OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Macrostòmides

Els macrostòmides (Macrostomida) constitueixen un grup de petits turbel·laris basals de vida lliure que habiten entorns d'aigua dolça, salobre i marina. El nom del tàxon fou donat per Josef Meixner (1924). Actualment es coneixen 260 espècies de macrostòmids.
De la mateixa manera que molts altres tàxons, la categoria taxonòmica dels macrostòmids no està gaire clara.

## Descripció

Els macrostòmides són petits (~0,5 a 5 mm de longitud), i generalment són microturbel·laris molt transparents, normalment de secció rodona, i només les formes més grans estan aplanades dorsoventralment. Es poden diferenciar d'altres animals emparentats per tenir una faringe i intestí simples, un únic parell de cordons nerviosos laterals, i per l'absència d'un estatocit.

## Ecologia i distribució

Els macrostòmides són membres d'un gran ventall de faunes aquàtiques, des del meiobentos, epibentos, al plàncton. A més a més, es poden trobar en hàbitats marins, salobres, i d'aigua dolça, i moltes formes són particularment abundants al meiobentos intermareal, on poden ser exposats a condicions ambientals altament variables. També hi ha moltes formes submareals i de les profunditats marines. Es poden trobar a tots els grans cossos d'aigua de tot el món, i a l'aigua dolça de tots els continents, exceptuant l'Antàrtida.

## Referències

* ↑ Toon Janssen, Dita B. Vizoso, Gregor Schulte, D. Timothy J. Littlewood, Andrea Waeschenbach, Lukas Shärer, 2015. The first multi-gene phylogeny of the Macrostomorpha shed light on the evolution of sexual and asexual reproduction in basal Platyhelminthes. Molecular Phylogenetics and Evolution 92: 82-107.
* 1 2 Meixner, J. 1924. Über das Ovarium von Microstomum lineare (Müll.) und die Abscheidungsfolge des Schalen- und Dottermaterials bei rhabdocoelen Turbellarien. Zool. Anz. 58:195-213.
* 1 2 Tyler, S., Schilling, S., Hooge, M., and Bush L. F. (comp.) (2006-2009) Turbellarian taxonomic database. Version 1.5 http://turbellaria.umaine.edu/turb2.php?action=1&code=2775 Arxivat 2010-05-14 a Wayback Machine.

## Enllaços externs

* Turbellarian Taxonomic Database: Una llista de la taxonomia dels turbel·laris (http://turbellaria.umaine.edu)
* Macrostomorpha Taxonomy and Phylogeny EDIT Scratchpad (http://macrostomorpha.info)
# Tossal Gros de Miramar

El tossal Gros de Miramar és una petita serra que se situa entre els rius Francolí i Gaià, amb una notable diversitat faunística. És situada a cavall de les comarques de l'Alt Camp i la Conca de Barberà.
L'Espai Natural Protegit del Tossal Gros de Miramar va ser incorporat al PEIN pel Decret 328/1992, pel qual s'aprovava el PEIN. Aquest Espai va ser declarat per primera vegada com a com a LIC el 1997, com a ZEPA el 2005 i, posteriorment, va ser ampliat mitjançant l'Acord del Govern 112/2006, de 5 de setembre, que va aprovar la xarxa Natura 2000 a Catalunya (DOGC 4735, de 6-10-2006). Així mateix, mitjançant el Pla especial se'n va fer la delimitació definitiva. Aquest Pla complementa el règim normatiu bàsic de protecció establert pel PEIN amb determinacions específiques per a aquest Espai.

## Medi físic

La geologia del tossal Gros de Miramar està conformada per materials calcaris. Els afloraments de calcàries del Muschelkalk són evidents i generen rocams i cingles.

## Vegetació

El paisatge vegetal del tossa Gros de Miramar és una mostra representativa de les comunitats secundàries i permanents del domini de l'alzinar litoral.

