacte Internacional de Drets Civils i Polítics
* Pacte Internacional de Drets Civils i Polítics
* Declaració Universal de Drets Humans
* Carta Internacional de Drets Humans

## Enllaços externs

* (castellà) Text del Protocol Arxivat 2012-02-05 a Wayback Machine.
* (castellà) Text del Protocol Arxivat 2007-12-21 a Wayback Machine.
* (castellà) Llista de membres Arxivat 2012-10-20 a Wayback Machine.
# Sever de Menorca

Sever de Menorca, en llatí Severus, (Iamona, segle v - segle v) fou bisbe de Menorca al començament del segle v.
Va escriure La circular del bisbe Sever de Menorca sobre la conversió dels jueus (418), on exposa com va aconseguir convertir els jueus de Maó gràcies a un miracle. El bisbe atribuí el fet que un gran nombre de jueus que residien a l'illa es van convertir al cristianisme a la presència de les relíquies de Sant Esteve el protomàrtir, que havien estat dipositades a l'església de Magó (Maó) per Orosi quan va retornar de l'Orient i ho va anunciar en una carta a tots els eclesiàstics del món (417) titulada Epistola ad omnes orbis terrarum Episcopos, Presbyteros, et Diaconos. La conversió massiva de Maó és la primera de les quals es té constància a occident. L'estratègia va ser de caràcter religiós, evitant qualsevol violència física i qualsevol víctima, tot i que sí que els cristians van cremar la sinagoga de Maó, salvant els llibres i l'argent, que es retornaren als jueus. Segons la redacció de Sever, l'únic ferit va ser un esclau cristià colpejat per una pedra llançada per un jueu. Després de la conversió del líder de la comunitat jueva, Teodor, es convertí la resta de la comunitat.

## Vegeu també

* Pau Orosi
* Esteve màrtir

## Referències

* 1 2 Milian, Àlex «El bisbe menorquí que convertí en miracle una conversió de jueus». El Temps, 24-04-2018 [Consulta: 26 abril 2018].
* ↑ «Sever de Menorca». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Sever de Nàpols

Sever de Nàpols (Nàpols, s. IV - 400 o 409) fou el desè o catorzè, segons diferents versions, bisbe de Nàpols. És venerat com a sant per diverses confessions cristianes.

## Biografia

Només se'n sap que fou bisbe entre 357 i 400 o poc després. Es conserva una carta adreçada a ell en 393 per Sant Ambròs de Milà, que denota la seva amistat. Quint Aureli Símmac, praefectus urbi, va lloar la qualitat de Sever en una carta de 397 o 398 al cònsol napolità Deci Albí.
L'episcopat de Sever es caracteritzà per una forta campanya d'evangelització, durant la que es construïren diversos edificis de culte com la basílica de San Giorgio Maggiore, on hi havia el baptisteri de la ciutat. Va portar a Nàpols les relíquies del bisbe Sant Màxim de Nàpols.
La tradició atribueix a Sever un dels primers casos documentats de la liqüefacció de la sang de sant Genar de Benevent.

## Veneració

Fou sebollit a les catacumbes de Sant Genar, i fou traslladat a San Severo fuori Mura (Nàpols). Avui es veneren a l'antic baptisteri, San Giorgio Maggiore. Sant Sever és un dels patrons secundaris de Nàpols, i patró principal de la diòcesi de San Severo (Pulla). La seva festivitat litúrgica és el 29 d'abril, i a San Severo el 25 de setembre.
# Serguei Namiotkin

Serguei Semiónovitx Namiotkin, (en rus Сергей Семёнович Намёткин), nascut a Kazan (Imperi Rus) el 21 de juny de 1876 i traspassat el 5 d'agost de 1950, fou un destacat químic rus/soviètic que treballà en el camp dels terpens i dels camfens. És conegut pel reordenament de Namiotkin.

