OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Mário Neves

Mário Neves (Lisboa, 18 de gener de 1912 - 1 de gener de 1999) va ser un periodista portuguès. Les seves primeres grans cròniques van sorgir durant la Guerra Civil Espanyola, on amb 24 anys va donar a conèixer la massacre de Badajoz, perpetrada a la ciutat de Badajoz pel bàndol franquista.
Va ser editor del Século i el Diário de Lisboa, després d'haver fundat l'any 1968, juntament amb Norberto Lopes, el diari A Capital. Anteriorment, el 1945, va fundar amb Ribeiro dos Santos, amb qui va compartir la direcció, la revista Ver e creer. Durant la campanya d'Humberto Delgado, el 1958, Neves va ser qui li va plantejar la qüestió que tant faria parlar: «Senyor General, en cas de ser triat, què farà amb Oliveira Salazar?», a la qual aquest va respondre: «Òbviament, disparar-li!». Des del 25 d'abril va ser el primer ambaixador de Portugal a Moscou (1974-1977) i el 1979 va formar part del V Govern Constitucional, de Maria de Lourdes Pintasilgo, com a Secretari d'Estat d'Immigració.
A més de periodista, va ser administrador de l'Institut Portuguès d'Oncologia (1938-1948), comissionat adjunt de Portugal en l'Exposició Mundial de Brussel·les (1958) i comissari de la Fira d'Indústries portuguesa, des de la seva fundació el 1949 fins a 1974. El seu llegat documental va ser donat per la seva filla Maria Emilia Neves a la Fundació Mário Soares.

## Referències

* ↑ Futscher Pereira, Bernardo «A Diplomacia de Salazar (1932–1949)». Portuguese Journal of Social Science, 2012.
* ↑ Neves, Mario. La matanza de Badajoz. Junta de Extremadura, 2007.

## Enllaços externs

* Fundació Mario Soares (portuguès)
# Comarca del Nord-oest

La comarca del Nord-oest és una comarca espanyola de la Regió de Múrcia, que comprèn els municipis de Caravaca de la Cruz, Cehegín, Bulles, Calasparra i Moratalla. Té una extensió de 237.338 ha i limita amb Andalusia i Castella-La Manxa.
A la seva economia destaca el turisme religiós i rural i la producció de cereals, olives i albercocs.

## Geografia

Comarca del nord-oest (2016) :
| Municipi | Població | Extensió | Densitat |
| Bulles | 11.714 | 82,2 | 146,73 |
| Calasparra | 10.268 | 184,9 | 56,93 |
| Caravaca de la Cruz | 25.591 | 858,76 | 230,6 |
| Cehegín | 15.321 | 292,7 | 54,51 |
| Moratalla | 8.145 | 954,82 | 8,61 |
| Total | 70.499 | 2.373,38 | 29,70 |
Geogràficament i geològica es diferencia de la resta de la regió, perquè pertany encara a la serra del Segura, com els municipis del sud-oest de la província d'Albacete; és més muntanyosa i menys seca, i a les zones més altes (Revolcadores, 2.015 m) la neu és habitual a l'hivern.

## Demografia

La comarca va viure amb diversa intensitat la crisi demogràfica dels anys quaranta i seixanta del segle passat; en menor grau en el cas de la capital comarcal i de Bulles, més propera a la capital regional.
La tendència actual és, en general, de creixement.
# Rambla Carbonera

La rambla Carbonera és un corrent d'aigua discontinu de la província de Castelló.
Naix al vessant sud de la Mola d'Ares (1.371 m) i recorre la comarca de l'Alt Maestrat en direcció sud en el primer tram i est al segon (a partir de Benassal). Una vegada surt de l'escarpat terreny del Maestrat i entra al pla d'Albocàsser, pren direcció sud per a encarar-se envoltat per les serres de la Serra d'en Galceran a l'est i l'Esparreguera a l'oest cap a la confluència amb el riu de Montlleó on formaran la rambla de la Vídua, afluent del Millars.

## Vegeu també

* Rambla de la Vídua
* Barranc dels Horts
# Isidor de Quios

Isidor de Quios o Isidori —el nom pel que és anomenat a Mollerussa, d'on és patró— (Alexandria, Egipte, s. III - Quios, Grècia, 251) fou un marí egipci, cristià i màrtir durant les persecucions de l'emperador Deci. És venerat com a sant a tota la cristiandat.

