OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Aiguille de Toula

L'Aiguille de Toula és una muntanya de 3.538 metres dels Alps de Graies, que es troba entre les regions de la Vall d'Aosta (Itàlia) i de l'Alta Savoia (França).

## SOUISA

Segons la definició de la SOIUSA, la zona del cim té la següent classificació:
* Gran part: Alps occidentals
* Gran sector: Alps del nord-oest
* Secció: Alps de Graies
* Subsecció: Alps del Mont Blanc
* Supergrup: Massís del Mont Blanc
* Grup: Grup del Mont Blanc
* Subgrup: Grup de la Tour Ronde
* Codi: I/B-7.V-B.2.f/b

## Referències

* ↑ «Aiguille de Toula» (en anglès). SummitPost.org. [Consulta: 27 novembre 2014].
* ↑ «Aiguille de Toula» (en anglès). CamptoCamp. [Consulta: 27 novembre 2014].
* ↑ Marazzi, Sergio. Priuli & Verlucca. Atlante Orografico delle Alpi. SOIUSA (en italià), 2005.
# Baronia de Vilademuls

La Baronia de Vilademuls fou una jurisdicció senyorial centrada en el castell de Vilademuls. Al segle xii pertangué als Vilademuls i era una baronia que estava dintre la demarcació del comtat de Besalú.
El castell de Vilademuls és documentat a mitjan segle xi. Va ser aixecat pel comte de Besalú en fortificar les fronteres del seu comtat contra el comte de Barcelona; esdevingué centre de la baronia de Vilademuls, jurisdicció senyorial que pertangué al segle xii a Ramón Arnau, iniciador del llinatge dels Vilademuls.
Posteriorment en el segle xiii per matrimoni de Maria de Vilademuls i de la Roca amb el comte Hug IV d'Empúries, la baronia (junt amb el castell de la Roca de Perpinyà) estigué sota el domini de la casa d'Empúries, però aquesta situació va durar poc, perquè molt aviat va passar als vescomtes de Rocabertí, després comtes de Peralada, també descendents dels Vilademuls, fins a l'abolició de les senyories.
Al segle xvii comprenia, a més de Vilademuls, Terradelles, Sant Marçal de Quarentella, Vilamarí, Galliners, Viladamí, Parets d’Empordà, Santa Llogaia d'Esterri i Orfes.

## Referències

* ↑ «Baronia de Vilademuls». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Baronia de Vilademuls». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Baronia de Vilademuls». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Can Martinet Rei

Can Martinet Rei és una obra de Maçanet de la Selva (Selva) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici de dues plantes i coberta a dues aigües a façana. Té cinc obertures amb muntants i llindes monolítiques de granit.
Consta d'un conjunt de dues cases, una de les quals (nº 41) és més àmplia que l'altra (nº 39). D'entre totes les obertures de pedra treballada destaca la de la part dreta del primer pis. Consta de motllures a l'ampit, als laterals i a la llinda de notable feina de picapedrer.

## Història

Una de les finestres del primer pis té una inscripció de 1563, encara que deu ser recollida i conservada d'alguna reforma posterior del segle xviii.

## Referències

* 1 2 3 «Can Martinet Rei». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 13 setembre 2017].
# Gilalita

La gilalita és un mineral de la classe dels silicats.

## Característiques

La gilalita és un silicat de fórmula química Cu₅Si₆O$_{17}$·7H₂O. Cristal·litza en el sistema monoclínic. Es troba en forma d'esfèrules de fibres radials, de fins a 0,3 mil·límetres. La seva duresa a l'escala de Mohs és 2.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la gilalita pertany a «09.HE - Silicats sense classificar amb Cu i/o Zn» juntament amb l'apatxita.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta l'any 1980 a la mina Christmas, al districte de Banner del comtat de Gila, a Arizona (Estats Units). També als Estats Units ha estat descrita a la mina Boss, al comtat de Clark (Nevada). Se n'ha trobat gilalita també a São José da Batalha (Ceará, Brasil) i al districte de Lavrion (Grècia).

