OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Bet-at-home Open 2015

El Torneig d'Hamburg 2015, oficialment conegut com a bet-at-home Open 2015, és una competició tennística jugada sobre terra batuda que està inclosa dins de les sèries 500 de l'ATP. La 108a edició del torneig es va celebrar entre el 27 de juliol i el 2 d'agost de 2015 a l'Am Rothenbaum d'Hamburg, Alemanya.
El tennista balear Rafael Nadal va guanyar el tercer títol de la temporada. Amb aquest títol va ampliar el seu registre d'aconseguir un títol sobre terra batuda a Europa des de 2004 (onze anys consecutius).

## Quadre individual masculí

| 2a ronda | 2a ronda | 2a ronda | 2a ronda | 2a ronda | Quarts de final | Quarts de final | Quarts de final | Quarts de final | Semifinals | Semifinals | Semifinals | Semifinals | Final | Final | Final | Final |
| 1/WC | R. Nadal | 6 | 7 | |
| | J. Veselý | 4 | 6² | | 1/WC | R. Nadal | 6 | 6 |
| | J. Janowicz | 3 | 6 | 2 | 5 | P. Cuevas | 3 | 2 |
| 5 | P. Cuevas | 6 | 4 | 6 | | | | | 1/WC | R. Nadal | 6 | 6 |
| 4 | A. Seppi | 4 | 6 | 6 | | | | | 4 | A. Seppi | 1 | 2 |
| WC | F. Mayer | 6 | 2 | 3 | 4 | A. Seppi | w/o | | | | | |
| | S. Bolelli | 6 | 6⁵ | 6 | | S. Bolelli | | | | | | |
| WC | J. Munar | 1 | 7 | 4 | | | | | | | | | 1/WC | R. Nadal | 7 | 7 |
| 8 | F. Fognini | 6 | 3 | 6 | | | | | | | | | 8 | F. Fognini | 5 | 5 |
| | A. Ramos Viñolas | 2 | 6 | 3 | 8 | F. Fognini | 6 | 7 | | | | |
| | A. Bedene | 7 | 7 | | | A. Bedene | 4 | 5 | | | | |
| 3 | R. Bautista Agut | 6² | 6$^7$ | | | | | | 8 | F. Fognini | 6 | 7 |
| 6 | J. Mónaco | 1 | 5 | | | | | | Q | L. Pouille | 2 | 6² |
| Q | L. Pouille | 6 | 7 | | Q | L. Pouille | 6 | 6 | | | | |
| | B. Paire | 2 | 6 | 7 | | B. Paire | 3 | 2 |
| 2 | T. Robredo | 6 | 3 | 5 | | | | |

## Quadre dobles masculins

| Quarts de final | Quarts de final | Quarts de final | Quarts de final | Semifinals | Semifinals | Semifinals | Semifinals | Semifinals | Final | Final | Final | Final | Final |
| 1 | Simone Bolelli Fabio Fognini | w/o | |
| | Guillermo García López Fernando Verdasco | | | 1 | Simone Bolelli Fabio Fognini | | | |
| 3 | Jamie Murray John Peers | 6 | 6 | 3 | Jamie Murray John Peers | w/o | | |
| Q | Frank Moser Jan-Lennard Struff | 3 | 4 | | | | | | 3 | Jamie Murray John Peers | 2 | 6 | [10] |
| | Juan Sebastián Cabal Robert Farah Maksoud | 6 | 6 | | | | | | | Juan Sebastián Cabal Robert Farah Maksoud | 6 | 3 | [8] |
| 4 | Pablo Cuevas David Marrero | 4 | 2 | | Juan Sebastián Cabal Robert Farah Maksoud | 3 | 6 | [10] |
| | Martin Kližan Lukáš Rosol | 3 | 4 | 2 | Alexander Peya Bruno Soares | 6 | 1 | [6] |
| 2 | Alexander Peya Bruno Soares | 6 | 6 | | | | | |

## Enllaços externs

* Web oficial Arxivat 2010-06-11 a Wayback Machine. (alemany) (anglès)
* Quadre individual masculí PDF
* Quadre dobles masculins PDF
Hamburg :
1968
1969
1970
1971
1972
1973
1974
1975
1976
1977
1978
1979
1980
1981
1982
1983
1984
1985
1986
1987
1988
1989
1990
1991
1992
1993
1994
1995
1996
1997
1998
1999
2000
2001
2002
2003
2004
2005
2006
2007
2008
2009
2010
2011
2012
2013
2014
2015
2016
2017
2018
2019
2020
2021
2022
2023
2024 :
ATP World Tour 2015
< 2014
2016 > :
ATP World Tour Finals, Londres :
# Otocinclus gibbosus

Otocinclus gibbosus és una espècie de peix de la família dels loricàrids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 5 cm de llargària total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: conca del riu Ribeira de Iguape.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Baensch, H.A. i R. Riehl 1997. Aquarien Atlas, Band 5. Mergus Verlag, Melle, Alemanya. 1148 p.
# Mierovo

Mierovo és un poble i municipi d'Eslovàquia que es troba a la regió de Trnava, a l'oest del país.