## Fauna

El Tossal Gros de Miramar presenta una notable diversitat faunística. És remarcable per la conservació d'un element mediterrani característic de la Catalunya sud i del lludrió ibèric o bívia ibèrica (Chalcides bedriagai).
Hi ha una ornitofauna ben desenvolupada, així com espècies de rèptils de gran interès. les espècies presents són: Banyarriquer del roure (Cerambyx cerdo), graèllsia (Graellsia isabelae), escanyapolls (Lucanus cervus), tortuga de rierol (Miniopterus schreibersi), ratpenat d'orelles dentades (Myotis emarginatus), ratpenat de ferradura gros (Rhinolophus ferrumequinum), etc
Espècies d'ocells presents al Tossal Gros de Miramar són: Àguila marcenca (Circaetus gallicus), àguila daurada (Aquila chrysaetos), àguila calçada comuna (Hieraaetus pennatus), àliga cuabarrada (Hieraaetus fasciatus), falcó pelegrí (Falco peregrinus), duc eurasiàtic (Bubo bubo), enganyapastors europeu (Caprimulgus europaeus), terrerola vulgar (Calandrella brachydactyla), cogullada fosca (Galerida theklae), cotoliu (Lullula arborea), tallareta cuallarga (Sylvia undata), hortalà (Emberiza hortulana).

## Impactes

Les comunitats vegetals tenen un elevat risc d'incendi i algunes de les espècies d'ocells i rèptils que conté són força fràgils. Malauradament el risc d'incendis s'ha manifestat amb virulència, atesa l'accessibilitat, les característiques de la vegetació i la influència del mestral.
L'Espai presenta espècies naturalment vulnerables, com són la comunitat ornítica i, sobretot, fauna herpètica interessant, com el lludrió ibèric.

## Usos del sòl

* Boscos - 57,55 %
* Vegetació arbustiva i herbàcia - 39,68 %
* Terres agrícoles i àrees antròpiques - 2,77 %

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «Tossal Gros de Miramar». Departament de Territori i Sostenibilitat. [Consulta: 12 novembre 2019].
# Poliodòntids

Els poliodòntids (Polyodontidae), coneguts com a peixos espàtula, són una família de peixos actinopterigis de l'ordre acipenseriformes. Són peixos de riu distribuïts per la Xina i Amèrica del Nord. El registre fòssil mostra que són un grupmolt primitiu que aparegué fa més de 300 milions d'anys.
La boca sembla una espàtula i té dues petites barbes, amb dents diminuts. La pell no té escates excepte unes poques sobre el peduncle se l'aleta caudal heterocerca; fenedures de les brànquies llargues i molt nombroses.
Són peixos ossis i no estan empàrentats amb els condrictis o taurons, però morfològicament hi tenen certa semblança, ja que tenen esquelet cartilaginós i una aleta caudal semblant.
Els seus orígens evolutius rauen en l'antic supercontinent de Lauràsia.

## Taxonomia

* Gènere Polyodon (Lacepède, 1797)
** Polyodon spathula (Walbaum, 1792) - peix espàtula americà o del Mississipi.
* Gènere Psephurus (Günther, 1873)
** Psephurus gladius (Martens, 1862) - peix espàtula xinès.

## Referències

* 1 2 Nelson, J.S., 1984. Fishes of the world. 2ª edición. John Wiley & Sons, Inc., New York. 523 p.
* ↑ Díaz i Santos, 1998, p. 46.
* "Polyodontidae". FishBase. Ed. Rainer Froese and Daniel Pauly. febrer 2008 version. N.p.: FishBase, 2008.

## Bibliografia

* Díaz, J.; Santos, T. Zoología: Aproximación evolutiva a la diversidad y organización de los animales (en castellà). Editorial Síntesis, 1998. ISBN 84-7738-591-2.
# Can Vendrell de Su

Can Vendrell de Su, és una casa del nucli de Su que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic Català de Riner (Solsonès). A tocar hi trobem el Carrer Fosc de Su que també forma part de l'nventari de patrimoni català.

