OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# La Croft

La Croft és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat d'Ohio. Segons el cens del 2000 tenia 1.307 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, La Croft tenia 1.307 habitants, 512 habitatges, i 373 famílies. La densitat de població era de 442,7 habitants/km².
Dels 512 habitatges en un 31,4% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 57,2% hi vivien parelles casades, en un 10% dones solteres, i en un 27% no eren unitats familiars. En el 23% dels habitatges hi vivien persones soles l'11,1% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,55 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,98.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 24,7% tenia menys de 18 anys, un 7,2% entre 18 i 24, un 28,1% entre 25 i 44, un 26% de 45 a 60 i un 14% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 40 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 98,4 homes.
La renda mediana per habitatge era de 28.750 $ i la renda mediana per família de 35.000 $. Els homes tenien una renda mediana de 29.712 $ mentre que les dones 18.750 $. La renda per capita de la població era de 13.528 $. Aproximadament l'11,1% de les famílies i l'11,5% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- La Croft». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 9 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- La Croft». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2010-08-20. [Consulta: 9 agost 2010].
# Schönberg

«Schönberg» té aquests significats:
* Persones
** Arnold Schönberg (Viena, 1874 - Los Angeles, 1951), compositor dels moviments expressionista i atonal
** Carolina Ernestina d'Erbach-Schönberg (Gedern, 1727 - Ebersdorf, 1796), noble alemany
** Jordi August d'Erbach-Schönberg (Waldenburg, 1691 - Konig, 1758), noble alemany
* Toponímia
** Schönberg (Holstein), municipi a l'estat federal alemany de Slesvig-Holstein al nord-oest del districte alemany de Plön.
** Schönberg (Sankt-Vith), nucli al municipi de Sankt-Vith a Bèlgica
** Schönberg (Mecklenburg), ciutat a Mecklenburg-Pomerània Occidental conegut pel seu abocador d'Ihlenberg
# Adila Hassim

Adila Hassim (Durban, 1972) és una advocada i defensora dels drets humans sud-africana. Va assolir protagonisme internacional com a membre de l'equip jurídic en el cas Sud-àfrica contra Israel al Tribunal Internacional de Justícia el gener de 2024.
El 2007 va donar suport a Nozizwe Madlala-Routledge després de la seva destitució com a viceministra de salut. És membre fundadora de Corruption Watch.

## Obra publicada

* Health & Democracy: A Guide to Human Rights and Health Law and Policy in Post-Apartheid South Africa (2007)
* The National Health Act: A Guide (2008)
* South African Constitutional Law (2023)

## Referències

* ↑ «Who is Adila Hassim, the lawyer fighting 'genocide' case against Israel at ICJ?». Muslim Mirror, 11-01-2024. [Consulta: 11 gener 2024].
* ↑ Kgosana, Rorisang Times Live, 05-01-2024 [Consulta: 11 gener 2024].
* ↑ «Cómo argumentó Sudáfrica su acusación de genocidio en Gaza y cuál fue la defensa de Israel» (en castellà), 12-01-2024. [Consulta: 12 gener 2024].
* ↑ Mail & Guardian, 27-08-2007 [Consulta: 11 gener 2024].
* ↑ «Adila Hassim books and biography». Waterstones. [Consulta: 11 gener 2024].
* ↑ Mail & Guardian [Consulta: 11 gener 2024].
* ↑ «Targeting the corrupt 'untouchables'». Corruption Watch, 25-05-2012. [Consulta: 11 gener 2024].
* ↑ «Adila Hassim SC». Thulamela Chambers, 02-10-2020. [Consulta: 11 gener 2024].
# Francisca Pleguezuelos Aguilar