## Història

La primera menció escrita de la vila es remunta al 1260.
# Ibo

«Ibo» té aquests significats:
* Ibo (Moçambic), ciutat de Moçambic a la província de Cabo Delgado, capital del districte d'Ibo
* Ibo, membre de l'ètnia dels igbos que habiten el sud-est de Nigèria
* Ibo o igbo, llengua nadiua dels igbos que es parla a Igboland, al sud-est de Nigèria
* Districte d'Ibo, districte japonés dins de la Prefectura de Hyōgo.
# Batec ectòpic

Un batec ectòpic és una alteració del ritme cardíac relacionat freqüentment amb el sistema de conducció elèctrica del cor, en què els batecs sorgeixen de fibres o grup de fibres fora de la regió del múscul cardíac que és normalment responsable de la formació d'impulsos (és a dir, el node sinoauricular). Un batec ectòpic es pot classificar com una contracció ventricular prematura (CVP o extrasístole ventricular) o una extrasístole supraventricular (amb el tipus contracció auricular prematura).
Alguns pacients descriuen aquesta experiència com una "palpitació" al pit, o un "singlot al cor", mentre que altres informen que es noten a faltar alguns batecs. Els batecs ectòpics són més freqüents durant els períodes d'estrès psicològic, exercici o debilitat; també es poden desencadenar pel consum d'alguns aliments com hidrats de carboni, formatge fort o xocolata.
És una forma d'arrítmia cardíaca en què marcapassos ectòpics dins del miocardi ventricular o auricular, o de branques més fines del sistema de conducció elèctrica, provoquen batecs addicionals del cor. Alguns medicaments poden empitjorar el fenomen.
Els batecs ectòpics es consideren normals i no són indicatius de patologia cardíaca. Els batecs ectòpics sovint no es detecten i es produeixen com a part d'errors menors en el sistema de conducció cardíaca. Poques vegades són indicatius de patologia cardíaca, encara que poden ocórrer amb més freqüència o ser més notables en aquells pacients que tenen anomalies cardíaques.
Els batecs ectòpics poden ser més freqüents durant l'ansietat, l'atac de pànic i la resposta de lluita o fugida, a causa de l'augment de l'activitat nerviosa simpàtica o a causa de la fallada del parasimpàtic, estimulant contraccions més freqüents o més vigoroses i augmentant el volum sistòlic. El consum de nicotina, alcohol i cafeïna, o l'administració d'adrenalina, també pot augmentar la incidència de batecs ectòpics, a causa de la seva influència en l'acció dels cardiomiòcits.

## Referències

* ↑ «Ectopic heartbeat». Medline Plus. National Institutes of Health. [Consulta: 24 octubre 2013].
* ↑ Aberdeene, Jason. «Ectopic Heartbeats & Exercise».
* ↑ «Types of Arrhythmia –NHLBI, NIH» (en anglès). [Consulta: 12 maig 2017].
# La sega

«La sega» té aquests significats:
* La sega (Vayreda, MNAC 4261), quadre de Joaquim Vayreda i Vila de 1881 exposat al Museu Nacional d'Art de Catalunya
* La sega (Vayreda, mdA 250.364), quadre de Joaquim Vayreda i Vila de 1881 exposat al Museu d'Art de Girona
* La sega (The Reaping), pel·lícula estatunidenca del 2009 dirigida per Stephen Hopkins
# Siderúrgia basca

La siderúrgia basca de Bilbao va néixer gràcies a la coincidència de certs factors favorables: abundància de mineral de ferro de bona qualitat, acumulació de capital en mans dels empresaris bilbaïns, que tenien participació en l'explotació de les mines de ferro i facilitat per comprar coc anglès.
Els vaixells bascos que transportaven el mineral de ferro basc a Anglaterra i portaven, de tornada, carbó de coc anglès per a la siderúrgia basca. La pacificació del País Basc en acabar-se la darrera carlinada (1872-1876) va afavorir la instal·lació d'empreses siderúrgiques. A partir del 1890, la siderúrgia basca no va poder fer front a les innovacions tecnològiques introduïdes al Regne Unit i a Alemanya. La davallada de les exportacions va obligar aquesta indústria a centrar-se bàsicament en el mercat espanyol. La conversió al proteccionisme dels grans industrials bascos va anar acompanyada d'un procés de «cartelització» del sector. L'any 1897 es va crear un consorci industrial siderúrgic («La pinya») que suprimia la competència entre les empreses, repartia el mercat espanyol i fixava els preus monopolístics.

