OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Sense invitació

Sense invitació (títol original: Uninvited) ės un thriller italià del 1999 dirigit per Carlo Gabriel Nero. El protagonitzen els pares de Nero, Vanessa Redgrave i Franco Nero. Es va estrenar al Festival Internacional de Cinema de Mar del Plata a l'Argentina el 26 de novembre de 1999 abans de la seva estrena a Itàlia el 19 de maig de 2000. Carlo més tard va col·laborar amb la seva mare el 2004, dirigint-la en la pel·lícula d'HBO, La Febre. Ha estat doblada al català.

## Argument

Tony ha desitjat Patricia tota la seva vida, des de l'institut mai l'ha deixat aquest anhel, però només l'ha apreciat des de la distància. Tony es converteix en víctima del seu propi cor quan es converteix en sospitós de l'assassinat de Patricia, ja que el seu marit i els seus fills han estat assassinats. Quan Tony és encarcerat, el seu advocat, Barolo lluita per la seva defensa. Mentrestant, Tony lluita per acceptar la mort de Patricia.

## Repartiment

* Vanessa Redgrave: Senyora Ruttenburn
* Franco Nero: Advocat Ralph Barolo
* Eli Wallach :Strasser
* Adam Hann-Byrd :Tony Grasso, de jove
* Kevin Isolad: Tony Grasso
* Bethel Leslie: Senyora Wentworth
* Stephen Mendillo: Vincent Grasso
* Patricia Dunnock: Rose Grasso
* Olivia Birkelund: Patricia Macchiato Carver
* Barton Tinapp: Kirk Carver
* Jessica Munch: Patricia, de jove
* Jennifer Wiltsie: Charlotte Celeste Hinney
* Nick Sandow: Ed
* Tommy J. Michaels: Koosh

## Referències

* ↑ «Sense invitació». esadir.cat.
* ↑ «News - Entertainment, Music, Movies, Celebrity» (en anglès). [Consulta: 3 abril 2018].
# Zulfikar Ali Bhutto

Zulfikar Ali Bhutto (urdú: ذوالفقار علی بھٹو) (Larkana, Raj Britànic, 5 de gener de 1928 – Rāwalpindi, 4 d'abril de 1979) fou president de Pakistan entre 1971 i 1973, i primer ministre entre 1973 i 1977. Va fundar el Partit Popular del Pakistan i el va liderar fins que fou executat el 1979. És el pare de Benazir Bhutto.

## Enllaços externs

* http://www.zabhutto.com/
* http://www.bhutto.org/
# Zulia

Zulia és un dels 23 estats en què és dividida administrativament Veneçuela. La capital de l'estat és Maracaibo. El 2007 tenia una població estimada de 3.620.200 habitants, la major població entre els estats de Veneçuela. Està situat a la part nord del país. Zulia és un estat federal de districte al nord-oest de Veneçuela, al voltant del Llac Maracaibo. Aquest llac és el cos d'aigua més gran del seu tipus a l'Amèrica Llatina i la seva conca abasta una de les majors reserves de petroli i gas en l'hemisferi occidental.
És un gran estat fronterer, que separa Veneçuela de Colòmbia a l'est d'aquest país. Limita al nord-oest de la península de la Guajira i la sierra de Perijá; Orient amb els estats Falcón i Lara, al sud amb els estats andins veneçolans de Táchira, Mérida i Trujillo amb el llac de Maracaibo com a frontera territorial de l'Estat.
Zulia és un territori que ha portat enormes riqueses per al país a causa del seu petroli i de l'explotació de minerals, però també és una de les principals zones agrícoles de Veneçuela, destacant la seva contribució en àrees com la ramaderia, plàtans, fruites, carn i llet entre d'altres.
| Municipi | Capital |
| Almirante Padilla | El Toro |
| Baralt | San Timoteo |
| Cabimas | Cabimas |
| Catatumbo | Encontrados |
| Colón | San Carlos de Zulia |
| Francisco Javier Pulgar | Pueblo Nuevo |
| Jesús Enrique Lossada | La Concepción |
| Jesús María Semprún | Casigua El Cubo |
| Lagunillas | Ciudad Ojeda |
| Machiques de Perijá | Machiques |
| Mara | San Rafael del Moján |
| Maracaibo | Maracaibo |
| Miranda | Los Puertos de Altagracia |
| La Cañada de Urdaneta | Concepción |
| Páez | Sinamaica |
| Rosario de Perijá | La Villa del Rosario |
| San Francisco | San Francisco |
| Santa Rita | Santa Rita |
| Simón Bolívar | Tía Juana |
| Sucre | Bobura |
| Valmore Rodríguez | Bachaquero |