## Descripció

Masia de planta rectangular, amb teulada a doble vessant. Consta de planta baixa i dos pisos. La façana principal, orientada a la cara sud, té una porta d'arc de mig punt dovellada, una porta llindada amb un arc gòtic a sobre i, al primer pis, una finestra emmarcada per dues columnes, que tenen la part inferior decorada i un arc conopial. Hi ha petites obertures allindanades a les quatre cares. A la cara sud, hi ha una gran finestra emmarcada per columnes amb la part inferior decorada i a sobre un guardapols en forma de ziga-zaga; a sobre del guardapols hi ha una au en relleu amb una inscripció. A la cara nord-oest, hi ha una gran terrassa a la part superior. La cara oest pertany a la primera fase d'edificació de la casa i hi ha un finestral romànic, bipartit per una petita columna i amb arcs de mig punt. L'interior està molt reformat; la planta baixa té sòl de pedra i coberta amb volta de canó. Adossades a la casa hi ha dues masies del segle xv (1497), Can Miquel i Can Grà. El parament és de carreus irregulars, no en filades.

### Notícies històriques

La casa Vendrell correspon a la dels antics castlans del lloc. Al segle xi, pertany als senyors de Cervera, posteriorment passà als vescomtes de Cardona, però dins el comtat d'Urgell. Al segle xvi (1511), és quan es varen fer grans reformes a la casa per engrandir-la i passà ja a anomenar-se Can Vendrell. Construí la casa Jorba de Barcelona. Abans de fer aquesta ampliació del castell, l'any 1497, s'hi construïren dues cases adjuntes: Can Miquel i Can Grà. L'any 1753, mentre es prosseguien les obres a la Casa Gran del Miracle, hi consta com a administrador Saldoni Vendrell i Francesc Thoma.

## Referències

* 1 2 «Can Vendrell». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 18 setembre 2014].

## Vegeu també

* Llista de monuments del Solsonès
# Macrothylacia rubi

Macrothylacia rubi és una espècie de lepidòpter ditrisi de la família dels lasiocàmpids (Lasiocampidae).

## Morfologia

L'envergadura del mascle va de 18 a 25 mm.

## Distribució

De l'Europa occidental a l'Àsia central.

## Hàbitat

Erms, matolls, boscos clars, tanques.

## Comportament

El període de vol va del maig al juliol; una generació. Els mascles són actius dia i nit, les femelles a la nit.
Les plantes nutrícies són nombroses espècies d'esbarzers, diversos arbustos, herbàcies (Fragaria, Potentilla), etc.
Les larves no són irritants, s'enrotllen com un anell si són molestades; després de buscar refugi passen l'hivern amagades i esdevenen crisàlides a la primavera.

## Sistemàtica

L'espècie va ser descrita pel naturalista suec Carl von Linné el 1758, sota el nom inicial de Phalaena rubi.

### Sinonímia

* Phalaena rubi Linné, 1758
* Macrothylacia pygmaea Reuter, 1893
* Macrothylacia rubi ab. transfuga Krulikowsky, 1908

## Galeria

* Ous
* Larva
* Larva
* Larva enrotllant-se en anell
* Larva parasitada
* Adult
* Adult
* Mascle - Mussidan - Muséum de Tolosa
* Femella - Mussidan - Muséum de Tolosa

## Referències

* ↑ «BioLib - Macrothylacia rubi» (en anglès). [Consulta: 7 juliol 2024].
* ↑ Linnaeus, 1758; Syst.
* ↑ Krulikowsky, 1908; Soc.

## Enllaços externs

* Funet: Macrothylacia (en)
* Biodiversidad Virtual: Macrothylacia rubi (castellà)
# Himantura gerrardi

Himantura gerrardi és una espècie de peix pertanyent a la família dels dasiàtids present des de l'Índia fins a Nova Guinea i el Japó, incloent-hi el riu Ganges. N'hi ha registres del mar Roig i de l'Àfrica Oriental però s'han de confirmar.
És un peix d'aigua marina i salabrosa, demersal i de clima tropical que viu fins als 50 m de fondària, el qual viu a la plataforma continental sobre fons de sorra i fang de les aigües costaneres i desembocadures dels rius. Pot arribar a fer 2 m de llargària. És ovovivípar. Menja crustacis bentònics (com ara, gambes, crancs i petites llagostes). És inofensiu per als humans i la seua pell i carn s'assequen o s'utilitzen per produir cuir i elaborar carteres i bosses. El seu cartílag també és apreciat.