## Referències

* ↑ «La Historia del País Vasco» (en castellà). Kondaira.net. [Consulta: 21 novembre 2015].
* ↑ Bilbao y Bilbao, Luis Maria. «La siderurgia vasca, 1700-1885. Atraso tecnologico, politica arancelaria y efficiencia economicaA» (pdf) (en castellà). Madrid: Universidad Autónoma de Madrid. Arxivat de l'original el 22 de novembre 2015. [Consulta: 21 novembre 2015].
* ↑ Cuartas, Javier «La siderurgia sustentó el poderío industrial vasco y asturiano» (en castellà). El País, febrer 2001 [Consulta: 21 novembre 2015].
* ↑ Bilbao y Bilbao, Luis Maria. «Introducción y aplicaciones de la energía hidráulica en la siderurgia vasca, siglos XIII-XVII» (pdf) (en castellà). Madrid: Universidad Autónoma de Madrid. [Consulta: 21 novembre 2015].
* ↑ Escudero, Antonio. «la competitividad.pdf Sobre la competitivdad internacional de la siderurgiga vasca (1880-1913)» (pdf) (en castellà). Alacant: Universitat d'Alacant. [Consulta: 21 novembre 2015].
* ↑ Mnez. Vitores, Miguel Ángel. «Evolución de la siderurgia vasca» (en castellà). Ezagutu Barakaldo, juliol 2015. Arxivat de l'original el 22 de novembre 2015. [Consulta: 21 novembre 2015].
* ↑ Dardé, Carlos. «La industria y la minería» (en castellà). artehistoria.com. Arxivat de l'original el 21 de novembre 2015. [Consulta: 21 novembre 2015].
# The Bells of Nagasaki

The Bells of Nagasaki (長崎の鐘, Nagasaki no Kane) és un llibre de Takashi Nagai aparegut el 1949. Descriu vivament la seva experiència com a supervivent del bombardeig atòmic de Nagasaki. El títol fa referència a les campanes de la Catedral d'Urakami, de les quals Nagai diu:
| « | Es tracta de campanes que no han sonat durant setmanes o mesos després del desastre. Que mai no hi hagi moment en què no sonin! Que toquin aquest missatge de pau fins al matí del dia de la fi del món. | » |
La publicació del llibre va ser inicialment rebutjada per les forces d'ocupació dels Estats Units al Japó, fins que es va afegir un apèndix que descrivia les atrocitats japoneses a les Filipines. Aquest annex es retirarà posteriorment.

## Discos i CD

* 1 de juliol de 1949, cançó d' Ichirō Fujiyama, Mariko Ike, escrita per Hachiro Sato, composta per Yuji koseki
* Setembre de 1949, cançó de Yoshie Fujiwara, escrita i composta per Kazuo Uemoto
* 1996, cançó de Yumi Aikawa, composta per Yuji Koseki

## Film

The Bells of Nagasaki, estrenada el 23 de setembre de 1950, produïda per Shochiku, dirigida per Hideo Ōba, guió de Kaneto Shindō, Sekiro Mitsuhata, Sugako Hashida, música composta per Yūji Koseki.

### Repartiment

* Masao Wakahara, Takashi Nagai
* Yumeji Tsukioka, Midori Nagai
* Keiko Tsushima, Sachiko Yamada
* Osamu Takizawa, professor Asakura
* Kōji Mitsui, Yamashita

## Referències

* ↑ «El legado del doctor Nagai Takashi: testimonios de la bomba atómica de Nagasaki» (en castellà), 07-08-2015. [Consulta: 19 abril 2021].
* ↑ «The Bells of Nagasaki». [Consulta: 19 abril 2021].
* ↑ Nagai, Takashi. The Bells of Nagasaki (en anglès). Kodansha International, 1994. ISBN 978-4-7700-1845-8.
* ↑ «All That Remains», 05-05-2016. [Consulta: 19 abril 2021].
# Oriol Villar