## Referències i notes

* ↑ Fins al 1918 a Rússia s'emprà el calendari julià, mentre que a gran part d'Europa ja s'emprava el calendari gregorià, el 21 de juny rus era el 3 de juliol a la majoria de països.
# Étienne Richard

Étienne Richard (París, c. 1621 - París, 1669)
va ser un francès compositor, organista i clavecinista. Se sap molt poc de la seva vida i obra.
Va néixer a París i provenia d'una família d'organistes; pel que sembla, va viure i treballar a París tota la seva vida. Des del 1645, ell i el seu germà Charles van ser organistes del canceller Séguier. El 1651 va succeir el seu pare com a organista de l'Església de Saint-Nicolas-des-Champs de París, treballant juntament amb Nicolas Gigault. El 1652 Etienne va perdre tant al seu germà com al seu pare. El mateix any va succeir el primer com a organista de Saint-Jacques-de-la-Boucherie, i tres anys després, el 1655, va prendre la posició del seu pare a St Martin-des-Champs. La seva carrera es va disparar a finals de la dècada de 1650, i el 1657 va ser ocupat com a clavecinista i professor del rei. També va tocar la viola i va exercir de violista al germà del rei. Richard va morir a París el 1669, possiblement al maig.
Tot i que va ser excepcionalment ben vist a la cort, només sobreviuen algunes obres de Richard (i algunes es podrien atribuir a Charles, Pierre o a un altre membre de qualsevol de les dues famílies de músics de Richard que aleshores estaven actives a París): dos preludis d'orgue, quatre allemandes, 3 courantes, dos sarabandes i dues gigues, que ens van arribar a través del manuscrit de Bauyn. Totes aquestes peces mostren a Richard com un compositor excel·lent que havia dominat a fons el contrapunt i l'harmonia. Els preludis d'orgues combinen amb èxit l'estil contrapuntístic més antic de Jean Titelouze amb l'atenció especial que es va prestar a la melodia: un tret progressiu, ja que la música d'orgue francesa va ser dominada posteriorment per un enfocament basat en la melodia. Un dels preludis conté diverses seccions, mentre que l'altre no. Dels moviments de ball, els allemandes són històricament importants per mostrar els inicis de l'estil ornamentat que els compositors francesos posteriors van utilitzar àmpliament. Les gigues presenten característiques inusuals: una està escrita en el típic triple metre, però es tanca amb una tornada en 2/2 de temps. L'altra giga es troba en 2/2 de temps i és pràcticament indistingible d'un allemande.

## Referències

* 1 2 Higginbottom, Grove.
* 1 2 Apel 1972, 504.
* ↑ Apel, 1972, 508.
* Apel, Willi. 1972. La història de la música del teclat fins al 1700. Traduït per Hans Tischler. Indiana University Press. ISBN 0-253-21141-7. Publicat originalment com a Geschichte der Orgel- und Klaviermusik bis 1700 per Bärenreiter-Verlag, Kassel.
* Higginbottom, Edward (2001). "Étienne Richard". A Root, Deane L. (ed.). El Diccionari de música i músics de New Grove. Oxford University Press.(...)
# Étienne de Silhouette

Étienne de Silhouette (Llemotges, 5 de juliol de 1709 - Bry-sur-Marne, 20 de gener de 1767) va ser un polític francès del segle xviii.
Nasqué a Llemotges on el seu pare Arnaud de Silhouette (o de Zulueta en basc, ja que era originari de Biarritz) havia estat destinat com a administrador borbònic. De Silhouette estudià finances i economia i passà un any a Londres aprenent sobre l'economia britànica.
Étienne de Silhouette va ser ministre de finances de França entre març i novembre de 1759, durant el regnat del rei Lluís XV. Per afavorir el lliure comerç a França, va eliminar alguns impostos i en el seu lloc n'establí altres de nous que van operar en un mercat francès unificat.
Les seves mesures per regular l'economia francesa van ser criticades per diverses persones de la noblesa, entre ells el filòsof Voltaire, qui deia que no eren adequades per a aquella època, a causa de la situació socioeconòmica a França.
La seva conducta garrepa va fer que s'emprés la paraula "silhouette" (actualment coneguda com a "silueta") a tot allò que és simple, barat o no té trets distintius.

## Referències

* David Arthur Ross (1973) The Early Career of Etienne de Silhouette. Univeridad de Califòrnia, Los Angeles.
# Yaoshanicus arcus

Yaoshanicus arcus és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 6,1 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça i de clima subtropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àsia: riu Xijiang (la Xina).

