OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Monestir de Maulbronn

El monestir de Maulbronn (en alemany: Kloster Maulbronn) és un dels monestirs cistercencs medievals més ben conservats d'Europa. Se situa a la rodalia de Maulbronn, Baden-Württemberg, Alemanya i està separat de la ciutat per un cinturó de fortificacions. L'any 1993 va ser declarat Patrimoni de la Humanitat per la UNESCO.

## Història

El monestir es va fundar el 1147 sota els auspicis del primer papa cistercenc, Eugeni III. L'església principal, construïda en un estil transitori del romànic a gòtic, fou consagrada el 1178 per Arnold, bisbe de Speyer.
Després de l'esclat de la Reforma, el duc de Württemberg es va apoderar del monestir el 1504 i hi construí el seu pavelló de cacera. A mitjan segle xvii, l'anterior abadia es convertia en un seminari protestant, actualment conegut com els Seminaris Evangèlics de Maulbronn i Blaubeuren, que l'han ocupat des d'aleshores. Els clergues protestants adaptaven els edificis monàstics per a les seves pròpies necessitats, per exemple reconstruïren el refectori.

## Arquitectura

En aquest monestir hi ha representats tots els corrents estilístics i tots els nivells de desenvolupament, des del romànic fins al gòtic tardà. El conjunt ofereix una imatge poc habitual de cohesió. La vida i el treball de l'orde des del segle xii fins al segle xvi poden il·lustrar-se amb tot luxe de detalls. L'agricultura dels monjos va ser considerada exemplar a la regió. Dins l'àrea del monestir es va practicar la piscicultura i es va construir un complicat sistema de rec. Dins dels murs del monestir estaven representats gairebé tots els oficis. Fins i tot avui en dia es conreen les vinyes sembrades pels monjos.
Només la traceria de les finestres del claustre han retingut les aparentment il·limitades formes d'expressió de l'art de la pedrera. És impressionant el bon estat de conservació del monestir i la idea de cohesió que transmet aquesta construcció al visitant modern, amb una gairebé inalterada imatge de la vida medieval al monestir. L'església romànica del monestir, una basílica de tres naus, és la construcció més antiga del lloc. Part del mobiliari és un cadiratge per a 92 monjos, fet de fusta de roure i ricament decorat. Fins avui el pati del monestir està envoltat d'imposants edificis d'administració i habitatge, així com de torres i una muralla de gairebé un quilòmetre de llarg.
Els altres edificis -infermeria, refectori, celler, auditori, porxo, claustre del sud, un altre refectori, farga, fonda, boteria, molí, i capella- s'anaren construint durant el segle xiii. Els altres laterals del claustre es remunten al segle xiv, com la majoria dels fortificacions i la font. Aquesta font, o lavatori, estava situada al claustre, però no enmig del jardí, sinó en un dels laterals separada d'aquest. S'hi accedia directament des del passadís del claustre.

## Referències

* ↑ Centre, UNESCO World Heritage. «Maulbronn Monastery Complex» (en anglès). [Consulta: 26 gener 2021].

## Enllaços externs

* Monestir de Maulbronn - Lloc web oficial
# La Torre (Sant Jordi Desvalls)

La Torre és una obra de Sant Jordi Desvalls (Gironès) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És un edifici entre mitgeres de planta quadrada. Tot i haver estat una torre, actualment gairebé no es veu, ja que la part més alta ha desaparegut i ara quasi no sobresurt de la resta de les teulades. La façana principal conserva una arcada antiga, portal dovellat i finestres de l'època. Els elements arquitectònics més antics romanen a la part posterior. A l'interior encara es conserva una gran arcada gòtica apuntada que delimita tot l'espai quadrangular, del qual arrencava l'escala per pujar a la torre, de la qual no se'n conserva res. L'espai ha estat condicionat com una part més de l'habitació.

## Història

És un antic casal on es troba la torre que li donà el nom inicial. Havia estat propietat del molt Il·lustre Capítol de la Seu de Girona, i un document datat el 16 de maig de 1628 diu així: "… de temps antich, é immemorial te y posseheix una heretat ó Mas situat en lo dit veynat de sobiranigas, ab sas terras, honors i possessions, vulgarment dita la torre ó honor de Subiranigas…" Sembla que aquí es cobraven els delmes. Actualment la torre ha estat desmembrada en tres cases que formen tres propietats. La que engloba la Torre, la més antiga, ha quedat annexada al mas Savola. Cada generació ha anat renovant la casa adaptant-la a les seves necessitats.