## Referències

* ↑ «Gilalite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 12 octubre 2016].
* ↑ «Gilalite» (en anglès). Handbook of Mineralogy. [Consulta: 12 octubre 2016].
# Simposi (Xenofont)

El Simposi o banquet (grec : Συμπόσιον) és una obra de l'autor grec Xenofont que va registrar la discussió de Sòcrates i els seus convidats en un simposi organitzat per Calias per a Autòlic, fill de Licó - identificat per alguns estudiosos com el Licó que més tard es va convertir en un dels acusadors de Sòcrates durant el seu judici. L'obra té lloc l'any 421 aC.
Mentre que el Simposi de Plató consisteix en una sèrie de llargs discursos que lloen l'amor, el de Xenofont està dominat per comentaris i rèpliques enginyoses. Sorgeix un duel de paraules entre Sòcrates i Calias, i es demana a cadascú dels participants al simposi que descriguin de què està més orgullós. Totes les respostes són humorístiques o paradoxals; Sòcrates, per exemple, s'enorgulleix dels seus coneixements de l'art del proxenetisme. La història arriba al seu punt culminant quan Sòcrates lloa l'amor de Calias per Autòlic.

## Referències

* ↑ XENOFONTE; Trad. do grego, intro. e notas: Ana Elias Pinheiro. Banquete, Apologia de Sócrates. Universidade de Coimbra: Centro de Estudos Clássicos e Humanísticos, 2008.
* ↑ p. 531, O. Todd, Xenophon IV: Memorabilia, Oeconomicus, Symposium, Apology, Harvard U. Press 1923. Tal associação, no entanto, foi questionada; John Burnet, por exemplo, alega que ela é "extremamente improvável". (p. 151, Plato's Euthyprho, Apology of Socrates, and Crito, Clarendon 1924), e James Adam afirmou que "nada sabemos [do acusador de Sócrates], exceto que ele atuava como porta-voz dos retóricos profissionais" (p. xxvi, Platonis Apologia Socratis, Cambridge University Press 1916). Ver p. 29, T. Brickhouse & N. Smith, Socrates on Trial, Princeton University Press 1989; p. 189, D. Nails, The People of Plato, Hackett 2002.

## Bibliografia

* Strauss, Leo ; Xenophon's Socrates, Ithaca, Cornell University Press, 1972.

## Enllaços externs

* Traducció a l'anglès de Dakyns al Projecte Gutenberg
# Anacleto Ortueta Azcuenaga

Anacleto Ortueta Azcuenaga (Olabeaga, 26 de desembre de 1877 - Bilbao, 7 de novembre de 1959) va ser un historiador i un polític basc d'ideologia nacionalista.

## Biografia

Va treballar com a facultatiu de mines. Va militar en la Joventut Basca bilbaina, on va ser vocal de la seva junta directiva (1904). En 1908 va entrar en el Consell regional del Partit Nacionalista Basc, i deu anys després va ser nomenat diputat per Gernika en representació d'aquest partit. Va ser neutral durant la divisió del partit entre el grup Aberri i la Comunitat Nacionalista Basca. Durant la dictadura de Primo de Rivera va dirigir el diari Euzkadi. En 1930 va signar el Manifest de San Andrés, que es convertiria en el manifest fundacional d'Acció Nacionalista Basca, juntament amb altres personalitats, destacant-se Luis Urrengoetxea Agirre, Justo Gárate i Tomás Bilbao Hospitalet. Posteriorment es va centrar en la seva labor historiogràfica, residint llargues temporades a Catalunya. Durant la Guerra Civil va ser cap de la policia interior de les Milícies Basques. Després de la guerra va ser detingut pels franquistes i jutjat, i com a resultat li foren embargats tots els seus béns.

## Obres

Com a historiador, es va centrar principalment al Regne de Navarra. Va publicar les següents obres:
* Nabarra y la unidad política vasca (1931)
* Vasconia y el imperio de Toledo (1935)
* Sancho el Mayor, rey de los vascos (1963)

## Referències

* ↑ «Ortueta Azcuenaga, Anacleto - Auñamendi Eusko Entziklopedia» (en castellà). Eusko Ikaskuntza. [Consulta: 2 desembre 2021].
# Can Morera

Can Morera és una obra del municipi de les Franqueses del Vallès (Vallès Oriental) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

