OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Insurgència xiïta al Iemen

La insurrecció xiïta al Iemen és una guerra civil que va començar el mes de juny de l'any 2004, quan el clergue opositor Hussein Badreddin al-Houthi, líder dels rebels houtis, un moviment xiïta de la branca zaidita, va iniciar una rebel·lió contra el Govern iemenita. La major part de la lluita s'ha centrat en la governació de Sa'dah, però s'ha expandit a altres provincies veïnes, i fins i tot a zones frontereres amb el regne de l'Aràbia Saudita.
El Govern iemenita ha manifestat que els rebels houtis estaven tractant d'enderrocar al president del país, Ali Abdallah al-Salih (també zaidita), i que els rebels tractaven de posar en pràctica la llei religiosa xiïta. Els rebels diuen que estan "defensant a la seva comunitat contra la discriminació" i l'agressió del Govern. El Govern del Iemen ha acusat a la República Islàmica de l'Iran de dirigir i finançar aquesta insurrecció.
L'agost de l'any 2009, el Govern iemenita va llançar una ofensiva contra els rebels; van ser desplaçats centenars de milers de civils per la lluita. El conflicte es va tornar internacional el 4 de novembre d'aquell any, quan es van iniciar els enfrontaments entre els rebels i les tropes de seguretat saudites a les zones frontereres, la qual cosa va portar al fet que els saudites llancessin una ofensiva contra els rebels.
Els xiïtes han acusat al Govern de l'Aràbia Saudita de donar suport al Govern del Iemen, tanmateix però, el Govern saudita ho nega. També declaren que els Estats Units ha intervingut obertament en el conflicte des del dia 14 de desembre de l'any 2009, quan els EUA van llançar fins a 28 atacs aeris contra les posicionis insurgents a la ciutat de Saadah.
El General Ali Mohsen al-Ahmar va comandar les operacions del Govern fins que va desertar durant les Protestes al Iemen de 2011, que van formar part de l'anomenada Primavera Àrab.

## Referències

* ↑ BBC NEWS | Middle East | Yemen fears return of insurgency 5 de febrer de 2007.
* ↑ BBC News - Crises multiply for divided Yemen 15 de desembre de 2009.
* ↑ BBC NEWS | Middle East | Deadly blast strikes Yemen mosque 2 de maig de 2008.
* ↑ «Johnsen, Gregory D. (February 20, 2007).». Arxivat de l'original el de juny 16, 2007. [Consulta: de juny 16, 2007].
* ↑ BBC News - Yemen - Timeline 7 de juny de 2011.
* ↑ PressTV - 'US fighter jets attack Yemeni fighters' Arxivat 2016-10-25 a Wayback Machine. 14 de desembre de 2009.
* ↑ The crucible of Yemen - Opinion - Al Jazeera English 22 de maig de 2011.

## Enllaços externs

* Global security - al-Shabab al-Mum'en / Shabab al-Moumineen (Believing Youth)
# Pak Doo-ik

Pak Doo-ik (Pyongyang, 17 de març de 1943) fou un futbolista nord-coreà de la dècada de 1960.
Fou internacional amb la selecció de futbol de Corea del Nord amb la qual participà a la copa del Món de futbol de 1966. Fou l'autor del gol que donà el triomf a la selecció coreana davant Itàlia.
A nivell de club destacà com a jugador de Moranbong Sports Club.
Més tard fou el seleccionador nord-coreà durant els Jocs Olímpics de 1976.
Fou el primer rellevista de la torxa olímpica dels Jocs Olímpics de 2008 al seu pas per Pyongyang.

## Referències

* ↑ Philip, Robert «Pak Doo Ik takes the spotlight once more». Guardian [Londres], 02-10-2002 [Consulta: 20 maig 2010].
* ↑ Pak Doo-ik a National-Football-Teams.com (anglès)
* ↑ «Pyongyang Torch Relay Passes Without Hitch». Chosun Ilbo, 29-04-2008. [Consulta: 6 desembre 2012].
# Jean Giraudoux

Jean Giraudoux (Belac, Alta Viena, 29 d'octubre de 1882 - París, 31 de gener de 1944) va ser un novel·lista i autor dramàtic occità en llengua francesa.

