OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Riversideïta

La riversideïta és un mineral de la classe dels silicats que pertany al supergrup de la tobermorita. Va ser anomenada en honor del comtat de Riverside, on va ser descoberta.

## Característiques

La riversideïta és un inosilicat de fórmula química Ca₅Si₆O$_{16}$(OH)₂·2H₂O. Cristal·litza en el sistema ortoròmbic. La seva duresa a l'escala de Mohs és 3. Tant es pot trobar en forma de fibres creuant vetes, de fins a 1 cm com de forma massiva.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la riversideïta pertany a «09.DG - Inosilicats amb 3 cadenes senzilles i múltiples periòdiques» juntament amb els següents minerals: bustamita, ferrobustamita, pectolita, serandita, wol·lastonita, wol·lastonita-1A, cascandita, plombierita, clinotobermorita, tobermorita, foshagita, jennita, paraumbita, umbita, sørensenita, xonotlita, hil·lebrandita, zorita, chivruaïta, haineaultita, epididimita, eudidimita, elpidita, fenaksita, litidionita, manaksita, tinaksita, tokkoïta, senkevichita, canasita, fluorcanasita, miserita, frankamenita, charoïta, yuksporita i eveslogita.

## Formació i jaciments

La riversideïta es troba en intercreixements íntims amb apatita en menes tallant pedra calcària metamorfosada de contacte. Va ser descoberta a les pedreres Crestmore, al comtat de Riverside (Califòrnia, Estats Units). També ha estat descrita a Alemanya, Àustria, Israel i Romania.

## Referències

* 1 2 «Riversideite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 7 novembre 2015].
* 1 2 «Riversideite» (en anglès). Handbook of Mineralogy. Arxivat de l'original el 22 de setembre 2020. [Consulta: 5 juliol 2019].
# Omobranchus smithi

Omobranchus smithi és una espècie de peix de la família dels blènnids i de l'ordre dels perciformes.

## Reproducció

És ovípar.

## Hàbitat

És un peix marí de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba des de l'Índia fins a Mar de la Xina Meridional.

## Referències

* ↑ Cuvier G. & Valenciennes A., 1836. Histoire naturelle des poissons. Tome onzième. Livre treizième. De la famille des Mugiloïdes. Livre quatorzième. De la famille des Gobioïdes. Hist. Nat. Poiss. v. 11. i-xx + 1-506 + 2 pp.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Rao, V. V., 1974. Blenniid fishes from Godavari Estuary. Journal of the Bombay Natural History Society v. 70 (pt 3) [1973]: 480-487.
* ↑ Breder, C.M. i D.E. Rosen, 1966. Modes of reproduction in fishes. T.F.H. Publications, Neptune City (Estats Units). 941 p.
* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Nguyen, N.T. i V.Q. Nguyen, 2006. Biodiversity and living resources of the coral reef fishes in Vietnam marine waters. Science and Technology Publishing House, Hanoi.
* ↑ Randall, J.E. i K.K.P. Lim (editors), 2000. A checklist of the fishes of the South China Sea. Raffles Bull. Zool. Suppl. (8):569-667.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Hardy, J.D. Jr., 2003. Coral reef fish species. NOAA\National Oceanographic Data Center. NODC Coral Reef Data and Information Management System. Estats Units. 537 p.
* Helfman, G.; Collette, B.; Facey, D. The Diversity of Fishes (en anglès). Wiley, 1997. ISBN 978-0-86542-256-8.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J.: Fishes of the World, 3a edició. Nova York, Estats Units: John Wiley and Sons. Any 1994.
* Springer, V. G. i M. F. Gomon, 1975: Revision of the blenniid fish genus Omobranchus with descriptions of three new species and notes on other species of the tribe Omobranchini. Smithsonian Contributions to Zoology Núm. 177: i-iii + 1-135.
* Springer, V.G., 1986. Blenniidae. p. 742-755. A M.M. Smith i P.C. Heemstra (editors) Smiths' sea fishes. Springer-Verlag, Berlín.
* Springer, V.: Blennies. Planes 214-217 a W.N. Eschmeyer, J. R. Paxton, editors. Encyclopedia of Fishes – 2a edició, San Diego, Califòrnia: Academic Press. Any 1994.
* Wheeler, A.: The World Encyclopedia of Fishes, 2a edició, Londres: Macdonald. Any 1985.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Riu Garça

