OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# 414 aC

El 414 aC va ser un any del calendari romà prejulià. Era l'any 340 'Ab urbe condita', o de la fundació de Roma.

## Esdeveniments

* Aristòfanes estrena Els ocells a les Grans Dionisíaques d'Atenes. Frínic presenta a les mateixes Dionisíaques l'obra Μονότροπος ('el Misantrop') on va obtenir un tercer premi, i on també s'hi va presentar Amípsies amb l'obra Κωμασταί ('Comastes') i va ser el primer dels tres.
* Primers èxits dels atenencs a Sicília. Encapçalats per Nícies (Làmac havia mort en combat), van assetjar Siracusa, que van envoltar amb una doble muralla.
* Gilip, militar espartà, va iniciar les operacions a Siracusa, va capturar el fortí de Làbdal i va matar la seva guarnició. Més tard va netejar d'atenencs Epípoles, un barri de Siracusa.
* A Roma van ser elegits tribuns amb potestat consular: Gneu Corneli Cos, Luci Valeri Potit, Quint Fabi Vibulà i Publi Postumi Albí Regil·lensis.

## Necrològiques

* Làmac, general atenenc, mort en combat davant de Siracusa.

## Referències

* ↑ «Els ocells». Gran Enciclopèdia Catalana. Grup Enciclopèdia Catalana. [Consulta: 6 març 2021].
* ↑ Smith, William (ed.). «Ameipsias». A Dictionary of Greek and Roman biography and mythology. [Consulta: 21 desembre 2023].
* ↑ Tucídides. Història de la Guerra del Peloponnès. VIII, 49
* ↑ Tucídides. Història de la Guerra del Peloponnès, VII, 2-3
* ↑ Titus Livi. Ab Urbe Condita, IV, 49, 50
* ↑ Tucídides. Història de la Guerra del Peloponnès, VIII, 49-50
# Rial F1

Rial és una marca alemanya de llantes d'al·leació lleugera que sota el nom de Rial Racing Team va arribar a disputar curses a la Fórmula 1.
L'equip va debutar a la F1 el 3 d'abril del 1988 al GP de Brasil amb el pilot italià Andrea de Cesaris havent de retirar-se abans de finalitzar la cursa.
L'escuderia va prendre part a dues temporades consecutives (1988 - 1989), disputant un total de trenta-dues curses amb quaranta-vuit monoplaces, ja que la primera temporada només la disputaren amb un sol cotxe.
L'equip va aconseguir una quarta posició (en dues ocasions) com millor classificació en una cursa i va assolir sis punts pel campionat del món de constructors.

## Resum

| Curses: | Victòries: | Pòdiums: | Poles: | Voltes ràpides: | Punts: |
| 32 (48) | 0 | 0 | 0 | 0 | 6 |
# Elacatinus louisae

Elacatinus louisae és una espècie de peix de la família dels gòbids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 3,8 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a les Bahames i a les Illes Caiman.

## Referències

* ↑ Jordan D. S. 1904. Notes on the fishes collected in the Tortugas Archipelago. Bull. U. S. Fish Comm. v. 22 [1902]. 539-544.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Böhlke, J. E. & C. R. Robins. 1968. Western Atlantic seven-spined gobies, with descriptions of ten new species and a new genus, and comments on Pacific relatives. Proc. Acad. Nat. Sci. Phila. v. 120: 45-174.
* Bussing, W.A., 1990, New species of gobiid fishes of the genera Lythrypnus, Elacatinus and Chriolepis from the eastern tropical Pacific., Revista de Biología Tropical, 38(1):99-118.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Fenner, R. M. The Conscientious Marine Aquarist: A Commonsense Handbook for Successful Saltwater Hobbyists (en anglès). TFH Publications, 2001. ISBN 9781890087029.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Hoese, D.F. 1986: Gobiidae. p. 774-807. A M.M. Smith i P.C. Heemstra (eds.) Smiths' sea fishes. Springer-Verlag, Berlín, Alemanya.
* Larson, H.K. i E.O. Murdy 2001. Gobiidae. Gobies. p. 3578-3603. A K.E. Carpenter i V. Niem (eds.) FAO species identification guide for fishery purposes. The living marine resources of the Western Central Pacific. Vol. 6. Bony fishes part 4 (Labridae to Latimeriidae). FAO, Roma, Itàlia.
* Maugé, L.A. 1986. Gobiidae. p. 358-388. A J. Daget, J.-P. Gosse i D.F.E. Thys van den Audenaerde (eds.) Check-list of the freshwater fishes of Africa (CLOFFA). ISNB, Brussel·les; MRAC, Tervuren, Flandes; i ORSTOM, París, França. Vol. 2.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Cihuri

Cihuri és un municipi de la Rioja, a la regió de la Rioja Alta. Se situa en el nord-oest de la província a la vora del riu Tirón.