## Hagiografia

Diverses fonts expliquen la vida del sant amb nombrosos detalls llegendaris, de vegades contradictoris. De fet, la multiplicitat de fonts i les nombroses relíquies existents en diferents llocs fan que sigui difícil esbrinar si realment existí o no.
Segons la tradició, nasqué a Alexandria d'Egipte en una família cristiana. Era soldat a l'armada romana imperial i fou cridat a files. Un edicte de l'emperador Deci ordenà que tots els soldats retessin culte i fessin sacrificis als déus pagans sota pena de mort. En no voler fer-ho, fou denunciat mentre era a l'illa grega de Quios, a la mar Egea. Malgrat ésser torturat, no volgué abjurar de la seva fe i fou decapitat, i el seu cos llençat a un pou.
Una tradició deia que els seus amics Amoni i Mírope de Quios, després també màrtirs i sants, en recolliren el cos i el sebolliren a l'illa.

## Veneració

Mírope fou també sebollida al mateix lloc i ambdues tombes foren meta de pelegrinatge, en parlar-se de miracles per la seva intercessió. S'hi construí una capella al segle v, potser corresponent a les actuals ruïnes d'una església a Cora.
El culte a Isidor s'estengué per tota la Mediterrània des de Quios i Constantinoble, i s'hi venerà com a patró dels mariners. Les restes foren portades a la Basílica de Sant Marc de Venècia, on es veneren en una capella. És especialment rellevant en l'Església Ortodoxa Copta, on és un sant popular equivalent a Sant Jordi en el món catòlic.
La coincidència al món catòlic de la seva festa, el 14 de maig, amb la de Sant Isidre el Llaurador, de nom similar i el 15 de maig, ha fet que en alguns casos se n'hagi confós l'advocació i barrejat el culte.
És sant patró de Mollerussa i de La Pera, en honor del qual s'hi fan les festes de Sant Isidori, i a Castella fou venerat al monestir de San Isidro de Dueñas (Dueñas, província de Palència).

## Bibliografia

* Santi, beati e testimoni. "Sant'Isidoro di Chio".
* http://www.stlukeorthodox.com/html/saints/may/14th.cfm Arxivat 2012-02-08 a Wayback Machine.
# Velletri

Velletri és una ciutat d'Itàlia a la regió del Laci, a la ciutat metropolitana de Roma Capital, amb uns 52.000 habitants (2008). Està situada al vessant sud dels Monti Albani a 380 metres d'altura. Té indústria vitícola i ramadera. És diòcesi suburbicària.
La ciutat es va crear a l'edat mitjana, damunt les ruïnes de l'antiga ciutat romana de Velitres.
Com a monuments cal esmentar: la catedral romànica de Sant Climent (reformada al segle xviii); el campanar de 1353; l'església de Santa Maria de Trivio amb façana d'estil neoclàssic; el temple vuitavat de Santa Maria del Sangue, probablement de l'escola de Bramante; el Palazzo comunale atribuït a Giacomo della Porta (1575); i el Palazzo Ginnetti atribuït a Martino Longhi.
A l'edat mitjana formava part dels Estats Pontificis.

## Fills il·lustres

* Rogerio Giovanelli (1560-1615), compositor i mestre de capella de Sant Pere del Vaticà.

## Referències

* 1 2 «Velletri» (en italià). Enciclopedia Treccani. [Consulta: 1r desembre 2022].
* ↑ «Velletri». Gran Enciclopèdia Catalana. Grup Enciclopèdia. [Consulta: 1r desembre 2022].
* ↑ Bunbury, Edward Herbert. «Velitrae (Οὐέλιτραι)». A: William Smith. Dictionary of Greek and Roman Geography, illustrated by numerous engravings on wood. Londres: Walton and Maberly & John Murray, 1854.
* ↑ «I monumenti :» (en italià). Città di Velletri. Arxivat de l'original el 2022-11-30. [Consulta: 1r desembre 2022].
# Ruca

«Ruca» té aquests significats:
* Eruca vesicaria
* Ruca (Eruca sativa), espècie de planta amb flor dins la família brassicàcia
* Ruca (Diplotaxis muralis), espècie de planta amb flor dins la família brassicàcia
* Ruca (Bretanya), municipi francès a la regió de Bretanya, departament de Costes del Nord
* Ruca (casa), habitatge tradicional dels maputxes
Viccionari
# Vang (desambiguació)

«Vang» té aquests significats:
* Vang (Bornholm), un poble a l'illa de Bornholm, Dinamarca.
* Vang (Oppland), un municipi d'Oppland, Noruega.
* Vang (Hedmark), un municipi de Hedmark, Noruega.
* Vang, un poble de Ka Choun, Cambodja.
# Vanga alabarrat

El vanga alabarrat(Hemipus picatus) és una espècie d'ocell de la família dels tefrodornítids (Tephrodornithidae) que habita boscos i matolls del nord i est de l'Índia, Sri Lanka, sud-oest de la Xina i, a través del Sud-est Asiàtic fins a Sumatra i Borneo.