Francisca Pleguezuelos Aguilar (Granada, 28 de juny de 1950) és una política socialista andalusa. El 1972 es llicencià en Ciències Matemàtiques a la Universitat de Granada i el 1988 es diplomà en informàtica de gestió a la mateixa universitat. De 1972 a 1975 treballà com a professora al departament d'àlgebra i topologia de la Universitat de Granada, el 1977 fou nomenada professora d'institut secundari, i des del 1990 catedràtica. També ha estat presidenta del Colectivo Independiente de Mujeres de Granada.
Militant de la UGT des del 1976 i del PSOE des de 1977, de 1978 a 1980 fou Secretària de Premsa de la Comissió Executiva Provincial de Granada, de 1980 a 1982 secretària del Grup Mujer y Socialismo. També ha estat membre de la Comissió Executiva Regional del PSOE d'Andalusia. Coordinadora del Grup Federal Socialista de Persones Discapacitades (1996-1999).
Fou escollida diputada per la província de Granada a les eleccions generals espanyoles de 1989, i de 1989 a 1993 fou Secretària Primera de la Comissió d'Economia, Comerç i Hisenda del Congrés dels Diputats. Fou escollida senadora per la província de Granada a les eleccions generals espanyoles de 1993 i 1996. De 1996 a 2000 fou membre de la Diputació Permanent del Senat i portaveu adjunt del Grup Parlamentari Socialista, així com mmbre de les Comissions d'Obres Públiques i Medi ambient, i d'Economia, i viceportaveu de la Comissió Especial d'Arts Escèniques. Fou escollida novament diputada a les eleccions generals espanyoles de 2000, i de 2000 a 2004 fou portaveu adjunt de la Comissió de Ciència i Tecnologia del Congrés dels Diputats.
Fou escollida diputada a les eleccions al Parlament Europeu de 2004. De 2004 a 2007 fou membre de la Comissió de Desenvolupament Regional i de 2007 al 2009 de la Comissió d'Indústria, Investigació i Energia del Parlament Europeu. El 2007 es va posicionar en contra del cànon digital.

## Referències

* ↑ Declaració de Francisca Pleguezuelos a youtube

## Enllaços externs

* Fitxa del Parlament Europeu
* Fitxa del Congrés dels Diputats (castellà)
* Fitxa del Senat
* Fitxa al web de la delegació socialista espanyola del Parlament Europeu Arxivat 2012-03-23 a Wayback Machine.
# Marietta Šaginjan

Marietta Šaginjan (Moscou, 21 de març de 1888 $^{(Julià)}$ - Moscou, 20 de març de 1982) va ser una escriptora i activista soviètica d'origen armeni.
Durant la seva joventut va conrear la novel·la i la poesia, i va mantenir relacions epistolars amb Aleksandr Puixkin, que li va dedicar un conjunt de poemes i amb Serguei Rakhmàninov, que va musicar diversos dels seus poemes en la Op. 34 de 1912.
Posteriorment va decantar-se per l'assaig i va escriure nombrosos reportatges, l'estudi Po dorogam p'atiletki (‘Sobre el pla quinquennal', 1947) així com Sem’ a Ul'anovič (‘La família Ulianov’, 1957), biografia novel·lada de Lenin.
La seva filla Mirelle Shaginian i el seu net Serega Tsigal han estat destacats artistes a Moscou. El planeta menor 2144 Marietta descobert per Liudmila Txernikh el 1975 va ser batejat en honor seu.

## Referències

* ↑ «Marietta Šaginjan». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Marietta Sergejevna Šaginjan» (en anglès). Encyclopedia of Soviet Writers.
# Etheostoma etnieri

Etheostoma etnieri és una espècie de peix de la família dels pèrcids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 7,7 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Nord-amèrica: Tennessee.

## Referències

* ↑ BioLib
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Page, L. M.; Burr, B. M. A field guide to freshwater fishes: North America north of Mexico (en anglès). Houghton Mifflin Company, 1991. ISBN 0-395-35307-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# La Mandrágora

La Mandrágora és un àlbum de música que porta el nom del pub on es van conèixer els tres amics coautors d'aquest àlbum. Joaquín Sabina canta tot sol tres de les cançons d'aquest disc: «Pongamos que hablo de Madrid», «Pasándolo bien» i «Adivina, adivinanza». Alberto Pérez canta i toca a «Un santo varón», «La tormenta» i «Nos ocupamos del mar», a més canta a duo amb Joaquín Sabina «Mi ovejita lucera» i «Círculos viciosos». Javier Krahe interpreta «Marieta», «Un burdo rumor», «El cromosoma», «Villatripas» i «La hoguera».
«Adivina, adivinanza» és una sàtira sobre el dictador Franco.