## Obra dramàtica

* Siegfried (1928)
* Amphitryon 38 (1929)
* Judith (1931)
* Intermezzo (1933)
* Tessa (1934)
* La Guerre de Troie n'aura pas lieu (1935)
* Supplément au voyage de Cook (1935)
* L'Impromptu de Paris (1937)
* Électre (1937)
* Cantique des cantiques (1938)
* Ondine (1939)
* Sodome et Gomorrhe (1943)
* La boja de Chaillot (La Folle de Chaillot, 1945)
* L'Apollon de Bellac (1947)
* Pour Lucrèce (1953)

## Traduccions al català

* Amfitrió 38. Traducció de Ramon Esquerra
* Intermezzo. Traducció de Ramon Esquerra. 1938

## Referències

* ↑ «Jean Giraudoux». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Dictionnaire de la litterature francaise du XXe siecle.. France: Encyclopædia Universalis, [2016]. ISBN 2-85229-147-9.
# Bolitoglossa celaque

Bolitoglossa celaque és una espècie d'amfibi urodel de la família Plethodontidae.

## Descripció

Fa 6,2 cm de llargària. La cua té la mateixa longitud que la resta del cos. Musell truncat. Extremitats relativament llargues. Coloració vermellosa amb taques grogues a la part dorsal. Les parts inferiors van d'un color groc pàl·lid a un carabassa fosc, de vegades tacat d'un gris argentat.

## Hàbitat

Viu damunt bromèlies i molses del terra o als arbres entre 1.900 i 2.620 m d'altitud.

## Distribució geogràfica

Es troba al sud-oest d'Hondures i territoris adjacents del Salvador.

## Estat de conservació

Es troba en perill d'extinció perquè ocupa un territori de menys de 5.000 km², la seua distribució està molt fragmentada i el seu hàbitat està en procés de degradació a causa de la desforestació provocada per l'agricultura de subsistència i els freqüents incendis forestals.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 AmphibiaWeb (anglès)
* ↑ Amphibian Species of the World 5.4 (anglès)
* ↑ IUCN (anglès)

## Enllaços externs

* BioLib (anglès)
* CalPhotos (anglès)
* Flickr (anglès)
# Les Avirons

Les Avirons és un municipi de l'illa de la Reunió. L'any 2012 tenia 11.181 habitants. Limita amb els municipis de Saint-Leu, Cilaos, Saint-Louis i L'Étang-Salé.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2007 | 2012 |
| 4.547 | 4.863 | 5.150 | 5.935 | 7.172 | 10.093 | 11.181 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes |||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001- | Michel Dennemont | MoDem |
# Ixim

* Aquest article tracta sobre la població. Vegeu-ne altres significats a «riu Ixim».
Ixim - Ишим (rus) - és una ciutat de l'óblast de Tiumén, a Rússia.

## Història

El 1687 l'slobodà Korkina fou construïda a la vora del riu Ixim. A partir del 1721 ja s'hi celebraven mercats i fires regularment. Un decret de Caterina II reanomenà la vila Ixim el 1782, que esdevingué la capital de l'uiezd d'Ixim. El 1913 la via ferroviària entre Tiumén i Omsk passà per primer cop per Ixim.