El riu Garça (Ribeira da Garça en portuguès) és un riu situat al nord de l'Illa de Santo Antão de Cap Verd. S'origina al nord de l'illa, des d'on flueix a través dels pobles Garça de Cima i Chã de Igreja i per l'oest del municipi de Ribeira Grande, fins a arribar a l'oceà Atlàntic a uns 10 km a l'oest de Ribeira Grande. La gent viu a prop del torrent, on hi ha les poblacions d'Horta da Garça, Cagarra, Manta Velha i Fundo. Com a característica singular hi ha alguns penya-segats de 30 a 40 metres alt. L'origen del riu és a Lombo de Gudo, a prop de Gudo de Cavaleiro (1,810 m).
La presa de Canto de Cagarra Dam es va acabar de construir el 16 de novembre de 2014, i és l'única gran presa de l'illa, situada més o menys al mig del torrent. L'altre que hi ha és la de Salineiro de la Ribeira Grande de Santiago, al nord de Cidade Velha, a l'Illa Santiago. L'Huracà Fred va emplenar Canto de Cagarra el setembre 2015 i això va acabar amb la sequera.

## Referències

* ↑ http://dialnet.unirioja.es/servlet/fichero_articulo?codigo=2800296&orden=0
* ↑ «Santo Antão: Barragem de Canto de Cagarra foi inaugurada hoje» (en portuguès). Inforpress, 15-11-2014. Arxivat de l'original el 29 de novembre 2014. [Consulta: 16 novembre 2014].
* ↑ «Chuvas fazem transbordar barragens de Faveta e de Canto de Cagarra» (en portuguès). A Semana, 02-09-2015. Arxivat de l'original el 2015-09-14. [Consulta: 20 setembre 2015].

## Enllaços externs

* Fotos de Ribeira da Garça
* Article en portuguès Arxivat 2015-09-23 a Wayback Machine.
# Riu Garai

Garai (o Gorai) és el nom donat a la part superior del riu Madhumati, un dels principals rius de l'oest de Bangladesh, al districte de Jessore. El Garai és un dels canals principals pel qual les aigües del Ganges arriben a la mar. El seu afluent principal és el Kumar, abans riu separat. Deixa el Ganges a Kushtia, i llavors amb el nom de Garai es creua amb diversos rius que van cap al Kumar el principal dels quals és el Kaliganga. El Garai corre en direcció sud de Ganespir a Haripus uns 55 km.

## Bibliografia

* Hunter, Sir William Wilson. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Londres: Trübner & co., 1885.
* Wilson Hunter, Sir William; Sutherland Cotton, James; Sir Richard Burn, Sir William Stevenson Meyer. Great Britain India Office. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Oxford: Clarendon Press, 1908.
# Riu Geba

El riu Geba és un riu coster de l'Àfrica occidental que neix a Guinea, passa pel sud del Senegal i la major part del recorregut transita per Guinea Bissau per desembocar a l'Oceà Atlàntic formant un gran estuari on es troba Bisau, i on desaigua un altre gran riu, el riu Corubal, que a vegades es considera afluent seu. Té una longitud de 550 Kilòmetres. Les fortes marees, sovint de 7 m, el fan navegable fins a Bafatá.
El riu Geba, amb el seu afluent Corubal, drena l'altiplà de Bafatá, i també la plana de Gabú, juntament amb el riu Farim (conegut també com a riu Cacheu), i els seus afluents.