La façana principal està orientada a ponent. Al seu davant es forma un barri tancat per mitjà d'un conjunt d'edificis complementaris. La casa està formada per tres crugies i tres pisos d'alçada, la façana actual és fruit d'una reforma de finals del segle xix, el cos de la casa és més antic. Ambdós cantonades sobresurten torres de secció quadrada coronades per merlets de perfil sinuós i decorades amb maó a la zona superior. A la dreta de la façana hi ha adossada una altra torre més gran, amb merlets escalonats fets de maó, i una galeria d'arcades de punt rodó. L'edifici cobert a dues vessants té un capcer de perfil sinuós. El gran portal d'accés al barri és de maó pintat vermell. Al seu damunt decoració amb ceràmica i la data 1881. Coronat per portal hi ha uns escultura de pedra. A la part de darrere de la casa hi ha finestres neogòtiques, fetes de maó, d'arc conopial, Aquesta zona també està reformada. Hi ha elements que segueixen el llenguatge del primer modernisme.

## Història

A l'arxiu parroquial es conserva diversa documentació on es fa referència a la casa des del s. XIII. En el fogatge de 1553 apareix Àngela Morera vídua. No tenim cap data documental anterior a la reforma que ens parli de la construcció de la casa. La tipologia és molt simple i no ens dona cap element que ens permeti datar-la. Només coneixem la reforma que va afectar l'interior i a la façana principal a través de la data del portal (1181).

## Referències

* 1 2 «Can Morera». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 3 setembre 2015].
# Tigre Tipu

El Tigre Tipu (oficialment i en anglès Tipu's Tiger o Tippoo's Tiger) és un autòmat del segle XVIII i l'obra d'art, pertanyents a Tipu Sultan, el governant de facto del Regne de Mysore. Representa un tigre atacant a un soldat europeu, més concretament, un sipai de la British East India Company. Es troba actualment en exhibició al Victoria and Albert Museum de Londres.

## Descripció

El Tigre Tipu va ser fet originalment per a Tipu Sultan al Regne de Mysore, aproximadament el 1795. Tipu Sultan utilitzava sistemàticament el tigre com a emblema, en les seves armes, en els uniformes dels seus soldats, i en la decoració dels seus palaus.

## Actualitat

Actualment s'exhibeix al Museu Victoria and Albert de Londres. Els visitants ja no poden operar el mecanisme, ja que el dispositiu es guarda actualment en una vitrina. Un petit model d'aquesta joguina s'exhibeix al palau de fusta de Tipu Sultan a Bengaluru.

## Referències

* ↑ Davis, Richard H. (1999). Lives of Indian Images. American Council of Learned Societies. Princeton University Press. pp. 150-157. ISBN 978-0-691-00520-1. Retrieved 2011-07-16. ""Tipu's Tiger." Painted wood effigy, with mechanical organ. Made in Sri Rangapattana, Karnataka, eighteenth century. Taken by British forces in 1799, presented to East India Company Board of Directors, displayed in India Museum, and later transferred to Victoria and Albert Museum."A
* ↑ Davis, Richard H. Lives of Indian Images. American Council of Learned Societies. Princeton University Press, 1999, p. 150-157. ISBN 9780691005201 [Consulta: 16 juliol 2011]. «"Tipu's Tiger." Painted wood effigy, with mechanical organ. Made in Sri Rangapattana, Karnataka, eighteenth century. Taken by British forces in 1799, presented to East India Company Board of Directors, displayed in India Museum, and later transferred to Victoria and Albert Museum.»
* ↑ Victoria & Albert Museum. «Tipu's Tiger». Londres: Victoria & Albert Museum, 2011. [Consulta: 16 juliol 2011].
* ↑ Brittlebank, K. (1995). "Sakti and Barakat: The Power of Tipu's Tiger. An Examination of the Tiger Emblem of Tipu Sultan of Mysore". Modern Asian Studies 29 (2): 257–269

## Enllaços externs

* Tippoo's Tiger on Victoria & Albert Museum website Arxivat 2006-08-25 a Wayback Machine.
* Sound and Movement animation at the Victoria & Albert Museum web site Arxivat 2011-01-08 a Wayback Machine.
* Tiger - Decorative motif & symbol of Tipu Sultan Arxivat 2007-01-03 a Wayback Machine.
* Tipu biography & Mysore history Arxivat 2007-01-03 a Wayback Machine.
* Mechanical Music Digest Arxivat 2011-07-18 a Wayback Machine.
# Aiguille de la Brenva

L'Aiguille de la Brenva és una muntanya de 3.269 metres dels Alps de Graies, que es troba a la regió de la Vall d'Aosta (Itàlia).