## Geografia
### Clima

Paràmetres climàtics mitjans de Ixim :
| Mes | Gen. | Feb. | Mar. | Abr. | Mai. | Jun. | Jul. | Ago. | Set. | Oct. | Nov. | Des. | Anual |
| Temperatura màxima registrada °C (°F) | 3,9 (39) | 8,4 (47,1) | 14,2 (57,6) | 30,6 (87,1) | 36,5 (97,7) | 35,0 (95) | 37,1 (98,8) | 36,5 (97,7) | 32,4 (90,3) | 22,6 (72,7) | 13,8 (56,8) | 4,1 (39,4) | 37,1 (98,8) |
| Temperatura mínima registrada °C (°F) | −42,7 (−44,9) | −43,2 (−45,8) | −36,5 (−33,7) | −24,3 (−11,7) | −7,3 (18,9) | −2,6 (27,3) | 2,6 (36,7) | −1,5 (29,3) | −7,6 (18,3) | −20,4 (−4,7) | −37,6 (−35,7) | −44,1 (−47,4) | −44,1 (−47,4) |
| Temperatura diària màxima °C (°F) | −12,4 (9,7) | −10,1 (13,8) | −2,1 (28,2) | 8,8 (47,8) | 18,2 (64,8) | 23,6 (74,5) | 24,6 (76,3) | 21,8 (71,2) | 15,5 (59,9) | 7,5 (45,5) | −3,7 (25,3) | −9,8 (14,4) | 6,8 (44,2) |
| Temperatura diària mínima °C (°F) | −21,4 (−6,5) | −20,8 (−5,4) | −13,3 (8,1) | −1,6 (29,1) | 5,5 (41,9) | 11,5 (52,7) | 13,3 (55,9) | 10,8 (51,4) | 5,3 (41,5) | −0,7 (30,7) | −11,0 (12,2) | −18,4 (−1,1) | −3,4 (25,9) |
| Precipitació total mm (polzades) | 21,1 (0,8) | 13,3 (0,5) | 16,7 (0,7) | 22,2 (0,9) | 35,9 (1,4) | 51,4 (2) | 71,5 (2,8) | 54,3 (2,1) | 42,4 (1,7) | 30,4 (1,2) | 30,5 (1,2) | 26,3 (1) | 416,0 (16,4) |
| Font: https://ishim.pogoda-segodnya.ru/ ||||||||||||||
# Pak Li-sup

Pak Li-sup (Corea del Nord, 6 de gener de 1944) fou un futbolista nord-coreà de la dècada de 1960.
Fou internacional amb la selecció de futbol de Corea del Nord amb la qual participà a la copa del Món de futbol de 1966.
A nivell de club destacà com a jugador de Amnokgang Sports Club.

## Referències

* ↑ Copa do Mundo da FIFA Inglaterra 1966 Arxivat 2012-03-23 a Wayback Machine.
* ↑ Pak Li-sup a National-Football-Teams.com (anglès)
# Aban ibn Abd-al-Hamid al-Lahiqí

Aban ibn Abd-al-Hamid al-Lahiqí (segle viii - vers 815 o 816) fou un poeta persa en llengua àrab, fill de Làhiq ibn Úfayr. Fou conegut com a ar-Raqaixí perquè la família, originària de Fasa, era clienta dels Banu Raqaix. Es va establir a Bàssora i després a Bagdad, abans del 792. Fou poeta a la cort dels barmàquides. Fou pare del poeta Hamdan ibn Aban ar-Raqaixí i altres membres de la família foren també poetes.

## Referències

* ↑ Seidensticker, Tilman. «Abān al-Lāḥiqī». A: Fleet, Kate; Krämer, Gudrun; Matringe, Denis; Nawas, John; Rowson, Everett. Encyclopaedia of Islam, THREE (en línia) (en anglès). Brill, 2007 [Consulta: 28 maig 2016].
# Isabel Maria d'Este

Isabel Maria d'Este (Ferrara, Ducat de Ferrara 1519 - íd. 1521) fou una membre de la Casa d'Este.

## Orígens familiars

Va néixer el 3 de juliol de 1515 a la ciutat de Ferrara sent filla del duc Alfons I d'Este i la seva segona esposa, Lucrècia Borja. Fou neta per línia paterna d'Hèrcules I d'Este i Elionor de Nàpols; i per línia materna de Roderic de Borja, futur papa Alexandre VI, i la seva amistançada Vannozza Cattanei. Fou germà, entre d'altres, del duc Hèrcules II d'Este, Elionor d'Este, Alfons d'Este i Hipòlit d'Este.

## Vida curta

Durant l'embaràs la seva mare Lucrècia Borja estigué greument malalta, i en donar llum aquesta morí el 24 de juny del mateix any. Isabel Maria va sobreviure Lucrècia dos anys més i fou enterrada al costat d'aquesta al Convent de Corpus Christi de Ferrara.