## Referències

* ↑ «Geba». enciclopèdia.cat. Gran Enciclopèdia Catalana. [Consulta: 30 abril 2016].
* ↑ «Golden Sediments from Geba River, Guinea Bissau». Earth Snapshot. Chelys. Arxivat de l'original el 27 September 2020. [Consulta: 8 octubre 2015].
* ↑ Pélissier, René. «Guinea-Bissau» (en anglès). [Consulta: 8 octubre 2015].
# Oropetium

Oropetium és un gènere de plantes de la subfamília de les cloridòidies, família de les poàcies. És originari de l'Àfrica tropical.
Alguns autors ho inclouen en el gènere Tripogon. El gènere va ser descrit per Carl Bernhard von Trinius i publicat a Fundamenta Agrostographiae 98, pl. 3. 1820.

## Taxonomia

| Oropetium africanum Oropetium aristatum Oropetium capense Oropetium ennedicum Oropetium erythraeum | Oropetium hesperidum Oropetium lepturoides Oropetium majusculum Oropetium minimum | Oropetium roxburghianum Oropetium thomaeum Oropetium tibesticum Oropetium villosulum |

## Referències

* 1 2 Watson L, Dallwitz MJ. «The grass genera of the world: descriptions, illustrations, identification, and information retrieval; including synonyms, morphology, anatomy, physiology, phytochemistry, cytology, classification, pathogens, world and local distribution, and references». The Grass Genera of the World, 2008. [Consulta: 4 març 2010].
* ↑ «Oropetium». Tropicos.org. Missouri Botanical Garden. [Consulta: 8 novembre 2014].

## Enllaços externs

* Clayton, W.D., Harman, K.T. and Williamson, H. (2006 en endavant). Oropetium. A: GrassBase - The Online World Grass Flora.
# Restricció

«Restricció» té aquests significats:
* Restricció o constricció, condició que ha de satisfer una solució d'un problema d'optimització
* Restricció (matemàtiques), aplicació obtinguda en reduir-ne el domini
* Restricció calòrica, limitació la ingesta energètica procedent de la dieta en l'esperança que millorarà la salut
* Restricció voluntària d'exportacions, limitació establerta per un govern de la quantitat de béns que poden ser exportats a un altre país
* Enzim de restricció, enzim que tallen ADN específicament per una seqüència concreta
* Polimorfisme de longitud del fragment de restricció, tècnica d'anàlisi genètic
# Restricció (matemàtiques)

En matemàtiques, la restricció d'una aplicació és l'aplicació obtinguda en reduir-ne el domini.

## Definició

Sigui f: X → Y una aplicació entre dos conjunts X i Y, i sigui A un subconjunt de X. La restricció de f a A és l'aplicació ƒ|$_A$: A → Y tal que pren els mateixos valors que f en els elements de A. En altres paraules, si x és un element qualsevol de A, llavors f|$_A$(x) = f(x).

## Discussió

Encara que una aplicació i una restricció seva són sovint vistes com la mateixa aplicació, en realitat poden tenir propietats molt diferents.
Exemple Sigui R+ = { x ∈ R | x ≥ 0 }. La funció f: R → R+ tal que f(x) = x² és suprajectiva però no injectiva. La seva restricció al subconjunt R+ és bijectiva. La seva restricció al subconjunt [0,1] és injectiva però no suprajectiva.
Observi's que el graf de l'aplicació restringida f|$_A$ no és més que la intersecció del graf Γ de f amb el subconjunt A×Y de X×Y. És clar, doncs, que el concepte de restricció es pot aplicar semblantment a les correspondències, on es poden restringir tant el conjunt de partida com el conjunt d'arribada. Quan l'aplicació f envia un subconjunt A de X dins un subconjunt B de Y, es pot considerar l'aplicació h: A → B tal que h(x) = f(x) per a cada x. En aquest cas encara es diu que h és restricció de f.
Exemple En l'exemple anterior, podem restringir tant el conjunt de partida com el d'arribada i obtenir una aplicació h: [0,1] → [0,1] tal que h(x) = x².