## Referències

* ↑ «Vanga alabarrat». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/02/2021(català)
# Usall

«Usall» té aquests significats:
* Usall (Maià de Montcal), entitat de població de Maià de Montcal
* Usall (Porqueres), entitat de població de Porqueres
* Mas Usall, entitat de població de Porqueres
* Usall (família), cognom de la família que exercia el títol nobiliari de Marquès de Monistrol.
# Ryota Nagaki

Ryota Nagaki (Yokohama, Japó, 4 de juny de 1988) és un futbolista japonès. Va disputar 1 partits amb la selecció del Japó.

## Estadístiques

Selecció del Japó :
| Anys | Partits | Gols |
| 2016 | 1 | 0 |
| Total | 1 | 0 |

## Referències

* ↑ National Football Teams
# Vakhtang IV de Geòrgia

Vakhtang IV fou rei de Geòrgia del 1442 al 1446. Va néixer abans del 1413, i era el fill gran d'Alexandre I el Gran amb Dulandukht de Siunia. Fou coronat el 1442 i es va casar amb Siti Khanum (+ 1444), filla de Zaza Panaskertèli, eristhavi de Khvedurèti i Karèli.
Va succeir al seu pare Alexandre quan aquest va abdicar el 1442. Però va morir al cap de quatre anys (desembre del 1446). El tron va passar al seu germà Jordi VIII de fet i al seu germà Demetri III de dret. Aquest últim va ser el rei del 1446 al 1453 però el poder va estar mans del seu germà.

## Referències

* Nodar Assiatiani i Alexandre Bendianachvili, Histoire de la Géorgie, París 1997, ISBN 2-7384-6186-7
# Virginia Gildersleeve

Virginia Crocheron Gildersleeve (Nova York, 3 d'octubre de 1877-Centerville, Massachusetts, 7 de juliol de 1965) va ser una pedagoga nord-americana.
Es va graduar en el Barnard College, llavors secció femenina de la Universitat de Colúmbia, en Història Medieval. Va obtenir doctorats per Colúmbia i Rutgers, en Anglés i Literatura Comparada.
Durant la Segona Guerra Mundial va dirigir el Advisory Council for the Women's Naval Reserve, i al final del conflicte va treballar al Japó en l'engegada d'un nou sistema educatiu.
Va tenir gran influència com a pedagoga i va ser degana del Barnard des de 1911 fins a 1947. Va introduir canvis rellevants en el sistema educatiu, com cridar als alumnes pel cognom, permetre fumar i introduir classes d'higiene sexual i ciència política.
Va ser defensora dels drets de la dona i del supranacionalisme. Va participar en la fundació de la Federació Internacional de Dones Universitàries (1919). Va ser l'única dona representant oficial en la redacció de la carta fundacional de les Nacions Unides en San Francisco el 1945, i també va contribuir a la fundació de la Unesco.

## Referències

* 1 2 3 4 5 Crespo Arrufat, Luis. Enciclopedia universal ilustrada europeo-americana Supl. anual 1965-1966 (en castellà). Madrid: Espasa-Calpe, 1976, p. 320. ISBN 8423945979.
* ↑ «Who was Virginia Gildersleeve - Graduate Women International (GWI)» (en anglès). [Consulta: 2 març 2018].
# Virginia Gabriel

Virginia Gabriel (Banstead, 7 de febrer de 1825 - Londres, 7 d'agost de 1877) fou una compositora anglesa, filla d'una nissaga de militars d'origen irlandès.
Va néixer el 7 de febrer de 1825 a Banstead, al comtat de Surry a Anglaterra. Va estudiar piano amb Pixis, Döhler, Thalberg i Molique i composició amb el compositor d'òpera Saverio Mercadante. El 1874 es va casar amb George March, que havia escrit els llibrets de moltes de les seves obres escèniques. Entre les seves produccions de major importància hi figura la cantata Evangeline basada en el poema homònim de Henry Wadsworth Longfellow. Va escriure nombroses melodies, basades moltes d'elles en els cants populars irlandesos, i algunes obres instrumentals molt estimables com: Grass Widows, Shepherd of Cornouailles, Who's the Heir? Follies of a Night, A Rainy Day.
Va morir a Londres, d'un accident de carruatge el 7 d'agost de 1877.