## Bibliografia

* Bradford, Sarah. Lucrezia Borgia: La storia vera (en italià). Milà: Mondadori, 2006. ISBN 9788804556275.
# Sonata per a violoncel i piano (Chopin)

La Sonata per a violoncel en sol menor, op. 65, va ser composta per Frédéric Chopin el 1846. És una de les nou obres de Chopin publicades en vida que van ser escrites per a altres instruments diferents del piano (tot i que el piano segueix apareixent en tota obra que va escriure). Chopin va compondre quatre sonates: una per a violoncel i les altres són sonates per a piano. La sonata per a violoncel va ser l'última de les obres que es publicaran en vida de Chopin.
Està formada per quatre moviments:
* Allegro moderato en sol menor.
* Scherzo en re menor. Trio en re major.
* Largo en si bemoll major.
* Finale. Allegro, en sol menor, però acaba en sol major.
La sonata va ser escrita per a Auguste Franchomme i també està dedicada a ell. La sonata és notable per la concentració del seu material: gran part de la música del primer moviment sorgeix de la declaració inicial de violoncel, i certs temes apareixen en tots els seus moviments. Els tres últims moviments s'interpretaren públicament per Franchomme i Chopin en l'últim concert públic del compositor, a la Salle Pleyel de París, el 16 de febrer de 1848.

## Referències

* ↑ Hyperion Records
* ↑ «Graham Caskie site». Arxivat de l'original el 2013-09-15. [Consulta: 11 agost 2015].
* ↑ Signum Records
# Pau Nicolau Urdangarin i de Borbó

Pau Nicolau Urdangarin i de Borbó (Barcelona, 6 de desembre de 2000) és un noble i jugador d'handbol espanyol.
Va néixer a la Clínica Teknon de Barcelona el 6 de desembre de 2000, fill de la infanta Cristina de Borbó i d'Iñaki Urdangarin. El 20 de gener de 2001 va rebre el baptisme a un dels salons del Palau de la Zarzuela de mà de l'arquebisbe de Madrid, Antonio María Rouco, i del castrense, José Manuel Estepa, amb aigua portada del riu Jordà. Els seus padrins foren Kubrat de Bulgària i Alèxia de Grècia, amic de la infantesa i cosina de la infanta, respectivament.
Durant la infantesa, a causa de l'escàndol arran de l'esclat del cas Nóos, es va traslladar amb la família a Washington i, després, a Ginebra. Amb vocació per l'handbol, com el seu pare, va optar per una carrera professional esportiva. El 2018 va abandonar Ginebra i va marxar a Hannover per jugar a les categories inferiors del TSV Hannover-Burgdorf. El setembre de 2019 va fitxar pel francès HBC Nantes.
Durant la temporada 2020-2021 va estar ajudar al FC Barcelona Handbol B durant els entrenaments. Finalment, el 2021 va ser fitxat com a jugador del segon equip, tot i que va debutar amb el primer el 23 d'octubre contra el Bada Huesca, partit durant el qual va marcar tres gols. El 2023 va fitxar pel BM Granollers, a la lliga ASOBAL, que li pugui permetre jugar en el primer equip i mantenir la seva residència a Barcelona.
Manté una relació sentimental amb Johanna Zott, i malgrat ser una persona mediàtica, ha intentat fer vida discreta i sense cridar l'atenció dels mitjans de comunicació.

## Palmarès

* 6 de desembre de 2000-present: Excel·lentíssim senyor Pau Nicolau Sebastià de Tots Sants Urdangarin i Borbó, gran d'Espanya.