## SOUISA

Segons la definició de la SOIUSA, el cim té la següent classificació:
* Gran part: Alps occidentals
* Gran sector: Alps del nord-oest
* Secció: Alps de Graies
* Subsecció: Alps del Mont Blanc
* Supergrup: Massís del Mont Blanc
* Grup: Grup del Mont Blanc
* Subgrup: Grup de la Tour Ronde
* Codi: I/B-7.V-B.2.f/a

## Referències

* ↑ «Aiguille de la Brenva» (en anglès). SummitPost.org. [Consulta: 27 novembre 2014].
* ↑ «Aiguille de la Brenva» (en anglès). CamptoCamp. [Consulta: 27 novembre 2014].
* ↑ Marazzi, Sergio. Priuli & Verlucca. Atlante Orografico delle Alpi. SOIUSA (en italià), 2005.

## Bibliografia complementària

* Gaston Rébuffat. Le massif du Mont-Blanc - Les 100 plus belles courses (en francès). Éditions Denoël, 1973. ISBN 978-84-96192-92-8.
* Lindsay Griffin. Mont Blanc Massif - Selected Climbs vol. 1 (en anglès). Alpine Club, 1990. ISBN 9780900523571.
# Batalla del llac Vadimonis (283 aC)

La batalla del llac Vadimonis es va lliurar l'any 283 aC entre Roma i les forces combinades dels etruscs i la tribu gal·la dels bois. L'exèrcit romà va ser encapçalat pel cònsol Publi Corneli Dolabel·la. El resultat va ser una victòria romana.
Segons Appià i Dió Cassi, la campanya de Dolabel·la contra els bois es va produir després de derrotar el cabdill Britomaris dels sènons, que havien derrotat a Luci Cecili Dènter l'any anterior.

## Referències

* ↑ Segons Apia Arxivat 2009-03-31 a Wayback Machine.
* ↑ Smith, William (ed.). «Vadimonis lacus». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 12 novembre 2022].
# Can Martí (Sant Julià de Ramis)

Can Martí és una obra de Sant Julià de Ramis (Gironès) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Masia en forma de "L", amb entrada per porta dovellada a migjorn al cos central, de teulat a doble vessant. És de tres crugies perpendiculars a façana, de planta baixa i pis. Al costat esquerre hi ha una mena de torre coberta a doble vessant i amb dos finestres d'arc de punt rodó i amb restes de dovelles de calcària nummulítica que semblen tretes d'un altre lloc. Damunt la porta hi ha una finestra de llinda plana. El cos lateral perpendicular a la façana té una entrada secundària per una escala exterior de pedra que crea una mena de pati en el nexe dels dos cossos. Els baixos d'aquest cos són un aparcament.
La façana lateral a est té una obertura actual de llinda plana, a la que dona l'actual menjador.

## Referències

* 1 2 «Can Martí». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 28 febrer 2019].
# Senel Paz

Senel Paz (Fomento, Sancti Spíritus, 1950) és un escriptor i guionista de cinema cubà. És, a més, autor d'obres de teatre, contes i novel·les, les quals han estat traduïdes a diversos idiomes.
És conegut principalment en l'àmbit internacional pel seu conte El bosque, el lobo y el hombre nuevo, pel qual li va ser atorgat el Premi Juan Rulfo i que fou adaptat al cinema com la pel·lícula Fresa y chocolate (1994), premiada pel millor guió en el XIV Festival Internacional de Cinema Llatinoamericà celebrat a l'Havana i únic film cubà nominat al Premi Oscar en la categoria de Millor Pel·lícula Estrangera.
Autor dels guions de populars pel·lícules com: Una novia para David i Adorables mentiras, així com de tres curts de ficció. Ha col·laborat també en el guió dels films: Lista de espera, Un paraíso bajo las estrellas, Malena és un nombre de tango, Cosas que dejé en la Habana i Una rosa de Francia.
S'ha dedicat, a més, a l'ensenyament i assessoria en el camp de la dramatúrgia cinematogràfica, dins i fora de Cuba, i va coordinar durant tres cursos la càtedra de guions de l'Escola Internacional de Cinema i Televisió de San Antonio de los Baños.