## Llista de cançons

* «Marieta»
* «Un burdo rumor»
* «Pongamos que hablo de Madrid»
* «Pasándolo bien»
* «El cromosoma»
* «Un santo varón»
* «Mi ovejita lucera»
* «Villatripas»
* «La tormenta»
* «Adivina, adivinanza»
* «Nos ocupamos del mar»
* «La hoguera»

## Enllaços externs

* Pàgina oficial de Joaquín Sabina

## Referències

* ↑ Joaquín Sabina.Perdonen la tristeza". Javier Menéndez Flores. ISBN 84-01-37701-3
# Pont Charles-de-Gaulle

El pont Charles-de-Gaulle és un pont que travessa el Sena a París, a França. Connecta el 12è districte, a nivell de la rue Van-Gogh, al 13è districte, al quai d'Austerlitz. Es tractava, el 2005, del pont més recent de París. El projecte, semblant a una ala d'avió d'acer blanc descansant sobre pilastres discretes mitjançant fins tubs d'acer, intenta fondre's el més possible amb el paisatge.
Començat el 1993, va ser acabat el 1996. El pont Charles-de-Gaulle és una obra del desenvolupament recent del sud-est de París, al barri de Bercy i de la nova biblioteca François-Mitterrand. La seva realització va ser adoptada pel Consell de París el 1986 per tal d'enllaçar aquests barris, de descarregar el pont d'Austerlitz i de posar en correspondència directa l'estació de Lió i la d'Austerlitz.

## Característiques

* Tipus de construcció: pont en biga
* Construcció: 1993 - 1996
* Inauguració: 1996
* Arquitectes: Louis Arretche, Roman Karasinki
* Material: betó pretibat
* Longitud total: 207,75 m
* Amplada de la biga: 34,90 m
* Amplada útil: 31,60 m

## Enllaços externs

* Structurae
* Web de la mairie de Paris
# Senegàmbia Britànica

Senegàmbia Britànica fou el nom de la primera colònia de la corona britànica a l'Àfrica, existint de 1765 a 1779. Es va formar inicialment amb els territoris de Saint Louis i Gorée que havien estat ocupats als francesos el 30 d'abril de 1758, i l'establiment comercial de Fort James que havia administrat la Companyia de Mercaders Comerciant a l'Àfrica des de 1752 caducant la seva concessió i passant els drets a la corona abans del 1765.
Després de la conquesta britànica el 1758, el Senegal amb Gorée va tenir un governador britànic, mentre que a Fort James a Gàmbia hi havia un governador diferent. El 10 de febrer de 1763 el tractat de París va retornar Gorée als francesos, però la resta del Senegal, aleshores format només per Saint Louis i territoris propers, va restar en mans britàniques i a fi i efecte de mantenir el monopoli de la goma aràbiga del que la zona era l'únic productor, es va decidir formar una colònia única, sent unit el Senegal (Senegal Britànic) amb l'establiment de Fort James al riu Gàmbia, creant-se una colònia britànica el 25 de maig de 1765 que l'abril de 1766 va esdevenir la primera colònia de la corona a l'Àfrica, anomenada Senegàmbia (habitualment identificada com British Senegambia) amb capital a Fort James si bé el 1766 fou traslladada a Saint Louis. La colònia va existir de fet fins al 1779 quan els francesos van recuperar Saint Louis i terres adjacents el 30 de gener de 1779 i seguidament Fort James l'11 de febrer de 1779. Formalment va subsistir fins al 1783 quan el tractat de Versalles, va confirmar la devolució de Saint Louis a França i la recuperació de Fort James (que els britànics no van ocupar, ja que estava destruït).
Durant els anys que va existir la colònia, la base francesa de l'illa de Gorée fou constantment amenaçada. El govern de Londres no va dedicar atenció a la colònia i el govern colonial va tenir disfuncions i manca de recursos.

## Governadors generals a Saint Louis

* 1758 - 1763 Richard Alchorne Worge
* 1763 - 1765 John Barnes
* 1765 - 1775 Charles O'Hara
* 1775 - 1777 Matthias MacNamara
* 1777 - 1778 John Clarke
* 1778 - 1779 William Lacy (no va arribar a prendre possessió del càrrec)
* 1778 - 1779 George Fall (interí)

### Tinents governadors a Fort James

* 1765 - 1774 Joseph Debat (el càrrec fou Superintendent del comerç al Gambia de 1765 a 1766, després tinent governador)
* 1774 William Myres
* 1774 - 1775 Matthias MacNamara
* 1775 Thomas Sharpless (interí)
* 1775 - 1776 Joseph Wall
* 1776 George Fall (interí)
* 1776 - 1778 William Lacy (interí)
* 1778 - 1779 George Fall (interí, segona vegada)