## Extensió d'aplicacions

Quan una aplicació g: A → Y és restricció d'una aplicació f: X → Y, es diu que f és una extensió o prolongació de g. Des del punt de vista de la teoria de conjunts, donada g sempre se'n poden trobar extensions. Tanmateix, quan hom considera morfismes d'altres tipus d'estructures, no sempre existeixen extensions.
Exemple La funció g: R-{0} → R tal que g(x) = 1/x és contínua, però no té cap extensió contínua definida en tot R.

### Teoremes d'extensió

Alguns teoremes importants es refereixen a l'existència d'extensions d'aplicacions, com ara:
* Sigui X un espai topològic normal, i sigui A un subespai tancat de X. Tota funció real contínua g definida en A té una extensió contínua definida en tot X (teorema d'extensió de Tietze).
* Sigui M una varietat diferenciable paracompacta, i sigui N una subvarietat regular tancada de M. Tota funció diferenciable g: N → R té una extensió diferenciable definida en M (teorema d'extensió de Whitney).
# Resu Fernández Páez

Resu Fernández Páez va ser una lluitadora veïnal al barri de Ca n'Oriac, Sabadell. Va néixer a Múrcia l'any 1929. El seu pare era un home de conviccions republicanes, vivien bé i ella va anar a l'escola, però quan va acabar la Guerra els van requisar el negoci familiar.
Als 21 anys es va instal·lar a Sabadell, a Ca n'Oriac, on vivia rellogada, sense aigua ni llum. Poc després van arribar-hi la mare i el germà i es van construir una caseta on encara viu. No s'ha casat mai i sempre va mantenir la família al marge de les seves activitats clandestines.
Va treballar en dues empreses metal·lúrgiques on va ocupar llocs de responsabilitat, fins que als 64 anys es va acollir a l'atur, ja que no volia continuar d'encarregada perquè s'havia acomiadat la majoria de la plantilla. Paral·lelament a la feina, havia obtingut el graduat escolar, havia fet un curs de comandaments intermedis i havia estudiat català.
Al principi no podia creure on havia anat a parar, Sabadell li semblava una ciutat sense ordre. A Ca n'Oriac l'autoconstrucció s'organitzava a l'entorn d'una carretera sense urbanitzar i els serveis mínims no existien. A partir dels anys seixanta, sota l'aixopluc de l'església, el veïnat es va començar a organitzar. Resu hi va participar des de l'inici aportant els valors que havia compartit amb la Joventut Obrera Cristiana i l'Hermandad Obrera de Acción Católica, fins que es va convertir en un referent comunitari.
Des que va arribar al seu nou entorn, va rebutjar aquella realitat que atemptava contra les persones, però va decidir canviar aquest sentiment per la voluntat de posar ordre a la vida. Les mobilitzacions per aconseguir clavegueram, llum, pavimentació, equipaments públics o la urbanització del barranc van formar part del seu dia a dia. Va participar activament en l'Associació de Veïns i veïnes que es va crear al final dels anys seixanta.
Tot i el risc de perdre la feina, les mobilitzacions obreres de Sabadell la van dur fins a Madrid, on va declarar a favor d'una companya detinguda un 1 de maig. També va participar en les activitats de l'Assemblea Democràtica de Sabadell.

## Referències

* ↑ Calendari 2009 "Veïnes, ciutadanes", de l'Institut Català de les Dones.
# Osmanthus fragrans

Osmanthus fragrans és una espècie originària d'Àsia des de l'Himàlaia passant pel sud de la Xina (Guizhou, Sichuan i Yunnan) fins a Taiwan, sud del Japó i el sud-est d'Àsia fins al sud de Cambodja i Tailàndia.
A la Xina, és la "flor de la ciutat" de les ciutats de Hangzhou, província de Zhejiang, Suzhou, província de Jiangsu i Guilin, província de Guangxi. Al Japó, es tracta de l'"arbre de la ciutat" de Kitanagoya, la prefectura d'Aichi de Beppu, la prefectura d'Oita i de Yoshitomi, la prefectura de Fukuoka.