## Història

El 947 el comte castellà Fernán González, donà al monestir de San Millán de la Cogolla, un monestir dedicat a l'advocació de Sant Joan Baptista situat a Zufiuri, a la ribera del riu Tirón i poc després aquest mateix comte va donar títol de vila a la població i la donà també al Monestir de San Millán. Això portaria conflictes en segles posteriors entre els habitants de la vila i els frares per anar contra la seva voluntat.
La vila pas a anomenar-se Cihuri de San Millán. Els abats de San Millán es venien titulant senyors de la vila, amb tots els privilegis que això suposava i amb les atribucions per a escollir alcalde pedani. A mitjan segle xi, el rei Ferran I de Castella, va confirmar la cessió que fes Fernán González a San Millán i la va ampliar amb la donació de terres, vinyes, horts, prats, fruiters i molins de Cihuri. En 1075 amb motiu de la cessió realitzada pel monarca Sanç IV de Navarra i la seva dona Placencia al monestir de San Millán, d'una granja d'Urturi i d'un altre lloc anomenat Zagazabar, actualment Zaharra, en zones properes a Ciguri.
El 1077 es produïx un litigi entre el Monestir de San Millán i els veïns de Cihuri, Pelayo Sarracínez i Gonzalo Sarracínez per negar-se a complir les seves obligacions de colones amb el monestir. Alfons VI va remetre la causa al merí, i aquest la va resoldre a favor de San Millán, però l'assumpte va trigar a quedar resolt. La disconformitat dels Sarracínez amb la justícia els va encoratjar a matar l'enviat reial i a emprendre una immediata fugida de Cihuri. En 1080 els senyors Orbita Aznares i Sancho Ortiz, cedeixen al monestir de San Millán les seves propietats en el monestir d'Albiano, proper a Cihuri. A la fi del segle xix la vila va deixar de pertànyer al Monestir de San Millán. Cihuri va formar part del partit judicial de Santo Domingo de la Calzada, en la província de Burgos, fins a la creació de la província de Logronyo.

## Referències

* ↑ Govern de La Rioja. «Listado de municipios» (en castellà), 2016. Arxivat de l'original el 20 de gener 2022. [Consulta: 15 febrer 2021].
es.Cihuri
# Eucalyptus leucoxylon

Eucalyptus leucoxylon és una espècie fanerògama de la família de les mirtàcies.

## Distribució i hàbitat

E. leucoxylon està àmpliament distribuïda a les planes i a prop de les serralades, o a la costa del sud d'Austràlia on s'estén fins a la meitat oest de Victòria. Es troba en boscos coberts d'herba sobre terra franca moderadament fèrtil o sòls al·luvials.

## Descripció

És un arbre de mida petita a mitjana (fins a 15 m d'alçada) amb una escorça rugosa a la part baixa i el tronc mesura d'1 a 2 m, i a la part alta l'escorça es torna llisa amb una superfície blanca, groga o verda blavosa. Les fulles són pedunculars, lanceolades, de 13 x 2,5 cm, concoloroses, opaques i verdes. Les seves flors són pol·linitzades per ocells, i floreix a l'hivern produint unes flors que poden ser roses, blanques o vermelles. El fruit és globós o semiesfèric, de 8 a 11 mm de llargada i de 8 a 10 mm de diàmetre.

## Usos

Aquesta espècie d'eucaliptus té una alta concentració de cineol o eucaliptol, utilitzat per la indústria farmacèutica. També s'ha trobat que el seu oli essencial té una alta capacitat fumigadora de plagues d'insectes que ataquen a cultius.

## Taxonomia
### Etimologia

* Eucalyptus: prové del grec kaliptos, "cobert", i el prefix eu-, "bé", en referència a l'estructura llenyosa que cobreix i dona protecció a les seves flors.
* leucoxylon: epítet que prové del grec euco, "blanc", i xilon, "fusta", fent referència al color de la fusta.