## Referències

* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* ↑ Kailola, P.J., 1987. The fishes of Papua Nova Guinea|Papua New Guinea. A revised and annotated checklist. Vol. 1. Myxinidae to Synbranchidae. Research Bulletin Núm. 41. Department of Fisheries and Marine Resources, Port Moresby, Papua Nova Guinea. 194 p.
* ↑ Masuda, H., K. Amaoka, C. Araga, T. Uyeno i T. Yoshino, 1984. The fishes of the Japanese Archipelago. Vol. 1. Tokai University Press, Tòquio, Japó. 437 p.
* ↑ Ishihara, H., T. Taniuchi, S. Tanaka i M.P. Srivastava, 1998. Investigation of the freshwater elasmobranchs in the River Ganges. P. 41-55. A: Adaptability and conservation of freshwater elasmobranchs. Report of Research Project, Grant-in-Aid for International Scientific Research (Field Research) in the financial year of 1996 and 1997. 119 p.
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* 1 2 Compagno, L.J.V., D.A. Ebert i M.J. Smale, 1989. Guide to the sharks and rays of southern Africa. New Holland (Publ.) Ltd., Londres. 158 p.
* 1 2 Last, P.R. i L.J.V. Compagno, 1999. Dasyatididae. Stingrays. p. 1479-1505.
* ↑ Kapoor, D., R. Dayal i A.G. Ponniah, 2002. Fish biodiversity of India. National Bureau of Fish Genetic Resources Lucknow, Índia. 775 p.
* ↑ Last, P.R. i L.J.V. Compagno, 1999. Dasyatididae. Stingrays. p. 1479-1505. A: K.E. Carpenter i V.H. Niem (eds.) FAO species identification guide for fishery purposes. The living marine resources of the Western Central Pacific. Vol. 3. Batoid fishes, chimaeras and bony fishes part 1 (Elopidae to Linophrynidae). FAO, Roma.
* ↑ Dulvy, N.K. i J.D. Reynolds, 1997. Evolutionary transitions among egg-laying, live-bearing and maternal inputs in sharks and rays. Proc. R. Soc. Lond., Ser. B: Biol. Sci. 264:1309-1315.
* ↑ Breder, C.M. i D.E. Rosen, 1966. Modes of reproduction in fishes. T.F.H. Publications, Neptune City, Nova Jersey, Estats Units. 941 p.
* ↑ White, W.T., P.R. Last, J.D. Stevens, G.K. Yearsley, Fahmi and Dharmadi, 2006. Economically important sharks and rays of Indonesia. (Hiu dan pari yang bernilai ekonomis penting di Indonesia). Australian Centre for International Agricultural Research, Canberra, Austràlia.

## Enllaços externs

* BioLib (anglès)
* AQUATAB
* Encyclopedia of Life (anglès)
# Torresmenudas

Torresmenudas és un municipi de la província de Salamanca a la comunitat autònoma de Castella i Lleó. Limita al Nord amb Zamayón i Valdelosa, a l'Est amb Forfoleda, al Sud amb Almenara de Tormes i a l'Oest amb Aldearrodrigo.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1991 | 1996 | 2001 | 2004 |
| 272 | 245 | 208 | 207 |