## Vegeu també

* Arxipèlag Los Monjes
* Humberto Fernández-Morán

## Enllaços externs

* Informació General de l'Estat
* Portal Turístic Arxivat 2006-04-02 a Wayback Machine.
* Portal de la Ciutat de Maracaibo Arxivat 2016-01-28 a Wayback Machine.
* Diccionari La Chuleta Venezolana - Regional - Occidente Arxivat 2007-09-28 a Wayback Machine.
# Àssad ibn Sàman-khudà

Àssad ibn Sàman-khudà o Samankoda (segle viii) fou l'ancestre de la dinastia samànida; era fill de Sàman-khudà un terratinent local (dehqan) de la vila de Saman al districte de Balkh. L'erudit persa Al-Biruní (973 - 1048) remunta la seva genealogia quatre generacions, de Sàman-khudà al sassànida Bahram Txobin; la seva vinculació als sassànides fou generalment acceptada pels contemporanis, tot i que amb tota probabilitat no és certa. Sàman-khudà es va convertir per obra d'Asad ben Abd Allah al-Kasri, governador del Khurasan (vers 723-727 i 735-738) i va donar al seu fill el nom del governador.
Àssad va tenir quatre fills, Nuh, Àhmad, Yahya i Ilyas, tots els quals van exercir governs locals al Tukharistan i Transoxiana nomenats per Ghassan ibn Abbad (817-820) governador de Khurasan pel califa Al-Mamun.
# Òtanes (fill de Sisamnes)

Otanes (en grec antic ̓Οτάνης) fill de Sisamnines, fou un noble persa.
El seu pare era un dels jutges reials i va ser executat per ordre de Cambises II de Pèrsia per haver dictat una sentència injusta. Se li va treure la pell, que estirada i assecada, va entapissar el seient que havia ocupat. Otanes va ser designat com a successor i va haver d'ocupar aquell mateix escó, exercint les seves funcions amb el record de la sort del seu pare.
L'any 506 aC va ser nomenat successor de Megabizos en la direcció de les forces perses a la costa i va conquerir les ciutats de Bizanci, Calcedònia, Antandros i Lampònion, i les illes de Lemnos i d'Imbros.
Amb molta probabilitat és el mateix Otanes que es mencionat com a gendre de Darios I el Gran i que va participar en la repressió de la revolta de Jònia el 499 aC. Va vèncer als rebels a Efes i unit a les forces d'Artafernes, sàtrapa de Sardes, va ocupar Clazòmenes i Cume. Heròdot ja no l'esmenta més però es creu que va participar en les operacions a Jònia fins al final.

## Referències

* ↑ 2.Otanes a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. III Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 64-65
# Xenojulis margaritaceus

Xenojulis margaritaceus és una espècie de peix de la família dels làbrids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 10 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a les Filipines, Nova Guinea i Austràlia Occidental.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Macleay, W. 1883. Contribution to a knowledge of the fishes of New Guinea, No. 4. Proc. Linn. Soc. N. S. W. v. 8 (pt 2): 252-280.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Randall, J.E. i T.A. Adamsom, 1982. A review of the monotypic Indo-Malayan labrid fish genus Xenojulis. Pac. Sci. 36(1):119-126.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Xenojulis

Xenojulis és un gènere de peixos de la família dels làbrids i de l'ordre dels perciformes.