#### Varietats

Aquesta espècie ha estat dividida en nombroses varietats i subespècies. Una espectacular forma de procedència incerta, Eucalyptus leucoxylon rosea és àmpliament cultivada com a planta ornamental. Aquesta floreix profusament a l'hivern. A més, la seva mida és major que la de les altres varietats.
subsp. leucoxylon
* Eucalyptus leucoxylon subsp. connata Rule
* Eucalyptus leucoxylon var. angulata Benth.
* Eucalyptus leucoxylon var. erythrostema F.Muell. ex Miq.
* Eucalyptus leucoxylon var. rostellata Miq.
* Eucalyptus leucoxylon var. rugulosa Miq.
subsp. pruinosa (F.Muell. ex Miq.) Boland
* Eucalyptus leucoxylon subsp. bellarinensis Rule
* Eucalyptus leucoxylon subsp. megalocarpa Boland
* Eucalyptus leucoxylon var. macrocarpa J.E.Br.
* Eucalyptus leucoxylon var. pauperita J.E.Br.
* Eucalyptus leucoxylon var. pruinosa F.Muell. ex Miq.
subsp. stephaniae Rule

#### Sinonímia

* Eucalyptus leucoxylon var. rubra Guilf.
* Eucalyptus leucoxylon var. rosea hort.

## Referències

* 1 2 3 «Eucalyptus leucoxylon» a PlantNET. Data consulta: 16 de desembre de 2013.
* ↑ Eucalyptus a Etymonline.
* ↑ «Eucalyptus leucoxylon Arxivat 2013-12-16 a Wayback Machine.» a Australian Nativa Plants Society. Data consulta: 16 de desembre de 2013.
* ↑ Brooker, M.I.H. & Kleinig, D.A. Field Guide to Eucalyptus, Bloomings, Melbourne 2001.
* ↑ «Eucalyptus leucoxylon» a EOL. Data consulta: 16 de desembre de 2013.
# 413 aC

El 413 aC va ser un any del calendari romà prejulià. Era l'any 341 'Ab urbe condita', o de la fundació de Roma.

## Esdeveniments

* L'estrateg Demòstenes en conèixer el setge de Siracusa que havia dut a terme Gilip, va ser nomenat junt amb Eurimedont cap de l'exèrcit d'auxili, i va sortir (quan ja Eurimedont havia marxat) amb 65 naus. Va arribar a Siracusa massa tard per evitar la derrota atenesa.
* Enfrontament al golf de Corint entre una flota atenenca de 33 naus dirigida per Dífil d'Atenes i una flota peloponèsia dirigida per l'almirall corinti Poliantes amb un resultat indecís. Encara que tècnicament Dífil va obtenir la victòria i va enfonsar tres naus enemigues, en va perdre sis, i va tenir l'efecte d'una derrota moral.
* Agatarc de Siracusa s'enfronta als atenencs en una batalla del port de Siracusa. Va ser un dels comandants a la decisiva batalla naval del Setge de Siracusa.
* Inici del regnat d'Arquelau I, rei de Macedònia. Era, segons Plató un fill il·legítim de Perdicas II, i es va apoderar del tron assassinant al seu oncle Aletes (hereu legítim), i al seu cosí i un mig germà.
* Inici a l'Índia de la Dinastia Xixunaga.
* A Roma van ser elegits cònsols Luci Furi Medul·lí i Aulus Corneli Cos. Quint Fabi Vibulà va ser nomenat a inicis d'any, interrex per uns dies.

## Necrològiques

* Perdicas II, rei de Macedònia.
* Nícies, general atenenc, mentre es retirava del setge de Siracusa.
* Demòstenes, general (estrateg) atenenc, al retirar-se del setge de Siracusa. La força dirigida per Demòstenes que es retirava per terra va quedar en mala posició i es va rendir als siracusans a canvi de salvar la vida. Tot i així l'assemblea siracusana va votar la seva execució.