## Referències

* 1 2 Lin, S.-Y., 1931. Carps and carp-like fishes of Kwangtung and adjacent inlands. Carps Kwangtung: 1-167.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 3 «Yaoshanicus arcus» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).
* ↑ Nichols, J.T., 1943. The freshwater fishes of China. Natural history of Central Asia: Volum IX. The American Museum of Natural History, Nova York, Estats Units, 322 p.
* ↑ Chen, Y.Y. i X. Chu, 1998. Danioninae. p. 19-61. A: Chen, Y.-Y. i et al. (Eds). Fauna Sinica. Osteichthyes. Cypriniformes II. Science Press, Beijing, 531p.
* ↑ Hwang, H.C., I.Y. Chen i P.C. Yueh, 1988. The freshwater fishes of China in colored illustrations. Vol. 2 Shanghai Sciences and Technology Press, Shanghai, la Xina. 201 p.
* ↑ Zhang, W., 1998. China's biodiversity: a country study. China Environmental Science Press, Beijing. 476 p.

## Bibliografia

* Anònim, 2002. Base de dades de la col·lecció de peixos del American Museum of Natural History. American Museum of Natural History, Central Park West, NY 10024-5192, Estats Units.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J.S. 2006: Fishes of the world. Quarta edició. John Wiley & Sons, Inc. Hoboken, Nova Jersey, Estats Units. 601 p.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Sext Noni Quintilià (cònsol sufecte)

Sext Noni Quintilià (llatí: Sextus Nonius Quintilianus) va ser un magistrat romà del segle i. Probablement era fill de Sext Noni Quintilià que havia estat cònsol l'any 8. Formava part de la gens Nònia, una gens romana d'origen plebeu.
Va ser nomenat cònsol sufecte en el regnat de Calígula l'any 40. El trobem mencionat als Fasti.

## Referències

* ↑ [https://quod.lib.umich.edu/m/moa/acl3129.0003.001/644?page=root;rgn=full+text;size=100;view=image;q1=QuintilianusSmith,+William+(ed.).+Dictionary+of+Greek+and+Roman+Biography+and+Mythology.+Volum III.++Boston:+Little,+Brown+&+Comp.,+1867,+p. 636. ]
# Sext Plàcit

Sext Plàcit (en llatí Sextus Placitus) va ser un escriptor i probablement també metge romà. Es creu que va viure al segle iv, encara que no se'n sap res de la seva vida i les dates precises es desconeixen.
Va ser l'autor d'una obra curta en llatí titulada De Medicina (o Medicamentis) ex Animalibus que consta de trenta-quatre capítols, cadascun dels quals parla d'un animal que tindria certes propietats curatives. Com és de suposar, el llibre està ple de supersticions i absurditats. Es diu que havia tret molta de la informació que donava de la Naturalis Historia de Plini, i que els seus escrits van ser copiats pel monjo Constantí Africà.

## Referències

* ↑ W.A.G., Placitus a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. III. Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 380
# Sext Peduceu (governador)

Sext Peduceu (en llatí Sextus Peducaeus) va ser un magistrat romà. Formava part de la família dels Peduceu.
Era íntim amic d'Herodes Àtic i de Ciceró, i especialment aquest darrer en parla a les seves cartes amb molt d'afecte. L'any 51 aC, quan Ciceró era procurador a Cilícia i estava absent de Roma, Peduceu va ser acusat i absolt, encara que no es coneixen les circumstàncies del fet.
Quan es va iniciar la guerra civil entre Juli Cèsar i Pompeu, es va decantar per Cèsar, i aquest el va nomenar l'any 48 aC governador de Sardenya. L'any 39 aC Peduceu era propretor a Hispània, i aquest any és l'ultima vegada que se'l menciona.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Volum III. Londres: John Murray, 1876, p. 165.
# Shoreham (Nova York)

Shoreham és una població dels Estats Units a l'estat de Nova York, i més específicament, a la costa nord de Long Island. Segons el cens del 2000 tenia 417 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Shoreham tenia 417 habitants, 145 habitatges, i 126 famílies. La densitat de població era de 365,9 habitants per km².
Dels 145 habitatges en un 38,6% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 74,5% hi vivien parelles casades, en un 8,3% dones solteres, i en un 13,1% no eren unitats familiars. En l'11% dels habitatges hi vivien persones soles el 6,9% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,88 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,11.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 27,6% tenia menys de 18 anys, un 6,2% entre 18 i 24, un 17,7% entre 25 i 44, un 36% de 45 a 60 i un 12,5% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 44 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 88,8 homes.
La renda mediana per habitatge era de 109.719 $ i la renda mediana per família de 116.985 $. Els homes tenien una renda mediana de 81.873 $ mentre que les dones 31.250 $. La renda per capita de la població era de 37.620 $. Cap de les famílies i l'1,4% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Shoreham». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 9 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Shoreham». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.