Oriol Villar és un destacat publicista català que el 2016 va rebre el Premi Nacional de Comunicació en la seva categoria de Premi Nacional de Publicitat.
Villar va ser el fundador i director creatiu de l'agència Villa-Rosàs, de la qual es desvinculà en 2013 per iniciar una carrera professional independent dins del món de la creació i producció de publicitat. Ha treballat en campanyes publicitàries per a Nike, Inc., Amena, l'ONCE, Coca-Cola, la Creu Roja, Caja Madrid. Entre les seves creacions més destacades estan el seu treball com a director creatiu del curt d'Estrella Damm en col·laboració amb el director de cinema Alejandro Amenábar, en una campanya protagonitzada per Dakota Johnson, Quim Gutiérrez i Natalia Tena, on Villar escriví el guió conjuntament amb Amenábar. Oriol Villar ha estat impulsor de grans eslògans publicitaris, anuncis tan icònics i personals com el “Doble o Nada”, “Recuerda mi nombre” o “Mediterráneamente”. En l'entrega del Premi Nacional de Publicitat el jurat ha valorat les seves campanyes publicitàries, "perfeccionistes i curoses amb els detalls, que ofereixen un producte o un servei, però també un ambient i una certa filosofia de vida: una visió local amb vocació universal".

## Referències

* 1 2 «El Govern atorga els Premis Nacionals de Comunicació 2016 a Carles Capdevila, el Club Súper3, El matí i la mare que el va parir, Nació Digital, BTV i el publicista Oriol Villar». Govern.catː Nota de premsa. Generalitat de Catalunya, 02-11-2016. Arxivat de l'original el 15 de novembre 2016. [Consulta: 14 novembre 2016].
* ↑ «Carles Capdevila y el Club Súper 3, entre los Premis Nacionals de Comunicació». El Periódico, 02-11-2016 [Consulta: 14 novembre 2016].
* ↑ «No es un dia cualquiera - Oriol Villarː Los mejores anuncios son los que llegan al corazón». rtve (Televisió a la Carta), 19-08-2012 [Consulta: 14 novembre 2016].
* ↑ «Villarrosàs desaparece y nace & Rosàs». El Publicista, 08-02-2013. [Consulta: 14 novembre 2016].
* ↑ «Oriol Villar en encuentros digitales». El Mundo, 21-07-2004 [Consulta: 14 novembre 2016].
* ↑ «Amenábar dirige 'Vale', la última campaña de Estrella Damm». El Mundo, 03-06-2015 [Consulta: 14 novembre 2016].
* ↑ «Entrevista a Oriol Villar». Corporació Catalana de Mitjans Audiovisuals, 15-07-2015 [Consulta: 14 novembre 2016].
* ↑ «Entrevistamos a Oriol Villar, Director Creativo del anuncio de Estrella Damm». ReasonWhy, 16-06-2015 [Consulta: 14 novembre 2016].
# Miquel Masdeu Domènech

Miquel Masdeu Domènech (Reus, 21 de novembre de 1814 - Barcelona, 22 de novembre de 1888) va ser un milicià català.

## Biografia

Va néixer a Reus, fill de Miquel Masdeu i Josepa Domènech.
Carreter d'ofici i d'ideologia liberal, als 19 anys s'enrolà al cos de Miquelets a les ordres del general Montoro i passà a Vic en persecució de les primeres partides carlistes. Va rebre el baptisme de sang en una acció contra el capitost "Muchacho" a Sant Quirze de Besora. Dissolt el batalló al qual pertanyia, s'incorporà al que estava manat per Pep del Po, on va servir fins a l'acabament de la Primera Guerra Carlina. En una acció de guerra a Vilamajor del Vallès, quan Joan Prim, tinent de Miquelets, va caure ferit, com que es coneixien de petits a Reus i li tenia molt d'afecte, se'l carregà al coll i l'allunyà del lloc del combat. Acabada la guerra, Masdeu tornà a Reus on va seguir fent de carreter, fins que en passar per Reus el general Prim camí de Constantinoble com a observador militar de la Guerra de Crimea, el va prendre amb ell com a assistent. Tornat d'allà, Prim li va proporcionar una ocupació. Al final de la seva vida, sabedor l'ajuntament de Barcelona de l'estima que Masdeu sentia pel general, el va nomenar guardador de la seva estàtua del Parc de la Ciutadella. La gent el coneixia com a Miquelet Masdeu, tot i que era d'elevada estatura i de constitució hercúlia.
Va morir a Barcelona, on exercia de vigilant de parcs, als 75 anys.