## Referències

* ↑ Tucídides. Història de la Guerra del Peloponnès, VII, 16, 17, 20
* ↑ Tucídides. Història de la Guerra del Peloponnès, VII, 34
* ↑ Diodor de Sicília. Biblioteca històrica, XIII, 13
* ↑ Plató. Gòrgias, 471
* ↑ Claudi Elià. Ποικίλη ἱστορία – Varia historia, XII, 43
* ↑ Raychaudhuri, H. C. Political history of ancient India. Calcuta: University of Calcutta, 1973, p. 103, 193.
* ↑ Titus Livi. Ab Urbe Condita, IV, 19-20; 51
* ↑ Tucídides. Història de la Guerra del Peloponnès, IV, 132
* ↑ «Nícies». GEC. [Consulta: 21 desembre 2023].
* ↑ Tucídides. Història de la Guerra del Peloponnès, VII, 42
# Forn de pa artesà (Barcelona)

El Forn de pa artesà és una obra modernista de Barcelona inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Establiment que ocupa el local esquerre de la planta baixa d'un edifici afrontat al carrer Girona 118 amb una única obertura. Aquesta presenta un aplacat de fusta amb brancals i arc de mig punt, amb emmarcat de línies corbes contingues i plafons d'encadellat vertical. A l'arc es va modificar el text original pintat amb les lletres "Panaderia".
Separant la sala de vendes de la rebotiga, hi ha les restes de la divisòria de fusta amb encadellat vertical que es va retallar eliminant els muntants i les portes inferiors. En diverses estances interiors el paviment és de peces ceràmiques quadrades vermelles i blanques. A l'obrador es troben les instal·lacions antigues: forn de llenya giratori, amassadores, calaixeres de fermentació.

## Història

Segons les fonts documentals, el forn obriria per primer cop el 1908 a nom de Concepció Satorras, llogatera del local que va fer construir el forn de coure pa. Tot i que el contracte anava a nom de Concepció Satorras, el fundador va ser Climent Campdepedròs i va anar passant de generació en generació. El forn mai no ha tingut nom comercial.

## Referències

* 1 2 3 «Forn de pa artesà». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 20 desembre 2017].
# Elacatinus oceanops

Elacatinus oceanops és una espècie de peix de la família dels gòbids i de l'ordre dels perciformes que es troba des del sud de Florida fins a Texas i Belize.
Els mascles poden assolir els 5 cm de longitud total.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)
# Macaco de Siberut

El macaco de Siberut (Macaca siberu) és una espècie vulnerable de macaco que és endèmic de l'illa Siberut (Indonèsia). Anteriorment es creia que era coespecífic amb M. pagensis (que té un aspecte més pàl·lid), però aquesta classificació és polifilètica. En el passat, ambdós foren considerats subespècies de M. nemestrina.

## Referències

* 1 2 Groves, Colin. Wilson, D. E.; Reeder, D. M. (editors). Mammal Species of the World (en anglès). 3a edició. Johns Hopkins University Press, 2005. ISBN 0-801-88221-4. (anglès)
* ↑ Roos, C., T. Zieglerb, J. K. Hodgesb, H. Zischlera i C. Abegg «Molecular phylogeny of Mentawai macaques: taxonomic and biogeographic implications». Molecular Phylogenetics and Evolution volume = 29, 1, 2003, pàg. 139-150.
# Vinny Vella

Vincent Franco Vellacerra, conegut professionalment com a Vinny Vella (Nova York, 11 de gener de 1947 - Nova York, 20 de febrer de 2019) fou un actor còmic estatunidenc, que va treballar en pel·lícules com Casino (1995), Rounders (1998), Ghost Dog: The Way of the Samurai (1999), Kissing Jessica Stein (2001), Analyze That (2002), Coffee and Cigarettes (2003), In the Cut (2003) i Find Me Guilty (2006), i també a la sèrie de televisió The Sopranos (1999-2004). És pare del també actor Vinny Vella Jr.

## Referències

* ↑ Vinny Vella a Chasing The Green Arxivat 2019-02-22 a Wayback Machine. (anglès)
* ↑ Schladebeck, Jessica. «'Casino' and 'The Sopranos' actor Vinny Vella dies at 72». New York Daily News, 21-02-2019.
* ↑ «Vinny Vella, who starred in 'Casino' and 'The Sopranos,' dead at 72 after battling liver cancer» (en anglès). USA TODAY, 21-02-2019 [Consulta: 22 febrer 2019].