## Referències

* 1 2 3 «La Torre». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 10 novembre 2016].
# Montereale Valcellina

Montereale Valcellina (friülà Montreâl ) és un municipi italià, dins de la província de Pordenone. L'any 2007 tenia 4.696 habitants. Limita amb els municipis d'Andreis, Aviano, Barcis, Maniago i San Quirino.

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2004- | Pieromano Anselmi | DS |
# La Voltorera

La Voltorera és una muntanya situada al municipi de la Cabra del Camp (Alt Camp), amb una elevació de 816 metres.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# La Voz Montañesa (Santander)

La Voz Montañesa va ser una publicació espanyola de tendència republicana federal editada entre els anys 1872 i 1897.
Va ser fundada en Santander per Ernesto Fernández, Antonio María Coll y Puig i Abelardo Unzueta en 1872.
A partir de llavors, van participar en la seva direcció i redacció personalitats com Evaristo López Herrero o José Estrañi; aquest últim redactor cap entre 1877 i 1895 i qui va implantar el costum de realitzar el periòdic durant la nit perquè els lectors ho tinguessin al matí a les seves mans.
En 1881 el bisbe de Santander va excomunicar al director, redactors, corresponsals, impressors, empresaris, subscriptors, repartidors i lectors del periòdic, junt amb dels d'El Diario de Santander i La Montaña.
En desaparèixer La Voz Montañesa, va néixer La Voz Cántabra l'1 d'abril de 1897, considerant-se successora de la primera, encara que no arribaria a l'any de durada.

## Versions

En 1910 va néixer la seva versió cubana dedicada a la colònia càntabra de Cuba.

## Referències

* ↑ "José Estrañi" a La Revista de Cantabria, Octubre-Desembre de 2006
# Trasplantament de cèl·lules mare per a reparació del cartílag articular

Les cèl·lules mare mesenquimàtiques (MSC) són cèl·lules pluripotencials que es troben en múltiples teixits adults humans, incloent la medul·la òssia, els teixits sinovials i els teixits adiposos. Com que es deriven del mesoderm, s'ha demostrat que es diferencien en teixit ossi, cartílaginós, muscular i adipós. Els MSC procedents de fonts embrionàries han demostrat ser prometedors científicament, tot creant una controvèrsia significativa. Com a resultat, molts investigadors s'han centrat en cèl·lules mare adultes, o cèl·lules mare aïllades d'humans adults que es poden trasplantar a teixits danyats.
A causa de les seves capacitats pluripotencials, els llinatges de les cèl·lules mare mesenquimàtiques s'han utilitzat amb èxit en models animals per regenerar el cartílag articular i en models humans per regenerar ossos. Les investigacions mostren que el cartílag articular es pot reparar mitjançant la introducció percutània de cèl·lules mare mesenquimàtiques, procedents de l'aspiració de medul·la òssia.

## Referències

* ↑ Szilvassy SJ. «The biology of hematopoietic stem cells». Arch Med Res, 34, 6, 2003, pàg. 446–60. DOI: 10.1016/j.arcmed.2003.06.004. PMID: 14734085.
* ↑ «Stem cells application in regenerative medicine and disease therapeutics». International Journal of Cell Biology, 2016, 7, 2016, pàg. 1–24. DOI: 10.1155/2016/6940283. PMC: 4969512. PMID: 27516776.
* ↑ Spinal Injury Foundation
* ↑ «Articular cartilage: degeneration and osteoarthritis, repair, regeneration, and transplantation». Instr Course Lect, 47, 1998, pàg. 487–504. PMID: 9571450.
* ↑ «Autologous mesenchymal progenitor cells in articular cartilage repair.». Clin Orthop Relat Res, 367, Suppl, 1999, pàg. S156–62. DOI: 10.1097/00003086-199910001-00017. PMID: 10546644.
* ↑ Luyten FP. «Mesenchymal stem cells in osteoarthritis». Current Opinion in Rheumatology, 16, 5, 2004, pàg. 599–603. DOI: 10.1097/01.bor.0000130284.64686.63. PMID: 15314501.
* ↑ Bornes, Troy D.; Adesida, Adetola B.; Jomha, Nadr M. «Mesenchymal stem cells in the treatment of traumatic articular cartilage defects: a comprehensive review». Arthritis Research & Therapy, 16, 5, 2014, pàg. 432. DOI: 10.1186/s13075-014-0432-1. ISSN: 1478-6362. PMC: 4289291. PMID: 25606595.
# Tilapia joka

Tilapia joka és una espècie de peix de la família dels cíclids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 9,6 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àfrica: Sierra Leone i oest de Libèria.