## Cultiu

Es cultiva com a planta ornamental als jardins d'Àsia Oriental i als jardins d'Europa, Amèrica del Nord i en qualsevol altre lloc del món per les seves flors deliciosament perfumades que porten l'olor de préssecs madurs o albercocs. Se n'han seleccionat diversos cultivars per a ús en jardineria, amb diferents colors florals, com Osmanthus fragrans "Yanhua" amb el seu fullatge variat i flors taronja. Al Japó, es distingeixen les subespècies de flor blanca i taronja com a ginmokusei (銀 木犀, lit. "osmanthus de plata") i kinmokusei (金 木犀, "osmanthus d'or"), respectivament.

## Usos
### Cuina

A la cuina xinesa, les seves flors es poden infusionar amb fulles de te verd o negre per crear te d'osmanthus (桂花 茶, guìhuāchá). Les flors també s'utilitzen per produir melmelada amb perfum d'osmanthus (桂花 酱, guìhuājiàng), pastissos d'osmanthus (桂花 糕, guìhuāgāo), sopes i licor d'osmanthus (桂花 酒, guìhuājiǔ). La melmelada d'Osmanthus s'utilitza com a ingredient en un tipus de gruel anomenat xátāng (茶汤), que es fa amb sorg o farina de mill i sucre barrejat amb aigua bullent. Aquest plat està associat a la ciutat del nord de Tianjin, tot i que també es pot trobar a Pequín.

### Perfumeria

Tant el concret com l'absolut d'osmanthus s'utilitzen en perfumeria. La composició química, així com les propietats organolèptiques, depèn del cultivar i l'estadi de floració.

## Referències

* 1 2 Huxley, A [et al.].. Dictionary of gardening. Macmillan Press, 1992. ISBN 0-333-47494-5.
* ↑ Hu, Chun-Di; Liang, Yi-Zeng; Li, Xiao-Ru; Guo, Fang-Qiu; Zeng, Mao-Mao; Zhang, Liang-Xiao; Li, Hong-Dong «Essential Oil Composition of Osmanthus fragrans Varieties by GC-MS and Heuristic Evolving Latent Projections». Chromatographia, 70, 7-8, 12-08-2009, pàg. 1163–1169. DOI: 10.1365/s10337-009-1255-0.
* ↑ Wang, Li-mei; Li, Mao-teng; Jin, Wen-wen; Li, Shuo; Zhang, Shuai-qi; Yu, Long-jiang «Variations in the components of Osmanthus fragrans Lour. essential oil at different stages of flowering». Food Chemistry, 114, 1, 01-05-2009, pàg. 233–236. DOI: 10.1016/j.foodchem.2008.09.044.
# Retorn a Seül

Retorn a Seül (francès: Retour à Séoul) és una pel·lícula dramàtica del 2022 escrita i dirigida per Davy Chou, i protagonitzada per Ji-Min Park com una jove francesa adoptada de 25 anys que viatja a Corea del Sud a la recerca dels seus pares biològics. S'ha doblat i subtitulat al català.
Retorn a Seül es va estrenar a la secció Un certain regard del Festival de Canes el 22 de maig de 2022. La pel·lícula va ser seleccionada com a candidata cambodjana a la millor pel·lícula internacional als 95ns Premis Oscar, i va ser la llista final de desembre. Va rebre elogis de la crítica.

## Referències

* ↑ «Retorn a Seül». Goita què fan, ara!. [Consulta: 30 juliol 2023].
* ↑ Ide, Wendy. «'Return To Seoul': Cannes Review». Screen Daily, 22-05-2022. [Consulta: 13 juny 2022].
* ↑ Kereya, Keo. «'Return to Seoul' chosen as Cambodian entry for Oscar» (en anglès). [Consulta: 30 juliol 2023].
* ↑ Giardina, Carolyn. «Oscars: Shortlists for 95th Academy Awards Unveiled» (en anglès americà), 21-12-2022. [Consulta: 30 juliol 2023].
# Rober Hatemo

Rober Hatemo (Çanakkale o Kumkapı, İstanbul, 25 de desembre de 1974) és un cantant turc. Fa pop ètnic.