## Enllaços externs

* Enllaç a Wikisalamanca Arxivat 2008-10-08 a Wayback Machine.
# Alfred Quidant

Alfred Quidant (Lió, 7 de desembre de 1815 - París, 9 d'octubre de 1893) va ser un pianista, compositor i professor de música francès.
Fill d'un comerciant d'instruments musicals. Va començar a estudiar música i piano a la seva ciutat natal. En 1831 amb només setze anys va anar a estudiar al Conservatori de París, però va durar molt poc doncs va interrompre els seus estudis per treballar per Sébastien Érard com demostrador de piano, un treball que va mantenir durant més de trenta anys. Perfeccionà els seus talents com a pianista estudiant amb perseveració, i sempre contractat per la casa Érad, fent lluir els seus productes en totes les exposicions industrials. Entre els seus alumnes destaquen Emil von Sauer, Conrad Ansorge i Arthur De Greef. Quidant va tenir un fill nomenat R. Alfred Quidant (1856-1933).
Quidant va escriure principalment música viva, que es va fer popular durant el seu temps. Va compondre moltes peces brillants pel piano escrites amb la fi de fer lluir els recursos de l'instrument de la casa Érard.

## Obres seleccionades

* El festival del poble, gran vals
* Fantasia, en forma de vals cromàtic
* Canticle o Salon Fantasy, op. 13
* Mazeppa, gran estudi al galop, op. 21
* Great Waltz Study, op. 29
* The March of the Universe, Fantasy, Op. 34
* The Music Clock, Whim, op. 35.

## Referències

* ↑ François-Joseph, Fétis (1870). Biografia universal dels músics i bibliografia general de la música, volum 7. París: Firmin Didot frères, fils et cie. pàg. 152. OCLC 775587324.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa, vol. 48, pàg. 1082. (ISBN 84-239-4548-0)
# Josep Xirau i Palau

Josep Xirau i Palau (Figueres, Alt Empordà, 1893 - Vilafranca de Mar, 1982) fou un advocat català, germà d'Antoni Xirau i Palau i de Joaquim Xirau i Palau. Va estar casat amb la fotògrafa Mey Rahola de Falgàs.

## Biografia

Era fill de Ramon Xirau i Llorens, advocat, i de Maria del Remei Palau i Reig. Es llicencià en dret a la Universitat de Barcelona, i després de completar estudis a Suïssa, Alemanya i Itàlia, fou catedràtic de dret processal a les Universitats de Múrcia i Sevilla, fins que el 1925 fou nomenat catedràtic a la Universitat de Barcelona. També col·laborà al diari L'Opinió, tot i que es decantà finalment cap al socialisme.
Fou fundador el 1923 de la Unió Socialista de Catalunya amb Rafael Campalans i Puig i Manuel Serra Moret, per aquest partit fou elegit diputat per Barcelona província a les eleccions generals espanyoles de 1931. Fou membre de la Comissió Política Assessora de la Generalitat de Catalunya. Del 1937 al 1938 fou director de l'Escola d'Administració Pública de Catalunya.
Al final de la guerra civil, fuig amb la seva família cap a França, i s'instal·la a Paris on obté una feina a la UNESCO.

## Obres

* El concepto de la donación (1917)
* Eugenio Huber: su vida y su obra (1923)
* Le condizioni del processo civile in Spagna (1925)
* La funzione giurisdizionale e l'equità (1927)

## Referències

* ↑ Biografia d'Antoni Xirau i Palau a MemòriaEsquerra.cat. La HíperEnciclopèdia Històrica d'Esquerra Republicana. [Consulta: 6-04-2021].
* ↑ Fitxa del Congrés dels Diputats
* ↑ Membres de la CJA el 1932-1939

## Enllaços externs

* «Josep Xirau i Palau». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* Josep Xirau Arxivat 2020-09-30 a Wayback Machine. al portal de la Universitat Carles III
# Porta Fredkin