## Taxonomia

* Xenojulis margaritaceus (Macleay, 1883)

## Referències

* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Macleay, W. 1883. Contribution to a knowledge of the fishes of New Guinea, No. 4. Proc. Linn. Soc. N. S. W. v. 8 (pt 2): 252-280.
* ↑ Randall, J.E. i T.A. Adamsom, 1982. A review of the monotypic Indo-Malayan labrid fish genus Xenojulis. Pac. Sci. 36(1):119-126.
* ↑ ITIS (anglès)
* ↑ FishBase (anglès)

## Bibliografia

* de Beaufort, L. F. 1939. Xenojulis, a new genus of labroid fishes. Philipp. J. Sci. v. 69 (no. 4): 415-421.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Émile-Alexandre Taskin

Émile-Alexandre Taskin (París, 18 de març de 1853 - París, 5 d'octubre de 1897) era un baríton operista francès actiu principalment a l'Opéra-Comique de París. Fou un descendent del fabricant de clavicèmbals Pascal Taskin (1723-1793).
Després de cantar en cors de l'església de petit, Taskin va estudiar al Conservatori de París, sota Bussine i Ponchard. Després de debutar el 1875 a L'Enfance du Christ de Berlioz, el seu debut escènic va ser el setembre de 1875 a Amiens, amb Roland a Les Mousquetaires de la reine de Fromental Halévy.
Després d'altres treballs a les províncies, Taskin es va dur a terme al "Théâtre Lyrique" (Salle Ventadour) el 1878, i va crear Lampourde a Le Capitaine Fracasse el 2 de juliol de 1878. Va debutar a l'Opéra-Comique com Malipieri a Haydée, ou Le secret, Daniel Auber el 9 de febrer del mateix any, unint-se a l'empresa poc després. Va cantar a l'escenari Lothario a Thomas ' Mignon la nit del foc a la Salle Favart el 25 de maig de 1887, i més tard va rebre una médaille de sauvetage (medalla de rescat); va cantar a la 1.000ena representació de l'òpera en aquesta casa.
El seu repertori també va comptar amb el comte Almaviva (El barber de Sevilla), Escamillo (Carmen), Ourrias (Mireille), Sulpice (La Fille du régiment), Jupiter (Philémon et Baucis), el Tambour-Major (Le Caïd de Thomas), i père Lorenzo (Amants de Verona per d'Ivry).
A més de Le Capitaine Fracasse de Pessard, Taskin va crear papers a Jean de Nivelle (le Charolais) de Léo Delibes el 8 de març de 1880, Les contes d'Hoffmann (Lindorf, Coppelius i Docteur Miracle) per Offenbach el 18 de febrer de 1881, Manon (Lescaut) de Massenet el 19 de gener de 1884, Proserpine (Squarocca) de Saint-Saëns el 14 de març de 1887, i Esclarmonde (Phorcas) de Massenet el 14 de maig de 1889.
Taskin va cantar a la primera representació de L'Enfant prodigue de Debussy a París el 27 de juliol de 1884. En augmentar la seva mala salut, es va retirar dels escenaris i es va convertir en professor al Conservatori (opéra comique) l'1 de maig de 1891.
Va morir a casa seva al carrer/Roma de París als 44 anys i va ser enterrat al Cimetière de Saint-Ouen.

## Referències

* ↑ Forbes E. Émile-Alexandre Taskin. In: The New Grove Dictionary of Opera. Macmillan, London & New York, 1997.
* ↑ Martin J. Nos artists; portraits et biographies. Paul Ollendorff, Paris, 1895.
* ↑ Soubies A, Malherbe C. Histoire de l'opéra comique – La seconde salle Favart 1840–1887. Flammarion, Paris, 1893.
* ↑ Wolff S. Un demi-siècle d'Opéra-Comique (1900–1950). André Bonne, Paris, 1953.
* ↑ Noel, Édouard, Stoullig, Edmond. Les Annales du Théâtre et de la Musique, dixième année, 1884. G. Charpentier, Paris, 1885, p.377.
# Èumenes d'Amastris

Èumenes (en llatí Eumenes, en grec antic Εὐμένης) fou tirà de la ciutat d'Amastris a la costa de l'Euxí (Mar Negra) contemporani d'Antíoc I Sòter.
Heraclea del Pont volia adquirir la sobirania sobre Amastris, que antigament els pertanyé, però Èumenes es va negar a cedir els seus drets, encara que finalment va haver de reconèixer la sobirania del rei Ariobarzanes III del Pont, (que va ser rei des del 265 aC fins al 240 aC), i li va cedir la ciutat, segons diu Memnó d'Heraclea. Podria ser nebot de Filèter de Pèrgam, és a dir l'Èumenes I de Pèrgam que després va ser rei de Pèrgam, però no hi ha prou dades per assegurar-ho.