## Referències

* ↑ Smith, A. 1838-1847. Pisces. A: Illustrations of the zoology of South Africa; consisting chiefly of figures and descriptions of the objects of natural history collected during an expedition into the interior of South Africa in 1834-1836. Illust. Zool. S. Africa v. 4: 77 unnumb. pp, accompanying Pls. 1-31.
* ↑ BioLib
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Axelrod, H. R., 1993. The most complete colored lexicon of cichlids. T.F.H. Publications, Neptune City (Estats Units).
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Römer U.: Cichliden Atlas, Bd. 1. Melle. 1311 p. Any 1998.
* Teugels, G.G. i D.F.E. Thys van den Audenaerde, 1991. Tilapia. p. 482-508. A: J. Daget, J.-P. Gosse, G.G. Teugels i D.F.E. Thys van den Audenaerde (eds.) Check-list of the freshwater fishes of Africa (CLOFFA). ISNB, Brussel·les; MRAC, Tervuren, Flandes; i ORSTOM, París, França. Vol. 4.
* Teugels, G.G. i D.F.E. Thys van den Audenaerde, 1992. Cichlidae. p. 714-779. A: C. Levêque, D. Paugy i G.G. Teugels (eds.) Faune des poissons d'eaux douces et saumâtres d'Afrique de l'Ouest. Volum 2. Coll. Faune Tropicale núm 28. Musée Royal de l'Afrique Centrale, Tervuren, Flandes i O.R.S.T.O.M., París, 902 p.
* Thys van den Audenaerde, D. F. E. 1969. Description of a small new Tilapia (Pisces, Cichlidae) from Sierra Leone. Rev. Zool. Bot. Afr. v. 80 (núms. 1-2): 157-165.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Timroseïta

La timroseïta és un mineral de la classe dels sulfats. Rep el nom en honor de Timothy Rose, geoquímic nord-americà, col·leccionista de minerals i micromuntador de Tracy, Califòrnia, qui va recollir material estudiat.

## Característiques

La timroseïta és un tel·lurat de fórmula química Pb₂Cu₅(TeO₆)₂(OH)₂. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 2009, sent publicada per primera vegada un any més tard. Cristal·litza en el sistema ortoròmbic. La seva duresa a l'escala de Mohs és 2,5.
Les mostres que van servir per a determinar l'espècie, el que es coneix com a material tipus, es troben conservades a les col·leccions mineralògiques del Museu d'Història Natural del Comtat de Los Angeles, a Los Angeles (Califòrnia) amb els números de catàleg: 62531, 62532 i 62533.

## Formació i jaciments

Va ser descrita a partir de mostres recollides a les mines Aga i Bird Nest drift, ambdues al mont Otto, al comtat de San Bernardino (Califòrnia, Estats Units). També ha estat descrita en altres mines properes, així com a la mina Vesley, a Nou Mèxic, i a la mina Reef, a Arizona. No ha estat trobada en cap altre indret, ni a dins ni a fora dels Estats Units.

## Referències

* ↑ «Timroseite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 17 febrer 2022].
# Richmond (Ohio)

Richmond és una vila dels Estats Units a l'estat d'Ohio. Segons el cens del 2000 tenia 471 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Richmond tenia 471 habitants, 196 habitatges, i 147 famílies. La densitat de població era de 343,1 habitants/km².
Dels 196 habitatges en un 27,6% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 59,7% hi vivien parelles casades, en un 10,7% dones solteres, i en un 25% no eren unitats familiars. En el 24% dels habitatges hi vivien persones soles el 12,8% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,40 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,82.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 20,6% tenia menys de 18 anys, un 5,5% entre 18 i 24, un 28,7% entre 25 i 44, un 25,3% de 45 a 60 i un 20% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 42 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 79,8 homes.
La renda mediana per habitatge era de 29.659 $ i la renda mediana per família de 35.500 $. Els homes tenien una renda mediana de 32.969 $ mentre que les dones 14.375 $. La renda per capita de la població era de 13.764 $. Aproximadament el 9,5% de les famílies i l'11% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Richmond». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 9 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Richmond». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2010-08-20. [Consulta: 9 agost 2010].
# Trequanda

Trequanda és un comune (municipi) de la província de Siena, a la regió italiana de la Toscana, situat uns 70 km al sud-est de Florència i uns 30 km al sud-est de Siena. L'1 de gener de 2018 tenia 1.221 habitants.
Limita amb els municipis següents: Asciano, Pienza, Rapolano Terme, San Giovanni d'Asso, Sinalunga i Torrita di Siena. Dins el seu terme municipal hi ha els pobles de Trequanda, Castelmuzio i Petroio.
L'església parroquial, d'estil gòtic-romànic, va ser construïda a partir de 1327 i posteriorment renovada en estil renaixentista. Alberga una "Ascensió" atribuïda a Il Sodoma i una figura de terracota de "Madonna amb el Nen" atribuïda a Andrea Sansovino. L'altar major (segle XV) és obra de Giovanni di Paolo.