La porta Fredkin (també porta CSWAP i porta lògica conservadora) és un circuit computacional adequat per a la computació reversible, inventat per Edward Fredkin. És universal, el que significa que qualsevol operació lògica o aritmètica es pot construir completament amb portes de Fredkin. La porta Fredkin és un circuit o dispositiu amb tres entrades i tres sortides que transmet el primer bit sense canvis i intercanvia els dos últims bits si, i només si, el primer bit és 1.
La porta Fredkin bàsica és una porta d'intercanvi controlada que mapeja tres entrades (C, I$_1$, I₂) a tres sortides (C, O$_1$, O₂). L'entrada C s'assigna directament a la sortida C. Si C = 0, no es realitza cap intercanvi; I$_1$ mapa a O$_1$, i I₂ mapa a O₂. En cas contrari, les dues sortides s'intercanvien de manera que I$_1$ s'assigni a O₂ i I₂ s'assigni a O$_1$. És fàcil veure que aquest circuit és reversible, és a dir, es "desfà" quan es corre cap enrere. Una porta de Fredkin generalitzada n × n passa les seves primeres n−2 entrades sense canvis a les sortides corresponents, i intercanvia les seves dues últimes sortides si i només si les primeres n−2 entrades són totes 1.
La porta Fredkin és la porta reversible de tres bits que intercanvia els dos últims bits si, i només si, el primer bit és 1.
| Taula de la veritat i Forma de matriu de permutació ENTRADA SORTIDA C I$_1$ I₂ C O$_1$ O₂  0  0  0  0  0  0 0 0 1 0 0 1 0 1 0 0 1 0 0 1 1 0 1 1 1 0 0 1 0 0 1 0 1 1 1 0 1 1 0 1 0 1 1 1 1 1 1 1 | ${\begin{bmatrix}1&0&0&0&0&0&0&0\\0&1&0&0&0&0&0&0\\0&0&1&0&0&0&0&0\\0&0&0&1&0&0&0&0\\0&0&0&0&1&0&0&0\\0&0&0&0&0&0&1&0\\0&0&0&0&0&1&0&0\\0&0&0&0&0&0&0&1\\\end{bmatrix}}$ |
Té la propietat útil que els nombres de 0 i 1 es conserven a tot arreu, la qual cosa en el model de boles de billar significa que es surt el mateix nombre de boles que l'entrada. Això es correspon molt bé amb la conservació de la massa en física i ajuda a demostrar que el model no és un malbaratament.
El 25 de març de 2016, investigadors de la Universitat Griffith i la Universitat de Queensland van anunciar que havien construït una porta Fredkin quàntica que utilitza l'entrellat quàntic de partícules de llum per intercanviar qubits. La disponibilitat de portes quàntiques de Fredkin pot facilitar la construcció d'ordinadors quàntics.

## Referències

* ↑ Patel, Raj B.; Ho, Joseph; Ferreyrol, Franck; Ralph, Timothy C.; Pryde, Geoff J. «A quantum Fredkin gate» (en anglès). Science Advances, 2, 3, 04-03-2016, pàg. e1501531. DOI: 10.1126/sciadv.1501531. ISSN: 2375-2548. PMC: PMC4820377. PMID: 27051868.
* ↑ Brown, Julian, The Quest for the Quantum Computer, New York : Touchstone, 2000.
* ↑ Patel, Raj B.; Ho, Joseph; Ferreyrol, Franck; Ralph, Timothy C.; Pryde, Geoff J. «A quantum Fredkin gate». Science Advances, 2, 3, 04-03-2016, pàg. e1501531. DOI: 10.1126/sciadv.1501531. ISSN: 2375-2548.
* ↑ «Quantum computing is now a big step closer thanks to a new breakthrough: The Fredkin gate».
* ↑ A quantum Fredkin gate Raj B. Patel, Joseph Ho, Franck Ferreyrol, Timothy C. Ralph and Geoff J. Pryde, Science Advances, 25 Mar 2016, Vol. 2, no. 3, e1501531, DOI: 10.1126/sciadv.1501531
# Campionat de Catalunya d'escacs de 2009

El Campionat de Catalunya d'escacs de 2009 fou un torneig d'escacs que es va disputar del 16 i el 23 de maig de 2009 a l'Hotel Sansi de Lleida, per decidir el campió absolut de Catalunya de 2009. Fou organitzat pel Club Escacs Lleida, amb l'arbitratge de Manolo Navarro, Imma Montoliu com a directora i Josep Maria Camell com a delegat federatiu. El torneig fou jugat pel sistema d'eliminatòries amb 16 jugadors. El campió fou Josep Manuel López Martínez per primer cop.