## Vegeu també

* Wardenclyffe Tower
# Sistema de dades mostrejades

En teoria de sistemes, un sistema de dades mostrejades és un sistema de control en el qual la planta (contínua) es controla amb un dispositiu digital. Sota mostreig periòdic, el sistema de dades mostrejades varia amb el temps però també és periòdic, per la qual cosa es pot modelar amb un sistema simplificat discret que s'obté discretitzant la planta. Tanmateix, aquest model discret no captura el comportament intermostral del sistema real, el qual pot ser important en segons quina aplicació.

## Bibliografia

* Chen, Tongwen; Bruce Francis. Optimal sampled -data control systems. Londres: Springer-Verlag, 1995. ISBN 3-540-19949-7.
* Zhang, Xiaotian; Spencer, J. W. «Linear Voltage Control Scheme with Duty-Ratio Feedforward for Digitally Controlled Parallel Inverters». IEEE Transactions on Power Electronics, 2011. ISSN: 0885-8993.
# Zion (Oklahoma)

Zion és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat d'Oklahoma. Segons el cens del 2000 tenia 48 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Zion tenia 48 habitants, 16 habitatges, i 12 famílies. La densitat de població era de 10,8 habitants per km².
Dels 16 habitatges en un 37,5% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 56,3% hi vivien parelles casades, en un 12,5% dones solteres, i en un 25% no eren unitats familiars. En el 25% dels habitatges hi vivien persones soles el 18,8% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 3 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,58.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 27,1% tenia menys de 18 anys, un 10,4% entre 18 i 24, un 22,9% entre 25 i 44, un 25% de 45 a 60 i un 14,6% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 36 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 169,2 homes.
La renda mediana per habitatge era de 28.250 $ i la renda mediana per família de 28.250 $. Els homes tenien una renda mediana de 28.750 $ mentre que les dones 13.750 $. La renda per capita de la població era de 6.920 $. Entorn del 18,2% de les famílies i el 15,7% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Zion». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 10 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Zion». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-16. [Consulta: 10 agost 2010].
# Sheldrickita

La sheldrickita és un mineral de la classe dels carbonats. Rep el seu nom en honor de George Michael Sheldrick (1942-), professor de cristal·lografia de la Universitat de Gottingen, Alemanya. Sheldrick és el creador de programes informàtics àmpliament utilitzats per a l'anàlisi d'estructures cristal·lines.

## Característiques

La sheldrickita és un carbonat de fórmula química NaCa₃(CO₃)₂F₃·H₂O. Cristal·litza en el sistema trigonal. La seva duresa a l'escala de Mohs és 3.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la sheldrickita pertany a «05.DC - Carbonats amb anions addicionals, amb H₂O, amb cations grans» juntament amb els següents minerals: ancylita-(Ce), calcioancylita-(Ce), calcioancylita-(Nd), gysinita-(Nd), ancylita-(La), kozoïta-(Nd), kozoïta-(La), kamphaugita-(Y), thomasclarkita-(Y), peterbaylissita, clearcreekita i niveolanita.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a la pedrera Poudrette, al Mont Saint-Hilaire, a Montérégie (Quebec, Canadà). Es tracta de l'únic indret on ha estat trobada aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Sheldrickite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 20 maig 2017].
# Shelif

El sheliff és una varietat d'amazic que és parlat a Algèria. Tradicionalment se'l considera un dialecte del shenwa, un dels dialectes de les llengües zenetes d'Algèria Occidental. Blench (2006) en canvi afirma que aquesta varietat forma part del continu dialectal rifeny.

## Vegeu també

* Riu Chelif del qual shelif és una escriptura alternativa.

## Referències

* ↑ AA list, Blench, ms, 2006