## Referències

* 1 2 «Notes». La Vanguardia, 17-12-1888, pàg. 1.
* ↑ Segons el registre de defunció, Llibre de Defuncions de l'Ajuntament de Barcelona, any 1888, número de registre 8106.
* ↑ Olesti Trilles, Josep. Diccionari biogràfic de reusencs. Reus: l'Ajuntament, 1991, p. 437.
# Ibo (Moçambic)

Ibo és una ciutat de Moçambic a la província de Cabo Delgado, capital del districte d'Ibo. És sobre una illa coneguda com a Ilha de Ibo, dins l'arxipèlag de les Quirimbas. La seva població era el 1997 de 3.054 habitants. Fou fundada el 1761. Va gaudir de certa prosperitat amb el comerç d'esclaus però abolit aquest tràfic el 1840, va començar a declinar. El 1897 la Companyia de Niassa hi va establir la seva seu dins els territoris concedits. Després del 1904 la companyia va començar a traslladar la seva seu a Porto Amélia. Quan la concessió de la companyia es va acabar el 1929, la capital del districte de Cabo Delgado es va establir definitivament a Porto Amélia.
# Saint-Luc

«Saint-Luc» té aquests significats:
* Saint-Luc (Eure), municipi al departament de l'Eure (regió de Normandia, França)
* La Chapelle-Saint-Luc, municipi al departament de l'Aube (regió del Gran Est, França)
* Lubret-Saint-Luc, municipi al departament dels Alts Pirineus (regió d'Occitània, França)
* Cantó de La Chapelle-Saint-Luc, cantó francès al districte de Troyes (departament de l'Aube, França)
# La sega (Vayreda, MNAC 4261)

La sega és una pintura (oli sobre tela) de 54 × 79,5 cm realitzada per Joaquim Vayreda i Vila a Olot cap a 1881, el qual es troba al Museu Nacional d'Art de Catalunya.

## Context històric i artístic

Amb una producció centrada en el paisatge, fonamentalment en els escenaris olotins, Joaquim Vayreda consolida la tendència renovadora iniciada pel seu mestre, Martí Alsina, i inaugura una de les etapes més fèrtils del panorama artístic català del darrer terç del segle xix. D'altra banda, la seua poètica, que va cristal·litzar en la fundació de l'Escola paisatgística d'Olot, va ser un dels factors que més van contribuir a contrarestar la fins aleshores viciada dialèctica entre un centre artístic barceloní, caracteritzat pel seu dinamisme difusor de noves tendències, i una perifèria artística presidida per una situació d'estancament i de dependència absoluta respecte d'aquest focus que irradiava les novetats figuratives. Precisament, aquesta cosmovisió arrelada en un modus vivendi i un sistema de valors diferenciat esdevé una de les aportacions més singulars del pintor. A través de la seua obra es visualitza la sublimació lírica de l'àmbit rural, d'unes pràctiques socials ancestrals, d'una forma d'entendre i relacionar-se amb l'entorn natural, en el qual l'ésser humà viu en perpètua comunió.
És una adquisició de la col·lecció Plandiura de l'any 1932 i el seu número del catàleg al MNAC és el 4261.

## Descripció

Obres com La sega, on el paisatge esdevé el protagonista indiscutible amb poques concessions als detalls més anecdòtics, situen Vayreda al capdavant de la renovació del paisatgisme català. En aquest oli, pintat en un dels períodes més brillants, d'èxit i fecunds de l'artista, es fa evident la influència que Vayreda rep dels pintors francesos de l'anomenada Escola de Barbizon, que pinten directament del natural.

## Diferències respecte a l'altra La Sega

Existeix una altra versió de La sega, pintada també per Vayreda el mateix any i exposada al Museu d'Art de Girona. Les diferències més notables en aquesta obra són 'existència d'un camí de garbes que neix de baix a dalt vorejant els arbres, l'aparició d'una tercera segadora i menys extensió segada al camp de l'esquerra. L'estructura d'ambdues escenes, però, és molt similar a primer cop d'ull. Possiblement això s'explica perquè Vayreda pintava segons la demanda que tenia: devia ser un quadre amb força èxit, i per aquesta raó decidí repetir-ne la temàtica i la composició. L'existència d'una altra obra amb la mateixa composició i característiques podria raure en una producció seriada de taller. Són obres en les quals el paisatge esdevé el protagonista indiscutible amb poques concessions als detalls més anecdòtics. Ambdues foren pintades el 1881, el període amb més èxit de la carrera del pintor.