## Participants

Relació dels 16 participants en el Campionat de Catalunya de 2009:
    Núm.TítolJugadorEloClub 1GMJosep Manuel López Martínez2557UGA 2GMMarc Narciso Dublan2534UE. Montcada 3GMJordi Magem i Badals2531SCC Sabadell 4GMJosep Oms i Pallisé2522CE. Lleida 5MIDaniel Alsina i Leal2503UGA 6MIJoan Fluvià Poyatos2469UGA 7MIXavier Vila Gázquez2449UGA 8MCAntoni Gual Pascual2447EEB 9MFÀlvar Alonso Rosell2442CE. Gerunda 10MIJordi Fluvià Poyatos2442UGA 11MIJoan Mellado Triviño2427SCC Sabadell 12MIVíctor Manuel Vehí Bach2393EEB 13MCEnrique Fernández Aguado2328Sitges 14MCFrancesc Xavier Farran Martos2238CE. Tarragona 15MCDavid Monell Camarasa2212CE. Tarragona 16Marc Prujà Ramírez de Cartagena2180CE. Gerunda

## Resultats

Els resultats del campionat foren:
| Vuitens de final | Vuitens de final | Vuitens de final | Quarts de final | Quarts de final | Quarts de final | Semifinal | Semifinal | Semifinal | Final | Final | Final |
| 1 | Josep Manuel López | 2 |
| 16 | Marc Prujà | 0 |
| 16 | Marc Prujà | 0 | 1 | Josep Manuel López | 1½ |
| | | | 9 | Àlvar Alonso | ½ |
| 8 | Antoni Gual | 0 | 9 | Àlvar Alonso | ½ |
| 9 | Àlvar Alonso | 2 | | | |
| 9 | Àlvar Alonso | 2 | | | | 1 | Josep Manuel López | 1* |
| | | | | | | 4 | Josep Oms | 1 |
| 5 | Daniel Alsina | 1½ | | | | 4 | Josep Oms | 1 |
| 12 | Víctor Manuel Vehí | ½ | | | | | | |
| 12 | Víctor Manuel Vehí | ½ | 5 | Daniel Alsina | ½ | | | |
| | | | 4 | Josep Oms | 1½ | | | |
| 4 | Josep Oms | 2 | 4 | Josep Oms | 1½ | | | |
| 13 | Enrique Fernández | 0 | | | | | | |
| 13 | Enrique Fernández | 0 | | | | | | | 1 | Josep Manuel López | 1½ |
| | | | | | | | | | 3 | Jordi Magem | ½ |
| 3 | Jordi Magem | 2 | | | | | | | 3 | Jordi Magem | ½ |
| 14 | Francesc X. Farran | 0 | | | | | | |
| 14 | Francesc X. Farran | 0 | 6 | Joan Fluvià | ½ | | | |
| | | | 3 | Jordi Magem | 1½ | | | |
| 6 | Joan Fluvià | 1½ | 3 | Jordi Magem | 1½ | | | |
| 11 | Joan Mellado | ½ | | | | | | |
| 11 | Joan Mellado | ½ | | | | 3 | Jordi Magem | 1* | Tercer lloc | Tercer lloc | Tercer lloc | Tercer lloc |
| | | | | | | 2 | Marc Narciso | 1 |
| 7 | Xavier Vila | 1* | | | | | | | 4 | Josep Oms | ½ |
| 10 | Jordi Fluvià | 1 | | | | | | | 2 | Marc Narciso | 1½ |
| 10 | Jordi Fluvià | 1 | 7 | Xavier Vila | ½ | | | | 2 | Marc Narciso | 1½ |
| | | | 2 | Marc Narciso | 1½ |
| 2 | Marc Narciso | 1½ | 2 | Marc Narciso | 1½ |
| 15 | David Monell | ½ |

## Referències

* ↑ «José Manuel López, per fi campió absolut de Catalunya». Sport. [Consulta: 13 març 2016].
* 1 2 «Campionat de Catalunya Absolut 2009». chess-results.com. [Consulta: 13 març 2016].

## Enllaços externs

* Web de la Federació Catalana d'Escacs