## Referències

* ↑ Eumenes a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. II Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 88
# Èumenes I de Pèrgam

Èumenes I de Pèrgam (grec antic: Εὐμένης, Euménēs, llatí: Eumenes) era fill d'Èumenes i successor de Filèter com a sobirà d'aquesta comarca el 263 aC.
Alguns autors pensen que podria ser la mateixa persona que Èumenes d'Amastris, que va ser tirà d'Amastris, però que va haver d'entregar aquesta ciutat a Ariobarzanes III del Pont potser el mateix 263 aC en accedir al poder a Pèrgam, però no se sap del cert. Va regnar 22 anys. Poc després de pujar al tron va obtenir la victòria de Sardes sobre Antíoc I Sòter i així va poder establir el seu domini sobre les províncies a l'entorn de Pèrgam. Del seu regnat no es coneix gairebé res més.
Segons Ateneu de Naucratis va morir el 241 aC a causa d'una borratxera i el va succeir el seu cosí Àtal I, nebot també de Filèter. L'historiador Justí atribueix a Èumenes una gran victòria contra els gàlates, que en realitat va ser obra d'Atal I.

## Referències

* ↑ Eumenes I a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. II Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 90
# Étienne de Flacourt

Étienne de Flacourt, nascut el 1607 a Orleans en el si d'una família noble i mort a la mar el 10 de juny del 1660 a l'altura de Lisboa, va ser un administrador francès que va exercir el paper de cap de colònia a Madagascar i al qual els historiadors atribueixen la segona o tercera presa de possessió per França de l'actual Illa de la Reunió, a l'oceà Índic. Durant el seu mandat, va escriure una obra de presentació per la qual es va fer ben aviat naturista i geògraf.

## Referències

* Conferència d'Enis Rockel Arxivat 2007-05-29 a Wayback Machine. a la Universitat de La Reunió.

## Vegeu també

* Història de Madagascar

## Enllaços externs

* Histoire de la Grande Isle Madagascar, composta pel senyor de Flacourt
# Yao Xueyin

Yao Xueyin (Dengzhou, 1910 - Pequín, 1999) va ser un escriptor xinès. Premi Mao Dun de Literatura de l'any 1982 per la seva novel·la "Li Zicheng 李自成".

## Biografia

Yao Xueyin (xinès: 姚雪垠; pinyin: Yáo Xuěyín) va néixer a Dengzhou, província de Henan el 10 d'octubre de 1910. El 1929 va ser arrestat per la seva participació en els moviments estudiantils de la Universitat de Henan i no va poder entrar al a Universitat. Va viure a Chongqing i després va ser professor a la Universitat de Sichuan. Com a escriptor va participar en la segona guerra sinojaponesa (1937-1945) i el 1942 fou elegit membre de l'Associació d'Artistes i Escriptors per la resistència a l'agressió japonesa. El 1945, fou professor de la Universitat de Sichuan i a Xangai com a rector en funcions de la Universitat. El 1953 va ser enviat a Wuhan i el 1957 a Hubei, però va ser etiquetat com a dretà pel govern i el van enviar a treballar a una granja. El 1961 va ser rehabilitat per Mao Zedong i va tornar a Wuhan. Un altre cop, durant la Revolució Cultural, la Guàrdia Roja va prohibir la seva novel·la Li Zicheng, fins que el mateix Mao la va valorar com "una gran èpica en la novel·la històrica contemporània" i d'alguna forma van tornar a rehabilitar a Yao.
Yao va morir el 29 d'abril de 1999 a l'Hospital de Fuxing de Pequín. (北京 复兴 医院).