## Referències

* ↑ Galaz, Mábel «Los duques de Palma bautizaron a su segundo hijo, Pablo Nicolás Sebastián». El País, 21-01-2001.
* ↑ Aranda, Marta «Pablo Nicolás cumple años siguiendo los pasos de su padre, Iñaki Urdangarín». Marie Claire, 01-12-2020.
* ↑ Pratdesaba, Pere «El Barça fitxa un borbó». Nació Digital, 12-07-2021.
* ↑ «Pablo, el hijo de Iñaki Urdangarín, ficha por el Barcelona B». [Consulta: 29 desembre 2021].
* ↑ «Pablo Urdangarin marca tres goles en su debut con el Barça». [Consulta: 29 desembre 2021].
* 1 2 «Pablo Urdangarín cambia Barcelona por Granollers: ¿cuál será su sueldo?». Diez Minutos, 02-05-2023.
* ↑ Clarasó, C. «Els pares de Johanna Zott senten llàstima de Pablo Urdangarin». El Nacional - En Blau, 09-10-2023.
# Abalàkovo (Krasnoiarsk)

* Per a altres significats, vegeu «Abalàkovo».
Abalàkovo (en rus: Абалаково) és un poble del krai de Krasnoiarsk, a Rússia, que en el cens del 2010 tenia 51 habitants.

## Referències

* ↑ А. К. Матвеев. Новые данные о камасинском языке и камасинской топонимике
* ↑ «Деревня Абалаково». Arxivat de l'original el 2018-01-19. [Consulta: 20 setembre 2019].
# Jean-Claude Andruet

Jean-Claude Andruet (Montreuil, França, 13 d'agost de 1942) fou un pilot de ral·lis francès. Guanyador del Campionat europeu de ral·lis 1970. Participà habitualment en proves del Campionat Mundial de Ral·lis entre el 1973 i el 1986, aconseguint guanyar 3 ral·lis: el Ral·li Monte-Carlo 1973, el Tour de Còrsega 1977 i el Ral·li Sanremo 1977.
# Biafada

El biafada (Beafada, Bedfola, Biafar, Bidyola, Dfola, Fada) és una llengua senegambiana de la família de les llengües nigerocongoleses, parlada a Guinea Bissau pels biafades, unes 45.000 persones. És fortament influenciada pel malinke i juntament amb el badyara forma el grup de les llengües tenda.

## Referències

* ↑ Biafada referència a Ethnologue (16th ed., 2009)
* ↑ Biafada a glottolog.org
# Sanvignes-les-Mines

Sanvignes-les-Mines és un municipi francès situat al departament de Saona i Loira i a la regió de Borgonya - Franc Comtat. L'any 2009 tenia 4.353 habitants.

## Història

Llista dels alcaldes successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1982-1989 | Daniel Vaillard | |
| 1989-1995 | Joseph Jeannot | |
| 1995- | Jean Claude Lagrange | PS |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2009 |
| 6.695 | 6.772 | 6.226 | 5.728 | 4.918 | 4.321 | 4.353 |
| A partir de 1990: Població sense dobles comptes |||||||

## Agermanaments

* Eisenberg (Renània-Palatinat)
* Baldock
# Hermosillo

Hermosillo és la capital de l'estat mexicà de Sonora. És al centre de l'estat i al nord-oest de Mèxic, a 29° 5′ N 110° 57′ O i a 270 km de la frontera amb els Estats Units. La població de la ciutat el 2005 era de 655.950 persones.
Fundat com un presidi amb el nom de Pitic, l'assentament va rebre l'estatus de vila a finals del segle xviii i el 1828 es va canviar el nom a Hermosillo en honor del general José María González de Hermosillo que el 1810 va lluitar per la independència de Mèxic a l'estat de Sinaloa. El 1879 es va convertir en la capital de l'estat de Sonora. Durant la Revolució Mexicana, Hermosillo va ser la capital de facto dels poders constitucionals de Mèxic durant cinc mesos, com a seu del gabinet de guerra de Venustiano Carranza.
En l'actualitat la indústria és l'activitat més important de l'economia de la ciutat, seguida de l'agricultura. La ciutat és seu de la planta de la fàbrica d'automòbils Ford Motor Company.
# Illes Hanish

Les illes Hanish (àrab: جزر هانيش, juzur Hānīx) són un arxipèlag del Iemen banyat per la mar Roja. Estan formades per tres illes principals: Gran Hanish, Petit Hanish i Zukar (o Zuqar), i un gran nombre d'illes petites, illots i roques. L'illa Zukar és la més gran. Només estan poblades per alguns pescadors iemenites, la majoria dels quals tenen el seu assentament a l'illa de Gran Hanish.