## Discos

* Esmer - 1997
* Sen Farklısın - 1998
* Azılı Bela - 2001
* Aşksız Prens - 2003
* Sihirli Değnek - 2006
* Mahrum - 2010
* Pabucumun Dünyası - 2014

## Curiositat

Pertanyent a la comunitat armènia de Turquia, Hatemo diu que ha estat circumcidat, durant el servei militar, al seu propi desig i amb el consentiment de la seva família.

## Referències

* ↑ http://www.unlulernereli.com/rober-hatemo.html Arxivat 2016-02-15 a Wayback Machine.
* ↑ http://www.biyografi.info/kisi/rober-hatemo
* ↑ http://www.tgrthaber.com.tr/magazin/unlu-sarkici-rober-hatemo-marmaray-a-hayret-ediyor-102917?utm_source=oku.net&utm_medium=site&utm_campaign=oku.net-trafik
* ↑ http://www.radikal.com.tr/fotogaleri/hayat/rober-hatemo-ben-yabanci-degilim-turkum-1325851/
* ↑ http://www.sabah.com.tr/magazin/2015/04/01/rober-hatemo-o-espriye-cok-sinirlendi
* ↑ http://www.radikal.com.tr/yazarlar/armagan-caglayan/rober-hatemo-duz-duvara-takmisim-tirnagimi-biraksam-dusecegim-1333725/
* ↑ http://www.haberler.com/rober-hatemo-nun-sunnet-anisi-soke-etti-6856713-haberi/

## Enllaços externs

* Imatges de Hatemo
# Roberto Ferreiro

Roberto Ferreiro (25 d'abril de 1935 - 20 d'abril de 2017) fou un futbolista argentí.

## Selecció de l'Argentina

Va formar part de l'equip argentí a la Copa del Món de 1966.

## Trajectòria com entrenador

| Club | Anys |
| Independiente | 1973-1975 |
| Belgrano de Córdoba | 1975-1976 |
| Atlanta | 1976 |
| Unión de Santa Fe | 1977 |
| Deportivo Armenio | 1978 |
| Quilmes AC | 1979 |
| Atlético Tucumán | 1980 |
| Nueva Chicago | 1981-1982 |
| Deportivo Morón | 1983-1984 |
| Independiente | 1985 |
| Lanús | 1986 |
| Villa Dálmine | 1987-1989 |
| Nueva Chicago | 1989-1990 |
| Deportivo Armenio | 1991 |
| Sarmiento de Junín | 1992 |
| Sportivo Italiano | 1992-1993 |
| Deportivo Laferrere | 1993-1994 |
| Chacarita Juniors | 1994-1995 |
| Deportivo Morón | 1995-1996 |
| Arsenal de Sarandí | 1997-1998 |

## Referències

* ↑ «Roberto Ferreiro». National Football Teams. [Consulta: 20 abril 2017].
* ↑ BDFA profile
* ↑ Intercontinental Cup winning managers a rsssf
* ↑ Copa Libertadores winning coaches a rsssf
# Roca de Malimanya

La Roca de Malimanya és una formació rocosa que assoleix els 1.505,7 metres d'altitud del terme d'Abella de la Conca, a la comarca del Pallars Jussà.
És al sud-est del poble d'Abella de la Conca, davant seu mateix, a l'altra banda del riu d'Abella, en el plegament més meridional de la Serra de Carrànima. És a migdia de les Trilles i del Molí Vell d'Abella, al sud-oest de la Costa del Molí, partida a la qual pertany.
La primera part del topònim és una referència exacta del tipus de topònim de què es tracta. La segona, segons Joan Coromines, pot deure's al prefix mal-, utilitzat per a indicar llocs desavinents o feréstecs, impenetrables, o a un nom propi germànic amb aquesta mateix arrel. Finalment, el darrer fragment del topònim pot ser romànic, del llatí magna (gran).