## Referències

* 1 2 Museu Nacional d'Art de Catalunya (català)
* 1 2 3 Francesc M. Quílez i Corella a Guia del Museu Nacional d'Art de Catalunya. Barcelona: MNAC, 2004. ISBN 8480431369. Pàgs. 238-239.
* ↑ Roca Pi, Laia «Fitxa Tècnica de Conservació i Restauració». Museu d'Art de Girona, n.d.

## Enllaços externs

* Pinterest
* Flickr
# Henri Alleg

Henri Alleg, amb nom de naixement Henri Salem, (Londres, 20 de juliol de 1921 - París, 17 de juliol de 2013) fou un assagista i periodista franco-algerià d'ascendència jueva, director del diari Alger républicain i membre del Partit Comunista Francès. Després que l'editorial francesa Les Éditions de Minuit publiqués l'any 1958 les seves memòries (La Question), Alleg guanyà reconeixement internacional per la seva postura en contra la tortura, especialment en el context de la Guerra d'Algèria (1954-1962).

## Obres

* Mémoire algérienne: souvenirs de luttes et d'espérances (2005)
* Grande aventure d'Alger républicain (juntament amb Boualem Khalfa i Abdelhamid Benzine, 1987)
* Prisonniers de guerre (1961)
* La Question / The Question (intro. de Jean-Paul Sartre, 1958)
* Requiem pour l'Oncle Sam (1991)
* U.R.S.S. et les juifs (1989)
* Victorieuse Cuba : de la guérilla au socialisme (prefaci de Boualem Khalfa, 1963)
* Red Star and Green Crescent (1985; originalment publicat per Messidor, París, 1983)

## Referències

* ↑ «Henri Alleg, auteur de "La Question", est mort» (en francès). LeMonde.fr, 18-07-2013. [Consulta: 20 març 2016].

## Enllaços externs

* Entrevista amb Henry Alleg Arxivat 2007-11-13 a Wayback Machine. del programa Democracy Now!, 5 de novembre de 2007. (anglès)
# Overpelt

Overpelt (en limburguès Pelt) és un antic municipi belga de la província de Limburg a la regió de Flandes. Era el resultat de la fusió el 1977 dels municipis d'Overpelt, Holheide i Lindelhoeven. L'1 de gener de 2019 va fusionar amb Neerpelt per formar un municipi nou anomenat Pelt.

## Evolució demogràfica des de 1806

Font:INS

## Personatges il·lustres

* Gérard Loncke, ciclista

## Referències

* ↑ «Geografische indeling» (en neerlandès). Statbel (ofici belga d'estadística). [Consulta: 24 juliol 2021].
# Morell de Nova Zelanda

El morell de Nova Zelanda (Aythya novaeseelandiae) és una espècie d'ocell de la família dels anàtids (Anatidae) que habita llacs i estanys de les dues illes majors de Nova Zelanda.
# Ibolos

Els ibolos són un sub-grup ioruba que habita parts de l'estat d'Osun i de l'estat de Kwara. Viuen en poblacions com Okuku, Odo-Otin, Ijagbe, Erin Osun a l'estat d'Osun, i Offa, Erin ile, Ganmo i altres a l'estat de Kwara, sent les principals Offa i Okuku i a més Oyan. Tenen a l'est als igbomines.
Els ibolos són de religió cristiana i musulmana. Els ibolos cristians viuen en majoria a l'estat d'Osun, mentre que els musulmans viuen a l'estat de Kwara. Molts ibolos viuen també a Lagos que consideren la seva segona petita pàtria. Es dediquen a l'agricultura i el comerç.

## Referències

* The Peoples of Africa: An Ethnohistorical Dictionary, per James Stuart Olson
# Sant Jaume de Graell

Sant Jaume de Graell és una església d'Oliana (Alt Urgell) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici religiós d'una nau de planta rectangular coberta amb fusta. El parament és a base de pedres irregulars sense desbastar i unides amb fang. Als peus de la nau hi trobem un petit campanar d'espadanya. Davant de la façana hi ha un porxo amb tres entrades d'arc de mig punt.

## Història

El diumenge més proper a la festa de Sant Jaume se celebra un aplec a l'ermita de Sant Jaume de Graell.

## Referències

* 1 2 «Sant Jaume de Graell». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 30 octubre 2018].