## Geografia

El arxipèlag de les illes Hanish està situat en la mar Roja, a mig amí entre les costes africanes i aràbigues, entre el Iemen a l'est i Eritrea a l'oest, al nord del estret de Bab el-Màndeb. Encara que situades a mitjana distància de les costes asiàtiques i africanes, aquestes illes es consideren com a part d'Àsia en raó de la seva posició sobre el talus continental vorejant Aràbia.
Aproximadament 23 illes i illots componen aquest arxipèlag que s'estén de nord a sud al voltant de les tres illes principals: l'illa Zukar o Zuqar (al nord), la Hanish Gran (al centre) i l'illa Hanish Petita (al sud). Aquestes illes són d'origen volcànic i sotmeses a un clima desèrtic que les priva de vegetació densa.

## Història

Les illes Hanish eren considerades part de l'Imperi Otomà, però de fet mai les van ocupar de manera permanent. Els drets turcs foren renunciats pel tractat de Lausana de 1923. Posteriorment fou el Iemen qui les va reclamar però també sense procedir a una ocupació efectiva. Els italians de la colònia d'Eritrea les van administrar amb una presència limitada. El 1941 els italians foren derrotats i la colònia i les illes Hanish van passar sota control de les forces britàniques. Les illes van seguir la sort d'Eritrea que fou integrada com a territori autònom a Etiòpia i després annexionada per aquest estat; la presència etíop a les illes fou ben minsa. A partir de 1970 Etiòpia i el Iemen van reclamar formalment la sobirania; Etiòpia tenia molt d'interès en controlar l'illa Zukar per utilitzar-la com a base contra la guerrilla independentista eritrea que en aquests anys va anar guanyant posicions a Eritrea.
Al moment de la independència d'Eritrea l'any 1991, el nou estat va agafar el relleu d'Etiòpia en la reclamació de les illes. Iemen va fer una concessió turística a una empresa alemanya i els eritreus van desembarcar a les illes per la força el 1995, el que va comportar una crisi militar del 15 de desembre al 17 de desembre de 1995. El cas es va solucionar quan les parts van acordar portar la disputa davant el Tribunal internacional de Justícia (CIJ) de la Haya que va fer públic el seu veredicte el 9 d'octubre de 1998: el Iemen va obtenir la sobirania sobre la quasi-totalitat de l'arxipèlag amb excepció d'alguns petits illots al sud-oest; Eritrea no obstant conservava plens drets de pesca a tot l'arxipèlag. Des de aquell moment les illes formen oficialment part de la governació d'al-Hudayda. A finals del 2015 les forces de la coalició presidencial van capturar les illes als huthis del govern de Sanaa.

## Referències

* Tom Killion, Historical Dictionary of Eritrea, The Scarecrow Press, 1998, ISBN 0-8108-3437-5
# Pau Negre Villavecchia