## Obres publicades

* 2007: En el cielo con diamantes, novel·la.
* 2004: No le digas que la quieres, contes.
* 1993: Las hermanas, contes.
* 1989: Los muchachos se divierten, contes.
* 1983: El rey en el jardín, novel·la.
* 1980: El niño aquel, contes.

## Notes i referències

* ↑ Blanco, Maria Luisa «"La revolución no se ha alimentado de la crítica"». El País, 19-02-2007 [Consulta: 2 setembre 2017].
* ↑ Flash back a Fresa y Chocolate, sitio digital 'CubaDebate', 25 de abril de 2011.
* ↑ Biografía: Senel Paz, sitio digital 'Escritores.org'.

## Enllaços externs

* Juliana Boersner, Senel Paz va rebre el Premi Casa d'Amèrica a Portugal Arxivat 2013-09-22 a Wayback Machine..
# Slovenská Volová

Slovenská Volová és un poble i municipi d'Eslovàquia. Es troba a la regió de Prešov, al nord del país.

## Història

La primera referència escrita de la vila data del 1451.
# Amatitlania

Amatitlania és un gènere de peixos de la família dels cíclids i de l'ordre dels perciformes.

## Taxonomia

* Amatitlania coatepeque (Schmitter-Soto, 2007)
* Amatitlania kanna (Schmitter-Soto, 2007)
* Amatitlania nigrofasciata (Günther, 1867)
* Amatitlania siquia (Schmitter-Soto, 2007)

## Referències

* 1 2 3 Schmitter-Soto, J.J. 2007. A systematic revision of the genus Archocentrus (Perciformes: Cichlidae), with the description of two new genera and six new species. Zootaxa, 1603: 1–78.
* ↑ Günther, A. 1867. On the fishes of the states of Central America, founded upon specimens collected in fresh and marine waters of various parts of that country by Messrs. Salvin and Godman and Capt. J. M. Dow. Proceedings of the Zoological Society of London. 1866 (pt 3): 600-604.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ AQUATAB.NET
* ↑ FishBase (anglès)
# Campodimele

Campodimele és un comune (municipi) de la província de Latina, a la regió italiana del Laci. Està situat en un turó càrstic escarpat, entre les serralades dels Monts Ausons i els Monts Auruncs.
L'economia es basa principalment en l'agricultura.
Campodimele limita amb els següents municipis: Esperia, Fondi, Itri, Lenola, Pico i Pontecorvo.
A 1 de gener de 2019 tenia 605 habitants.

## Història

Campus Mellis es va aixecar probablement sobre les ruïnes d'Apiola, una ciutat llatina molt antiga, destruïda per Tarquini Prisc, cinquè rei de Roma (579 aC); les ruïnes d'Apiolae són visibles a uns 6 km de l'actual centre històric de Campodimele. Al segle vi, els llombards van establir el primer assentament fortificat, mentre que al segle següent va formar part de les possessions de l'abadia de Montecassino.
A partir del 916, va ser part del ducat de Gaeta. El "camp de Melle" es torna a mencionar en una donació del cònsol de Fondi el 1072. El 1087, el papa Víctor III té una llista de la propietat de l'abadia esculpida a la porta de bronze de la basílica de Montecassino. El 1384, va passar a ser una possessió de la família Ceatani de Fondi, però el 1497 el rei Frederic III de Nàpols va cedir el comtat de Fondi amb els ducats dels voltants, inclòs Campodimele, a la família Colonna.
L'any 1534 Giulia Gonzaga va fugir aquí del pirata algerià Barbarossa. El 1591, el feu va ser heretat per Luigi Carafa, príncep de Stigliano.
Campodimele va obtenir els drets municipals el 1813.
Durant la Segona Guerra Mundial, la Línia Gustav va passar per Campodimele. Alberto Moravia, que havia estat deportat aquí, es va inspirar en els esdeveniments de l'època per a la seva novel·la La Ciociara.