### Obra literària

El 1930 a començar la seva carrera com a escriptor escrivint en diaris i revistes literàries, amb el pseudònim de Xue Heng.
Una part important de les seves obres incorporen la descripció de les lluites dels pagesos durant l'època de guerra nacional.
El 1947 va publicar “Changye” (La LLarga nit) .
La seva obra més coneguda es Li Zicheng (The Legend of LI Zicheng) que va trigar més de 30 anys en acabar. El primer volum el va publicar el 1963 i els dos darrers el 1999 després de la seva mort. L'obra descriu la història real de la revolta dels agricultors contra la dinastia Ming (1368-1644).

### Premi Yao Xueyin

El Ministeri de Cultura Xinès, el 2013 va donar el nom de Yao Xueyin a un premi de novel·la històrica. El premi es va crear amb l'objectiu de fomentar i promoure la creació de novel·les històriques a la Xina; es va dotar amb 500.000 yuans, que van ser finançats pels hereus de l'escriptor.

## Referències

* 1 2 3 Levy, André. Dictionaire de littérature chinoise (en francès). París: Quadrige/PUF, 2000, p. 369-370. ISBN 9782130504382.
* 1 2 3 «Beijing: Remise du "Prix Yao Xueyin" pour 5 romans historiques.» (en francès), 12de novembre 2011. [Consulta: novembre 2019].
* 1 2 Li, Hua Yng. The A to Z Modern Chinese Literature (en anglès). The Scarecrow Press Inc., 2010, p. 240. ISBN 978-0-8108-7614-9 [Consulta: 24 desembre 2021].
* ↑ «Dispute of Historical Novel Copyright Settled» (en anglès), 24-02-2002. [Consulta: novembre 2019].
# Sext Peduceu (pretor)

Sext Peduceu (en llatí Sextus Peducaeus) va ser un magistrat romà.
Va ser pretor probablement l'any 77 aC i propretor a Sicília el 76 aC i 75 aC. L'any 75 aC Ciceró va servir a les seves ordres com a qüestor. El seu govern va ser molt apreciat pels provincials. Ciceró en els seus discursos contra Verres (In Verrem) diu que Peduceu era Vir optimus et innocentissimus. Durant la seva administració va fer un cens de l'illa, cosa a la que Ciceró s'hi refereix constantment.
En el judici de Verres, que va seguir a Peduceu com a propretor de l'illa, va ser rebutjat com a jutge per Ciceró, que tot i considerar-lo un gran governador i tractar-lo amb gran respecte, pensava que tenia una proximitat excessiva d'amistat amb Verres. Ciceró en els seus discursos, el va posar com a contraposició a Verres.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Volum III. Londres: John Murray, 1876, p. 165.
# Shorea faguetiana

La Shorea faguetiana (nom comú, meranti groc) és una espècie de planta de la família Dipterocarpaceae. Es troba a Indonèsia, Malàisia i Tailàndia. L'angiosperma tropical més alta documentada era una Shorea faguetiana de 88,3 m d'altura al Parc Nacional dels Pujols de Tawau, a Sabah, illa de Borneo. El 2016 un equip internacional liderat per David Coomes, de la Universitat de Cambridge (Regne Unit), va anunciar el descobriment d'un exemplar de 89,5 m d'altura a la zona de protecció del Maliau, al Parc Nacional de Tawau, prop de Sabah, a la zona nord-oest de Borneo (Malàisia).

## Font

* Ashton, P. 1998. Shorea faguetiana. 2006 Llista vermella d'espècies amenaçades de la UICN.(en anglès) Consultat el 13 de febrer de 2012.

## Referències

* ↑ Arbol-tropical-mas-alto-mundo
# Sekule

Sekule és un poble i municipi d'Eslovàquia que es troba a la regió de Trnava, a l'oest del país. El 2023 tenia 1.732 habitants.

## Història

La primera menció escrita de la vila es remunta al 1402.