## Evolució demogràfica

* Gràfica d'evolució demogràfica de Trequanda entre 1861 i
* Font: ISTAT - Elaboració gràfica de Viquipèdia

## Referències

* ↑ «Resident population on 1st January 2018» (en anglès). ISTAT. [Consulta: 8 febrer 2019].
# Tira (Israel)

Tira (en hebreu: טירה) i (en àrab: الطـّيرة) és una ciutat del Districte Central d'Israel. Segons l'Oficina Central d'Estadístiques d'Israel (OCEI), a finals de 2004 la ciutat tenia una població de 20.300 habitants.
# Tuxguitar

TuxGuitar és un programa d'edició musical.
Està publicat sota la Llicència Pública General de GNU per tant és distribuït com a programari lliure.

## Formats d'arxiu suportats

| Format d'arxiu | Carregar | Exportar |
| TuxGuitar (.tg) | Sí | Sí |
| Guitar Pro (.gtp) | Sí | No |
| Guitar Pro 3 (.gp3) | Sí | Sí |
| Guitar Pro 4 (.gp4) | Sí | Sí |
| Guitar Pro 5 (.gp5) | Sí | Sí |
| Guitar Pro 6 (.gpx) | Sí | No |
| Power Tab (.ptb) | Sí | No |
| TablEdit (.tef) | Sí | No |
| GNU LilyPond (.ly) | No | Sí |
| MIDI (.mid) | Sí | Sí |
| ASCII tab (.txt) | No | Sí |

## Referències

* ↑ Mantilla, Daniel. «TuxGuitar: Editorial review». Software Informer. [Consulta: 12 maig 2014].

## Enllaços externs

             A Wikimedia Commons hi ha contingut multimèdia relatiu a: Tuxguitar
* Lloc web de TuxGuitar
# Tristania

Tristania és un grup de Gothic metal originari de Noruega que va desenvolupar el seu estil fusionant múltiples elements del Gothic metal, Black metal, Death metal, música clàssica, alternant veus femenines i masculines, veus guturals i veus líriques, violins i guitarres distorsionades.
Tristania es va formar l'any 1996 en una ciutat de Noruega anomenada Stravanger. Està formada per Einar Moen, Kenneth Olsson i Morten Veland. Poc després Rune Østerhus i Anders Høyvik Hidle es van incorporar a la banda.
Un cop estabilitzada la formació, l'any 1997, aconsegueixen entrar per primera vegada a un estudi de gravació per enregistrar la seva primera demo a Klepp Lydstudio. Durant la gravació d'aquesta, Vibeke Stene, que havia entrat a formar part del projecte com a vocalista de sessió, va aconseguir convèncer els altres integrants que la seva veu s'adequava al concepte musical de Tristania. A partir d'aquí, Vibeke Stene va passar a ser el sisè membre de la banda.

## Referències

* ↑ «Band | Tristania | The Official Website | New album Darkest White out now» (en anglès americà). [Consulta: 6 març 2022].
* ↑ «Tristania Songs, Albums, Reviews, Bio & More» (en anglès). [Consulta: 6 març 2022].
* ↑ «Gothic Metal: os dez trabalhos essenciais do estilo» (en portuguès brasiler). [Consulta: 6 març 2022].
* ↑ «Tristania reviews, music, news - sputnikmusic». [Consulta: 6 març 2022].
* ↑ «Biografía de Vibeke Stene» (en castellà). [Consulta: 6 març 2022].
# Resolució 723 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

La Resolució 723 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides, adoptada per unanimitat el 12 de desembre de 1991, va assenyalar un informe del Secretari General de les Nacions Unides que, a causa de les circumstàncies actuals, la presència de la Força de les Nacions Unides pel Manteniment de la Pau a Xipre (UNFICYP) continuaria sent essencial per a un acord pacífic. El Consell va demanar al Secretari General que tornés a informar abans del 31 de maig de 1992 per seguir l'aplicació de la resolució.
El Consell va reafirmar les seves resolucions anteriors, inclosa la Resolució 365 (1974), va expressar la seva preocupació per la situació, va instar les parts implicades a treballar junts per la pau i una vegada més va estendre l'estacionament de la Força a Xipre, establerta a la Resolució 186 (1964), fins al 15 de juny de 1992.
Segons els representants d'Àustria i Canadà, es va assenyalar que la Resolució 698 (1991) exigia noves mesures per posar la Força en una "base financera segura", tanmateix per l'adopció de la resolució actual no s'havia establert cap pla d'aquest tipus. Atès que els membres permanents del Consell es van oposar a l'ús de contribucions avaluades de la missió de manteniment de la pau, el Consell no va complir el seu compromís amb la resolució 698.