## Ocupació francesa 1779-1783

** 1779 Armand Louis de Gontaut Biron, duc de Lauzun
** 1779 - 1781 Jacques Joseph Eyriès
** 1781 - 1782 J. B. Bertrand (interí)
** 1782 - 1784 Anne Gaston Dumontet (el 3 de setembre de 1783 Gran Bretanya va transferir formalment Senegal a França, recuperant nominalment Fort James)

## Referències

* The New Cambridge Modern History: Volume 8, The American and French Revolutions 1763-1793, per Albert Goodwin accessible a
* Naval power and the Province of Senegambia, 1758–1779, per Joshua D. Newtona
# Abdou Traoré

* No s'ha de confondre amb Abdoulaye Traoré.
Abdou Traoré (Bamako, 17 de gener de 1988), nom real Abdoulaye Traoré, és un exfutbolista malià de la dècada de 2010.
Fou internacional amb la selecció de futbol de Mali.
Pel que fa a clubs, destacà a FC Girondins de Bordeaux.

## Referències

* ↑ Abdou Traoré a National-Football-Teams.com (anglès)
* ↑ «Abdou Traoré quitte Bordeaux» (en francès). L'Équipe, 22-05-2017 [Consulta: 27 juliol 2017].
# Mariano Sales

Mariano Sales (Borriana, 1759 - Vila-real, 15 de març de 1826) fou un sacerdot i organista.
Primerament, fou organista de la parròquia de Sant Miquel de València. El 19 d'agost de 1784 va prendre possessió d'organista de l'Església Arxiprestal de Sant Jaume de Vila-real. Dos anys després de prendre possessió d'aquest benefici, va ser ordenat sacerdot i va romandre en aquesta església fins a la seua mort.

## Obres

* Misses: Misa a 4v i orgue; Misa de requiem (conservades a E:SEG); Misa a duo de sexto tono T,B (conservada a E:VAcp)
* Rosaris: Rosari a 4v i orgue i Rosari a 4v i orquestra
* Altres obres religioses: Dolores y Gozos a San José a 2v, organo; Miserere a 4v; Tantum ergo a 4v
* Obres per a orgue: Misa de segundillo; Sacris solemnis i Sonates

## Bibliografia

* GALBIS LÓPEZ, Vicente. "Sales, Mariano", Diccionario de la Música Española e Hispanoamericana. Madrid: SGAE, 2002, vol. 9
# Hyphessobrycon maculicauda

Hyphessobrycon maculicauda és una espècie de peix de la família dels caràcids i de l'ordre dels caraciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 4,3 cm de llargària total.

## Hàbitat

Viu a àrees de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: centre del Brasil.

## Referències

* 1 2 3 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Géry, J. 1977. Characoids of the world. T.F.H. Publications, Inc., Nova Jersey. 672 p.
* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The Diversity of Fishes. Blackwell Science, Malden, Massachusetts (Estats Units), 1997. ISBN 1405124946.
* Lima, F. C. T.; Malabarba, L. R.; Buckup, P. A.; Pezzi da Silva, J. F.; Vari, R. P.; Harold, A.; Benine, R.; Oyakawa, O. T.; Pavanelli, C. S.; Menezes, N. A.; Lucena, C. A. S.; Malabarba, M. C. S. L.; Lucena, Z. M. S.; Reis, R. E.; Langeani, F.; Cassati, L.; Bertaco, V. A. «Genera Incertae sedis in Characidae». A: Reis, R. E.; Kullander, S. O.; Ferraris Jr., C. J. Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America (en anglès). EDIPUCRS, 2003, p. 106–168. ISBN 9788574303611.
* Mills, D. i G. Vevers 1989. The Tetra encyclopedia of freshwater tropical aquarium fishes. Tetra Press, Nova Jersey. 208 p.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319. ISBN 0471250317.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158. ISBN 0356107159.
# La Pava (Argelers)

La Pava (en francès La Pave), és un poblet del terme comunal d'Argelers, a la comarca del Rosselló, de la Catalunya del Nord.
Està situat en el sector sud-oest del terme comunal al qual pertany, a uns 4 quilòmetres al sud-oest de la vila d'Argelers.
Conté l'església de Sant Ferriol de la Pava.