## Enllaços externs

* La seva fitxa a The New York Times (anglès)
# Cilaos

Cilaos és un municipi de l'illa de la Reunió. L'any 2006 tenia 5.796 habitants. Limita amb els municipis de Les Avirons, Entre-Deux, Saint-Benoît, Saint-Leu, Saint-Louis, Saint-Paul, Salazie i Trois-Bassins.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1967 | 1974 | 1981 | 1990 | 1999 | 2006 |
| 5.586 | 5.672 | 5.735 | 6.115 | 5.838 | 5.796 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes ||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Nom |
| 1965-1987 | Irénée Accot |
| 1987-1989 | Pascal Maillot |
| 1989-1995 | Simon Lebreton |
| 1995-2001 | Jacques Técher |
| 2001- | Paul-Franco Técher |

## Enllaços externs

* Web oficial
* Informacions i imatges de Cilaos
* Web de la CIVIS
# 918 gau

918 gau és un documental dirigit per Arantza Santesteban. El títol de la pel·lícula fa referència a l'experiència de les nou-centes divuit nits que la directora va passar tancada a la presó acusada de formar part del partit polític Batasuna, aleshores il·legalitzat sota la Llei de Partits espanyola.
Aquesta pel·lícula guanyà el premi al millor documental internacional al festival Doclisboa

## Referències

* ↑ Franch, Ignasi. «El desencanto y la reflexión crítica son para mí condiciones indispensables de un estar político en el mundo» (en castellà). El Salto, 24-11-2021. [Consulta: 13 març 2023].
* ↑ Caruana Húder, Pablo «La cineasta y exresponsable de Batasuna Arantza Santesteban firma una película sobre su paso por la cárcel» (en castellà). elDiario.es, 14-11-2021 [Consulta: 23 març 2023].
* ↑ «PRÉMIOS 19º DOCLISBOA» (en portuguès). doclisboa.org, 30-10-2021. [Consulta: 23 març 2023].
* ↑ «"918 gau" pelikulak sariak bereganatzen jarraitzen du» (en basc). eitb.eus, 21-12-2021 [Consulta: 23 març 2023].
* ↑ «‘918 Gau’, de Arantza Santesteban, gana el premio internacional en el festival Doclisboa» (en castellà). Naiz [Consulta: 16 febrer 2023].
# Regió Diana

Diana és una regió de Madagascar. Aquesta regió és la més septentrional del país. Limita emb les regions de Sava al sud i de Sophia a l'oest. Ocupa una superfície de 19.266 km², i té una població de 485.800 el 2004. La capital regional és Antsiranana (també coneguda com a Diego Suarez).

## Geografia
### Rius

Els rius principals de la regió Diana són:
* Besokatra
* Irodo
* Loky
* Mahavavy
* Ramena
* Saharenana
* Sambirano

### Reserves naturals i atractius turístics

A Diana hi ha parcs nacionsals i atractius turístics:
* Parc Nacional Amber Mountain
* Reserva de Analamerana
* Reserva d'Ankarana
* Reserva de Lokobe
* Reserva de Manongarivo
* Reserva de Tsaratanana
* Tsingy Rouge

## Divisions administratives

La regió Diana està dividida en cinc districtes i subdividida en 51 communes (municipis).
* Districte d'Ambanja
* Districte d'Ambilobe
* Districte d'Antsiranana I (la ciutat d'Antsiranana)
* Districte d'Antsiranana II (zona rural Antsiranana)
* Nosy Be District (l'illa de Nosy Be)
Antsiranana és un important port de pesca de tonyina, gambes i cogombres de mar.
En gricultura destaca la producció d'olis essencials, principalment Ylang Ylang però també de Palmarosa, Vetiver i d'alfàbrega a les regions de Nosy Be i Ambanja.

## Referències

(francès) Monographie de la Région Diana Arxivat 2013-11-05 a Wayback Machine.

## Enllaços externs

* Lloc web oficial de la regió Diana Arxivat 2010-03-28 a Wayback Machine.
# Fotogramas de Plata

Els Fotogramas de Plata són uns premis cinematogràfics concedits per la revistaFotogramas i fundats el 1950. La revista convoca tots els anys aquests guardons per premiar els millors actors i actrius de cinema, televisió i teatre, i també les millors pel·lícules espanyola i estrangera de l'any. Els primers es concedeixen per votació dels lectors i internautes de la revista, mentre que les pel·lícules són triades per votació de la crítica de cinema.
Quatre anys més tard del naixement de la revista Antonio Nadal Rodó, el seu director, va instituir el guardó que, amb el pas del temps, va esdevenir, juntament amb la cerimònia de lliurament del premi, en un referent dins de la indústria cinematogràfica. Al principi el premi es deia Placa de San Juan Bosco, però en la dècada del 1970 va canviar el nom i va adoptar l'actual.
La festa Fotogramas se celebra cada any a Madrid, tot i que la primera vegada, el 5 de febrer de 1951, es van lliurar al Cine Alexandra de Barcelona.