## Referències

* ↑ United Nations: Department of Political Affairs. Repertoire of the Practice of the Security Council: Supplement 1989–1992. United Nations Publications, 1989, p. 458. ISBN 978-92-1-137030-0.

## Vegeu també

* Llista de resolucions del Consell de Seguretat de les Nacions Unides 701 a la 800 (1991 - 1993)

## Enllaços externs

* PDF Text de la Resolució a UN.org
# Resolució 725 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

La Resolució 725 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides, va ser aprovada per unanimitat el 31 de desembre de 1991, després de recordar les resolucions 621 (1988), 658 (1990) i 690 (1991) prenent nota d'un informe pel Secretari general sobre la situació al Sàhara Occidental, el Consell va acollir favorablement l'informe, donant suport els seus esforços i els de l'Organització d'Unitat Africana a la zona.
La resolució crida al Marroc i al Polisario a cooperar amb el secretari general en l'aplicació de la Pla de Regularització.
L'informe assenyala la lentitud dels progressos en l'aplicació de les resolucions anteriors, en particular respecte a l'organització del referèndum al Sàhara Occidental. Les dues parts havien reconegut el pla de regularització malgrat algunes diferències, però un informal alto el foc va ser violat i es van trencar les hostilitats. També parla que la presència de la Missió de Nacions Unides pel Referèndum al Sàhara Occidental havia calmat significativament les tensions i no hi hauria retard per més consultes per solucionar el problema. Alguns membres del Consell, com els Estats Units, no senten l'informe i llurs recomanacions, tals com l'admissibilitat del vot, reflecteix que les parts han arribat a un acord previ, i que per tant la Resolució 725 "saluda" però no "aprova" el seu informe.

## Vegeu també

* Llista de resolucions del Consell de Seguretat de les Nacions Unides 701 a la 800 (1991 - 1993)

## Referències

* ↑ United Nations: Department of Political Affairs. Repertoire of the Practice of the Security Council: Supplement 1989–1992. United Nations Publications, 1989, p. 354. ISBN 978-92-1-137030-0.
* ↑ Jensen, Erik. Western Sahara: anatomy of a stalemate. Lynne Rienner Publishers, 2005, p. 47. ISBN 978-1-58826-305-6.

## Enllaços externs

* PDF Text de la Resolució a UN.org
# Resolució 729 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

La Resolució 729 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides, fou adoptada per unanimitat el 14 de gener de 1992 després de recordar les resolucions 637 (1989), 693 (1991) i 714 (1991), el Consell de Seguretat va acollir amb beneplàcit la celebració d'acords pel govern d'El Salvador i el Frente Farabundo Martí para la Liberación Nacional per posar fi a la Guerra Civil d'El Salvador i la intenció de Secretari General d'acabar amb la Missió d'Observació de les Nacions Unides al Salvador.
El Consell, per tant, va decidir ampliar el mandat de la Missió d'Observadors per incloure la verificació i el seguiment de tots els acords un cop signats a Ciutat de Mèxic, en particular els relatius a la cessació del conflicte armat i l'establiment d'una policia civil nacional. La missió expandida va desplegar 372 militars i 631 oficials de policia, el seguiment d'un acord d'alto el foc va entrar en vigor l'1 de febrer de 1992, i el manteniment de l'orde públic. També va decidir ampliar el mandat de la missió fins al 31 d'octubre de 1992, i el seu futur es revisarà d'acord amb la recomanació del Secretari General.
La resolució també va instar la plena cooperació d'ambdues parts amb la Missió, va reafirmar la missió contínua dels bons oficis del Secretari General i el suport de Colòmbia, Mèxic, Espanya i Veneçuela a la regió.

## Referències

* ↑ Hilaire, Max. United Nations law and the Security Council. Ashgate Publishing, Ltd, 2005, p. 96. ISBN 978-0-7546-4489-7.
* ↑ Dupuy, René-Jean; Hague Academy of International Law. Handbook on international organizations. 2a edició. Martinus Nijhoff Publishers, 1998, p. 555. ISBN 978-90-411-1119-7.

## Vegeu també

* Llista de resolucions del Consell de Seguretat de les Nacions Unides 701 a la 800 (1991 - 1993)

## Enllaços externs

* PDF Text de la Resolució a UN.org