## Referències

* ↑ Coromines, 1996.

## Bibliografia

* COROMINES, Joan. "Mal-". A Onomasticon Cataloniae. V L-N. Barcelona: Curial Edicions Catalanes i Caixa d'Estalvis i Pensions de Barcelona, 1996. ISBN 84-7256-844-X.
# Rima Krieger

Rima Krieger és una estructura geològica del tipus rima a la superfície de la Lluna, situada amb el sistema de coordenades planetocèntriques a 29.56 ° de latitud N i -46.05 ° de longitud E. Fa un diàmetre de 22.62 km. El nom va ser fet oficial per la UAI l'any 1985 i fa referència al proper cràter Krieger.

## Referències

* ↑ "Rima Krieger". Gazetteer of Planetary Nomenclature. USGS Astrogeology Research Program. (anglès)
# Ostellato

Ostellato és un municipi de 6.609 habitants de la província de Ferrara. Les seves frazioni són Alberlungo, Campolungo, Dogato, Libolla, Medelana, Rovereto, San Giovanni i San Vito. Les comuni limítrofes són Comacchio, Ferrara, Lagosanto, Masi Torello, Massa Fiscaglia, Migliarino, Migliaro, Portomaggiore i Tresigallo. Els seus habitants s'anomenen ostellatesi o ostolensi.
El patró és San Pietro, festiu el 7 d'abril. El nom de l'alcalde (Sindaco) és Paolo Calvano, des del 14 de juny de 2004, del partit centrosinistra.
# Paco Alcázar

Paco Alcázar és un dibuixant de còmics i músic. Va néixer a Cadis, l'any 1970. Al món del còmic, Alcázar va començar a publicar a la dècada dels 90 amb un estil caracteritzat per l'humor negre i el sarcasme dels guions, que sovint tracten les difícils relacions amb la família, els veïns, o els companys de feina, sense cap mania per fer acudits sobre tota mena de perversions com la pederàstia, l'incest, la tortura, el canibalisme, les discapacitats i malformacions, les malalties i els metges incapaços, la higiene dels establiments de menjar ràpid. Amb el temps, el seu humor ha esdevingut una mica menys escatològic, però igual de punyent. Com a músic, forma part del duo Humbert Humbert, que ha publicat l'álbum Short Panic. El seu company de duo és Miguel B. Núñez, també dibuixant de còmic, amb qui publica la revista de còmics Recto.

## Biografia i trajectòria professional

En l'aspecte gràfic, el seu estil també ha evolucionat d'uns personatges foscos i esquemàticament antropomòrfics, amb ull sobre l'altre, als humans caricaturitzats i coloristes que dibuixa actualment, tot passant per una fase d'estètica retro a la seva obra Todo está perdido.
És autor dels còmics The Lovesucks Experience, Escarba, escarba, Moho, Porque te gusta i Todo está perdido. També ha publicat les sèries Mecanismo blanco (que tracten d'un neurocirurgià inepte que es guanya la vida treballant de pizzaiolo) i Silvio José, el buen parásito a la desapareguda revista El Víbora i a El Jueves, respectivament; també ha col·laborat a les revistes Rolling Stone, MAN, Mondosonoro, La Revista 40, Nosotros Somos Los Muertos i Blab!, entre d'altres.
El juny de 2014, igualment com alguns companys, va presentar la seva renúncia a continuar a la revista El Jueves, arran d'una polèmica generada quan el grup editor RBA va pressionar perquè es retirés la portada que s'havia fet sobre l'abdicació del rei Joan Carles, que el mostrava tot passant-li una corona plena d'excrements al seu fill Felip.

## Referències

* ↑ «RBA censura un acudit sobre el rei a la portada dEl Jueves' i obliga a reimprimir la revista», 05-06-2014. [Consulta: 5 juny 2014].
* ↑ Piña, Raúl. «Censuran una portada de 'El Jueves' con el Rey y el Príncipe Felipe» (en castellà). El Mundo, 05-06-2014. [Consulta: 7 juny 2014].