## Categories
### Actuals

* Tota una vida
* Millor pel·lícula espanyola
* Millor pel·lícula estrangera
* Millor actriu de cinema
* Millor actor de cinema
* Millor actriu de televisió
* Millor actor de televisió
* Millor actriu de teatre
* Millor actor de teatre

### Anteriors

* Millor intèrpret de cinema espanyol (1950-1981)
* Millor intèrpret de cinema estranger (1959-1981)
* Millor intèrpret de televisió (1965-1989)
* Millor labor teatral (1972-1995)
* Millor activitat musical (1970-1981)
* Edicions
* 1950 · 1951 · 1952 · 1953 · 1954 · 1955 · 1956 · 1957 · 1958 · 1959 · 1960 · 1961 · 1962 · 1963 · 1964 · 1965 · 1966 · 1967 · 1968 · 1969 · 1970 · 1971 · 1972 · 1973
* 1974 · 1975 · 1976 · 1977 · 1978 · 1979 · 1980 · 1981 · 1982 · 1983 · 1984 · 1985 · 1986 · 1987 · 1988 · 1989 · 1990 · 1991 · 1992 · 1993 · 1994 · 1995 · 1996 · 1997 ·
* 1998 · 1999 · 2000 · 2001 · 2002 · 2003 · 2004 · 2005 · 2006 · 2007 · 2008 · 2009 · 2010 · 2011 · 2012 · 2013 · 2014 · 2015 · 2016 · 2017 · 2018 · 2019 · 2020

## Més premiats
### Actors més premiats

* Amb 7:
** Francisco Rabal
** Javier Bardem
* Amb 5:
** Imanol Arias
** Fernando Fernán Gómez
** José Sacristán

### Actrius més premiades

* Amb 8:
** Concha Velasco
* Amb 7:
** Ana Belén
* Amb 6:
** Carmen Maura
* Amb 5:
** Ángela Molina

## Referències

* ↑ Las 10 de Fotogramas en Filmin: Fotogramas de Plata a Filmin, 3/4/2013 (castellà)
* ↑ Gala de los Premios Fotogramas de Plata 2012 a Europa Press, 12/3/2012 (castellà)
* ↑ 59 años de historia Arxivat 2013-12-20 a Wayback Machine. a Fotogramas, 2008 (castellà)
* ↑ Los premios Fotogramas de Plata celebran su 50º aniversario a El País, 28/2/2000 (castellà)
* ↑ Fotogramas de Plata. 60 años de talento, glamour y diversión a Dialnet (castellà)

## Enllaços externs

* Fotogramas de Plata (castellà)
* Notícies sobre la revista Fotogramas a El País
# Vittorio Sereni

Vittorio Sereni (Luino, Llombardia, 1913 — Milà, 1983) va ser un poeta i traductor italià. La seva poesia té un estil realista, amb una forta component moral. De la seva temàtica en destaquen les seves pròpies experiències bèl·liques durant la Segona Guerra Mundial a Grècia i Sicília i el seu captiveri a l'Àfrica. Com a traductor va traduir obres de Pierre Corneille, Paul Valéry o William Carlos Williams.

## Obres

* Frontiera (1941)
* Diario d'Algeria (1947)
* Una polvere d'anni di Milano, Maestri, Milà (1954)
* Non sanno d'essere morti, San Rafael (1955)
* Frammenti di una sconfitta-Diario bolognese, Scheiwiller, Milà (1957)
* Gli strumenti umani (1965)
* Dodici poesie, Sommaruga, Verona (1966, con una aiguafort de Pio Semenghini, 125 exemplares)
* Un posto in vaccanza (1971)
* Addio Lugano bella, Edizioni dell'Upupa, Firenze (1971, con seis serigrafias d'Ernesto Treccani)
* Sei poesie, Galleria L'incontro, Milano (1972)
* Rapsodia breve (con introduciò de Lento Goffi), Il Farfengo, Brescia 1979

## Vegeu també

* Línia llombarda

## Referències

* ↑ «Vittorio Sereni». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.