## Llocs d'interès

* Les muralles (segle XI dC).
* Monestir de Sant'Onofrio, fundat per Desideri de Montecassino al segle xi.
* Església parroquial de San Michele Arcangelo, construïda al segle xi sobre un temple pagà preexistent.
* Església de l'Annunziata (segle XIII).

## Referències

* ↑ ISTAT - Resident population on 1st January

## Enllaços externs

* web oficial (italià)
# Tigre de Bali

El tigre de Bali (Panthera tigris balica) és una subespècie extinta de tigre (Panthera tigris). Era la subespècie més petita i fou la primera a extingir-se, l'any 1937. L'extinció fou deguda al fet que Bali és una illa petita on el tigre tenia un hàbitat reduït i era vulnerable a la destrucció d'hàbitat. El creixement de la població i l'arribada del turisme reduí progressivament l'hàbitat del tigre de Bali fins que finalment s'extingí.
El tigre de Bali s'assemblava molt al tigre de Java (P. t. sondaica). Segons alguns autors, aquests dos grups formen una espècie pròpia, Panthera sondaica.
# Batalla del llac Vadimonis

Batalla del llac Vadimonis té aquests significats:
* Batalla del llac Vadimonis (310 aC), combat entre la República Romana i els etruscs dins de la segona guerra samnita.
* Batalla del llac Vadimonis (283 aC), combat entre la República Romana i una força combinada de gals i etruscs en les guerres romanogal·les.
# Calystegia

Calystegia és un gènere de plantes que conté unes 25 espècies. Aquest gènere té una distribució cosmopolita en les regions temperades i subtropicals però aproximadament la meita de les seves espècies són endemismes de Califòrnia Són plantes herbàcies anuals o perennes de tija flexible que fan d'1 a 5 metres de llargada. Les seves flors tenen la forma de trompetes, 3-10 cm de diàmetre de color blanc o rosades i de vegades tenen la part basal del calze inflada.
Aquest gènere està relacionat estretament amb el de les corretjoles (Convolvulus) Algunes espècies, especialment Calystegia sepium i C. silvatica, són males herbes problemàtiques però d'altres es cultiven com planta ornamental per les seves flors
El nom d'aquest gènere deriva de les paraules del grec kalux, "copa", i stegos, "una coberta", que significa "una copa que cobreix".

## Algunes espècies

* Calystegia affinis
* Calystegia atriplicifolia – Nightblooming False Bindweed
* Calystegia catesbiana – Catesby's False Bindweed
* Calystegia collina – Coast Range False Bindweed
* Calystegia hederacea –
* Calystegia japonica –
* Calystegia longipes – Paiute False Bindweed, Plateau Morningglory
* Calystegia macaunii – Macoun's False Bindweed
* Calystegia macrostegia – Island False Bindweed
* Calystegia malacophylla – Sierra False Bindweed
* Calystegia occidentalis – Chaparral False Bindweed
* Calystegia peirsonii – Peirson's False Bindweed
* Calystegia pellita – Hairy False Bindweed
* Calystegia pulchra – Hairy Bindweed
* Calystegia purpurata – Pacific False Bindweed
* Calystegia sepium – Campaneta de la Mare de Déu, Large Bindweed, Hedge Bindweed, Bearbind, Hedgebell
* Calystegia silvatica – Great Bindweed, Shortstalk Bindweed
* Calystegia soldanella – Campaneta de mar, Sea Bindweed, Seashore False Bindweed, Beach Morning Glory
* Calystegia spithamaea – Low False Bindweed, Upright Bindweed
* Calystegia stebbinsii – Stebbins' False Bindweed, Stebbins' Morning Glory
* Calystegia subacaulis – Hillside False Bindweed
* Calystegia tuguriorium – de Nova Zelanda, Pōuwhiwhi, Pōwhiwhi, Rarotawake

## Referències

* Flora of China: Calystegia
# Seneghe

Seneghe (en sard, Sèneghe) és un municipi italià, dins de la província d'Oristany. L'any 2007 tenia 1.972 habitants. Es troba a la regió de Montiferru. Limita amb els municipis de Bonarcado, Cuglieri, Milis, Narbolia, Santu Lussurgiu i San Vero Milis.

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2005- | Antonio Casula | Llista cívica |