## Referències

* ↑ «Trnavský kraj (Slovakia): Districts, Towns and Municipalities» (en anglès), 12 abril 2024. [Consulta: 23 juny 2024].
* ↑ «Články o obci» (en eslovac). Ajuntament de Sekule. [Consulta: 23 juny 2024].
# Ziortza-Bolibar

Ziortza-Bolibar és un municipi de la província de Biscaia, País Basc, pertanyent a la comarca de Lea-Artibai.

## Enllaços externs

* Bolívar al web de Lea Artibai Arxivat 2007-09-28 a Wayback Machine.
* Museu Simón Bolívar Arxivat 2006-11-19 a Wayback Machine.
# Sheldon (Wisconsin)

Sheldon és una població dels Estats Units a l'estat de Wisconsin. Segons el cens del 2000 tenia 256 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Sheldon tenia 256 habitants, 114 habitatges, i 63 famílies. La densitat de població era de 149,8 habitants per km².
Dels 114 habitatges en un 28,9% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 42,1% hi vivien parelles casades, en un 8,8% dones solteres, i en un 43,9% no eren unitats familiars. En el 36% dels habitatges hi vivien persones soles el 17,5% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,25 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,95.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 24,2% tenia menys de 18 anys, un 5,9% entre 18 i 24, un 24,6% entre 25 i 44, un 27,7% de 45 a 60 i un 17,6% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 42 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 84,8 homes.
La renda mediana per habitatge era de 28.125 $ i la renda mediana per família de 33.125 $. Els homes tenien una renda mediana de 29.375 $ mentre que les dones 20.781 $. La renda per capita de la població era de 13.562 $. Aproximadament el 15,4% de les famílies i el 13,9% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Sheldon» (en anglès). American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 14 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Sheldon». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Snipperclips

Snipperclips – Cut it out, Together! (いっしょにチョキッと スニッパーズ, Issho ni Chokitto Snippers, lit. "Let's Snip Together, Snippers"), en castellà anomenat Snipperclips – ¡A recortar en compañía!, és un futur videojoc de trencaclosques desenvolupat per Nintendo i SFB Games que es va publicar per a la Nintendo Switch el març del 2017. El joc fa ús de la mecànica de retallar per permetre als jugadors cooperar i solucionar trencaclosques basats en formes.

## Jugabilitat

Snipperclips és un joc trencacloques cooperatiu de fins a quatre jugadors. Els jugadors controlen els personatges anomenats Snip i Clip, el que cadascú té cossos amb formes que es poden girar al lloc. Quan els dos personatges se sobreposen entre ells, un jugador pot tallar la part sobreposada de l'altre jugador, alterant la forma de l'altre cos. Utilitzant aquesta mecànica, els jugadors poden resoldre diversos trencaclosques de maneres creatives, cadascuna amb objectius únics. Aquests inclouen entrar dins una plantilla d'una forma en concret, portar objectes com una bola de bàsquet o un llapis a una zona concreta o retallar un extrem punxegut per fer explotar globus.

## Desenvolupament

El concepte de Snipperclips va ser originalment desenvolupat pel desenvolupador britànic independent SFB Games sota el nom FriendShapes. El joc, dissenyat pels germans Tom i Adam Vian, va ser ensenyat per primer cop a l'EGX 2015 i va ser destacat a la Exhibició de Jocs Europeus Innovadors de la Game Developers Conference del 2015. El gener del 2017, el joc va ser anunciat com una nova propietat intel·lectual a ser publicada per Nintendo per a la Nintendo Switch, sota el nom Snipperclips.

## Referències

* ↑ Webster, Andrew. «How Snipperclips went from tiny indie game to Nintendo Switch launch title» (en anglès). The Verge, 10-11-2017. [Consulta: 6 novembre 2020].
* ↑ «A Better Look At Snipperclips, The Switch’s Co-Op Puzzle Game». [Consulta: 15 gener 2017].
* ↑ «The 2015 European Innovative Games Showcase». GDC Vault. [Consulta: 15 gener 2017].
* ↑ «There Was Something Odd Going On With Nintendo Switch Game Snipperclips As I Had Already Played It A Year And A Half Ago - Bleeding Cool Comic Book, Movie, TV News». [Consulta: 15 gener 2017].