Pau Negre Villavecchia (Barcelona, 20 d'octubre de 1922 — Barcelona, 18 de setembre de 1972) va ser un dirigent esportiu de l'àmbit de l'hoquei.
De jove havia jugat a hoquei amb el CF Júnior i amb l'Argos. El 1952, va entrar a la Federació Catalana de Hockey com a vicesecretari quan la presidia Miquel Moragas. El 1954, sota la presidència de Francesc Sabater, va passar a ser vicepresident, i el 28 de setembre de 1955 es va convertir en president després de la dimissió d'aquest. En va ser president fins al 1961, quan va passar a ser delegat olímpic espanyol, i dos anys després va ser nomenat president de la Federació Espanyola, càrrec que va ocupar fins al 1969. El 1966 havia estat nomenat regidor d'esports de l'Ajuntament de Barcelona i va ser l'impulsor de la construcció de moltes instal·lacions esportives a la ciutat, com les piscines Bernat Picornell, que el 1970 van acollir amb gran èxit el Campionat d'Europa de natació.
El seu prestigi com a dirigent el va portar a ser elegit el 1969 com a nou president de la Federació Europea i l'any següent vicepresident de la Internacional. Era membre del Comitè Olímpic Espanyol, però va dimitir per la manera en què el 1964 es va descartar la candidatura de Barcelona als Jocs Olímpics de 1972 en favor de la de Madrid després que es convoqués una reunió per decidir-ho el 24 de desembre on no van poder assistir la majoria de catalans del COE. Defensava l'amateurisme i es va convertir en un mecenes de l'hoquei, ja que les seleccions catalana i espanyola entrenaven dins de la seva pròpia finca de Can Salvi, on el 1969 s'hi va construir un camp de mides reglamentàries que es va inaugurar el 29 de setembre d'aquell mateix any amb un partit entre les seleccions d'Espanya i Pakistan.
Fora del món de l'esport, era agent de canvi i borsa i també va col·laborar activament amb la discogràfica Edigsa, de la qual fou accionista, i amb la Creu Roja Espanyola, de la qual va ser durant una anys president de l'Assemblea Provincial de Barcelona i vicepresident de la seva Assemblea Suprema. L'any 1967 l'Ajuntament de Barcelona li concedí la medalla d'or al mèrit esportiu, i en l'anella olímpica de Montjuïc hi ha un estadi amb el seu nom.

## Referències

* ↑ Enciclopèdia de l'Esport Català. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 2012. ISBN 978-84-412-2106-.
* ↑ Gallen Utset, Carles. Les Federacions Esportives catalanes i els seus presidents. Barcelona: UFEC, 2013. ISBN Gi.1233-2013.
# 1400
## Esdeveniments
### Països Catalans

* 3 de desembre: es compra la casa que després seria el Palau de la Generalitat de Catalunya.

### Resta del món

* Finals de desembre: l'emperador romà d'Orient, Manuel II Paleòleg, passa Nadal a la cort de Carles VI de França.

## Naixements

Països Catalans
Resta del món

## Necrològiques
### Resta del món

* 28 d'abril - Pavia (Italia): Baldo degli Ubaldi, jurista.
* 15 de juliol - Empoli (Itàlia): Ceccolo Broglia, noble de Chieri.

## Referències

* ↑ Ruiz-Domènec, Hernández de la Fuente i García, 2022, p. 31.

## Bibliografia

* Ruiz-Domènec, J. E.; Hernández de la Fuente, D.; García, J. C. «Byzantium: De erfenis van het Romeinse Rijk» (en neerlandès). National Geographic, 2022.
# Jean-Christophe Yoccoz

Jean-Christophe Yoccoz (París, 29 de maig de 1957 - 3 de setembre de 2016) va ser un matemàtic francès, conegut pels seus treballs sobre els sistemes dinàmics.
Per aquests treballs la Unió Matemàtica Internacional, al Congrés Internacional de Matemàtics desenvolupat a Zúric, li va atorgar la Medalla Fields el 1994. Va ser un destacat estudiant, entrant a l'Escola Normal Superior de París el 1975. Va ser membre de l'Acadèmia de Ciències Francesa des de 1994, professor de la Universitat de París-Sud, i professor honorari de l'Institut Nacional de Matemàtica Pura i Aplicada de Brasil.

## Referències

* ↑ Recherche, Ministère de l'Éducation nationale, de l'Enseignement supérieur et de la. «Disparition de Jean-Christophe Yoccoz» (en francès). Arxivat de l'original el 2016-09-06. [Consulta: 5 setembre 2016].
* ↑ «Jean-Christophe Yoccoz» (en anglès). britannica.com. [Consulta: 28 agost 2014].

## Enllaços externs

* Jean-Christophe Yoccoz al Mathematics Genealogy Project.
* O'Connor, John J.; Robertson, Edmund F. «Jean-Christophe Yoccoz» (en anglès). MacTutor History of Mathematics archive. School of Mathematics and Statistics, University of St Andrews, Scotland.