## Bibliografia

* Becat, Joan. «7 - Argelers». A: Atles toponímic de Catalunya Nord. II. Montoriol-el Voló. Perpinyà: Terra Nostra, 2015 (Biblioteca de Catalunya Nord, XVIII). ISBN ISSN 1243-2032.
* Becat, Joan; Ponsich, Pere; Gual, Raimon. «Argelers». A: El Rosselló i la Fenolleda. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1985 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 14). ISBN 84-85194-59-4.

## Referències

* ↑ «La Pava en els ortofotomapes de l'IGN». Arxivat de l'original el 2016-04-01. [Consulta: 20 març 2016].
# Pont Flotant (Riga)

El Pont Flotant (en letó: Peldošais tilts) va ser el primer pont que creuava el riu Daugava a Riga, capital de Letònia. Va ser erigit durant la primera dècada del 1700 per ordre del rei Carles XII de Suècia per a la seva utilització en la Gran Guerra del Nord. A l'any següent va ser destruït i més tard es va realitzar un projecte similar que va estar en servei fins a l'any 1892.
# Senekerim-Joan Artsruní

Senekerim-Joan Artsruní (armeni: Սենեքերիմ-Հովհաննես Արծրունի), conegut també com a Senekerim-Hovhannès, esmentat en les fonts romanes d'Orient simplement com a Senakhirim (grec: Σεναχηρείμ), fou el sisè i últim rei de Vaspurakan. Pertanyia a la dinastia Artsruní. El 1021, veient-se incapaç de mantenir a ratlla els seus veïns musulmans, cedí el seu regne a l'emperador romà d'Orient Basili II a canvi d'extenses terres i el càrrec de governador del tema de Sebaste.

## Referències

* ↑ Varzós, 1984, p. 39.
* ↑ Lilie et al., 2013, «Nikephoros Komnenos» (#25676).

## Bibliografia

* Lilie, R.-J.; Ludwig, C.; Pratsch, T.; Zielke, B. Prosopographie der mittelbyzantinischen Zeit Online (en alemany). De Gruyter, 2013. DOI 10.1515/pmbz.
* Varzós, K. «Η Γενεαλογία των Κομνηνών (A)» (PDF) (en grec). Centre d'Estudis Bizantins de la Universitat de Tessalònica, 1984. Arxivat de l'original el 2019-04-01. [Consulta: 25 febrer 2020].
# Abdoul Khaled Akiola Adénon

Abdoul Khaled Akiola Adénon (28 de juliol, 1985) és un futbolista de Benín.
A França ha jugat per equips com SC Bastia o Le Mans UC72. Formà part de la selecció de Benín a la Copa d'Àfrica de Nacions 2008.

## Referències

* ↑ «Adenon prêté à Bastia». Arxivat de l'original el 2010-01-25. [Consulta: 9 novembre 2009].

## Enllaços externs

* Perfil a National Football Teams
# San Giacomo di Rialto

San Giacomo di Rialto és una església catòlica al sestiere de San Polo (Venècia, Itàlia). És a l'esquerra del Pont de Rialto.
Tradicionalment es considera l'església més antiga de Venècia, construïda l'any 421 per un fuster, Candioto o Eutinopo, que estaria dedicada al sant titular per sufocar un incendi de grans proporcions. Estudis més recents han demostrat, però, que l'edifici és molt més recent, per exemple, en un document de data 1097 algú descriu el terreny en què es troba sense mencionar-ne l'església. La primera menció de determinades dates es remunta a maig de 1152.
El 1513 s'escapà del gran incendi que devastà l'àrea comercial adjacent i el 1601 el duc Marino Grimani n'ordenà la restauració, en la qual el terra s'aixecà per fer front a l'acqua alta.

## Referències

* ↑ Giuseppe Tassini, Curiosità Veneziane, note integrative e revisione a cura di Marina Crivellari Bizio, Franco Filippi, Andrea Perego, Venezia, Filippi Editore [1863], 2009.
# Manel Bayo

Manel Bayo (Salt, 28 de maig de 1966) és un artista català que viu i treballa a Girona.
El 2006 va guanyar el premi VAD del Festival Internacional de Vídeo i Arts Digitals i el 2010 va estrenar la pel·lícula Raza Remix, que va participar en el Festival Internacional de Cinema de Gijón. El 2013, va guanyar el primer premi de la VII Biennal d'Art de Girona, amb l'obra Setze bales per a l'Assemblea Democràtica d'Artistes de Girona.
Entre les obres de teatre per a les quals ha dissenyat l'espai escènic, s'hi compten La bona persona de Sezuan, de Bertolt Brecht (Safareig Teatre de Salt, 1997), Fernando, òpera de Schubert (Orquestra del Conservatori de Girona, 1997), APT, sobre textos d'A.P. Txèkhov (Cia. La Perduda, 1997), Alícia al país de les meravelles (Cia. Cràdula Teatre, 1998), Un marit ideal, d'Oscar Wilde (Safareig Teatre de Salt, 2001), La tempesta, de Shakespeare (Safareig Teatre de Salt, 2004), Variacions sobre el sentit de la vida, de Jordi Sala (Cia. Teatrebrik, 2004).
Segons Bayo "un artista contemporani és una persona que passa bona part del seu temps furgant a la deixalleria".

## Exposicions rellevants

* 2018 - Rull, Casa de Cultura de la Diputació de Girona
* 2016 - Més de 3.000 partícules de llum,Bianyal 2016 organitzada per Binari
* 2015 - Una explosió de gas destrossa una casa, Casa de Cultura les Bernardes de Salt
* 2014 - Cop de Flors, Bòlit Girona

## Referències

* ↑ «Manel Bayo». CCCB. [Consulta: 23 agost 2018].
* ↑ Bonaventura, Daniel «La poètica i crítica social de Manel Bayo aflora a la nova exposició «Rull»». Diari de Girona, 25-01-2018.
* ↑ «Salt - Biblioteca Iu Bohigas -Manel Bayo Rigau». [Consulta: 26 agost 2018].
* ↑ Vàzquez, Eva «Manel Bayo fa del passat un tauler de joc a la Casa de Cultura - 25 gen 2018». El Punt Avui.
* ↑ «Manel Bayo reflexiona a ‘Rull' sobre la societat actual». Ara.cat.
* ↑ «La Bianyal 2016 - Ajuntament de la Vall de Bianya». [Consulta: 25 agost 2018].
* ↑ Vàzquez, Eva «Manel Bayo busca aixopluc entre els enderrocs de casa - 15 nov 2015». El Punt Avui.
* ↑ «Bòlit. Exposició». Arxivat de l'original el 2018-08-25. [Consulta: 25 agost 2018].
# Eucalyptus microcarpa

Eucalyptus microcarpa és una espècie d'Eucalyptus de la família de les mirtàcies. És endèmica d'Austràlia.

## Descripció

És un arbre estès el qual té l'escorça fibrosa al tronc i a les branques inferiors, però té l'escorça llisa i de color cafè grisenca a les seves branques superiors. Els capolls de les flors tenen tapes còniques de color crema, les quals apareixen des de finals d'estiu fins a l'hivern.

## Distribució i hàbitat

L'espècie creix a la Gran Serralada Divisòria. Es troba a Queensland, Nova Gal·les del Sud, Victòria i a l'Austràlia Meridional, incloent les Muntanyes Lofty prop d'Adelaida. Se la associa a boscos amb herbassars i sòls margosos.

## Taxonomia

Eucalyptus microcarpa va ser descrita per (Maiden) Maiden i publicada a A Critical Revision of the Genus Eucalyptus 6: 438, l'any 1923.

### Etimologia

* Eucalyptus: prové del grec kaliptos, "cobert", i el prefix eu-, "bé", en referència a l'estructura llenyosa que cobreix i dona protecció a les seves flors.
* microcarpa: epítet llatí que significa "amb fruit petit".

### Sinonímia

* Eucalyptus hemiphloia var. microcarpa Maiden

## Referències

* ↑ «Eucalyptus microcarpa». Tropicos.org. Missouri Botanical Garden. [Consulta: 9 març 2014].
* ↑ Eucalyptus a Etymonline.
* ↑ microcarpa a Epítetos Botánicos
* ↑ «Eucalyptus microcarpa a The Plant List» (en anglès). [Consulta: 10 juliol 2017].

## Bibliografia

* «Eucalyptus microcarpa». PlantNET - NSW Flora Online. [Consulta: 23 novembre 2009].
* Holliday, I. and Watton, G.. A Gardener's Guide to Eucalypts. Australia: Rigby, 1980. ISBN 0-7270-1257-6.