## Referències

* ↑ «Gabriel, Mary Ann». A: Enciclopedia universal ilustrada europeo-americana. volum 25: Fui - Gibz. Madrid: Espasa-Calpe, 1975, p. 355. ISBN 84-239-4525-1.
* ↑ Scowcroft, Philip L. «A Forty-Sixth Garland of British Light Music Composers». A: British light music : a personal gallery of 20th-century composers (en anglès). Londres: Thames, 1997. ISBN 0-903413-88-4 [Consulta: 6 febrer 2020].
# Safaretjos públics (Blancafort)

Els Safaretjos públics és una obra noucentista de Blancafort (Conca de Barberà) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Safareig situat en els afores del poble. Fet de pedra i arrebossat. Destaca la façana del mur del carrer Portalet per les obertures i el fris amb inscripció: "Lavaderos públicos-1928". Segueix la línia estilística de moltes construccions institucionals del període noucentista. L'interior cobert amb bigues de fusta i fibrociment (Uralita) s'hi troba un gran safareig, actualment molt malmès.

## Història

En el seu afany regeneracionista, com també ho feu el govern de la Mancomunitat de Catalunya, i durant els set anys que durà la Dictadura de Primo de Ribera, dugué a terme una important política de construcció d'obres públiques. Aquesta política, ja iniciada per la Mancomunitat, pretenia alleugerir l'atur a través de l'empresa pública, popularitzar el Directori militar i dotar els pobles i ciutats d'una certa infraestructura i benestar que fins a principis de segle només afectava els centres de producció més rellevants.

## Referències

* 1 2 «Safaretjos públics». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 12 febrer 2019].

## Enllaços externs

* «Safaretjos públics». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Consell Comarcal Conca de Barberà.
# Safarmo (cràter)

Safarmo és un cràter d'impacte en el planeta Venus de 7,4 km de diàmetre. Porta el nom d'un antropònim tadjik, i el seu nom va ser aprovat per la Unió Astronòmica Internacional el 1997.

## Referències

* ↑ «Safarmo». Gazetteer of Planetary Nomenclature. United States Geological Survey. [Consulta: 1r juliol 2017].

## Vegeu també

* Llista de cràters de Venus
# Vicent Esteve Nebot

Vicent Esteve Nebot (Moncofa, 5 d'octubre de 1963 - 1 de maig de 2012) fou un polític valencià, militant del Partit Socialista del País Valencià (PSPV) des de 1985.
Fou regidor a l'ajuntament de Moncofa (la Plana Baixa) des del 1989 al 2011, dirigint diverses regidories al govern municipal des del 1991. A les eleccions a les Corts Valencianes de 2011 aconseguí l'acta de diputat. Morí d'un infart l'1 de maig de 2012 a l'edat de 49 anys.

## Referències

* ↑ «Fallece el diputado del PSPV Vicent Esteve Nebot» (en castellà). Levante-EMV, 01-05-2012. [Consulta: 1r maig 2012].

## Enllaços externs

* Fitxa a les Corts Valencianes Arxivat 2016-03-04 a Wayback Machine.
# Ríkharður Jónsson

Ríkharður Jónsson (Akranes, 12 de novembre de 1929 - Islàndia, 14 de febrer de 2017) és un exfutbolista islandès de la dècada de 1950 i entrenador.
Fou 33 cops internacional amb la selecció islandesa.
Pel que fa a clubs, fou jugador de Fram i ÍA Akranes.
Trajectòria com a entrenador:
* 1951-1960: ÍA Akranes
* 1962: Islàndia
* 1962-1964: ÍA Akranes
* 1966: ÍA Akranes
* 1967: Keflavík
* 1969-1970: ÍA Akranes
* 1969-1971: Islàndia
* 1972-1973: ÍA Akranes

## Referències

* ↑ «Ríkharður Jónsson látinn» (en islandès). Vísir.
* ↑ «Ríkharður Jónsson er látinn» (en islandès).
* ↑ Passo Alpuin, Luis Fernando; Nygård, Jostein. «Iceland - Record International Players». RSSSF. [Consulta: 5 setembre 2006].
* ↑ «Ríkharður Jónsson - national football team player» (en anglès).
* ↑ «Ríkharður Jónsson heiðursborgari Akraness» (en islandès), 01-12-2008. Arxivat de l'original el 14 d’abril 2012.
* ↑ «Þjálfarar ÍA 1951 - 2007» (en islandès), 29-12-2007. Arxivat de l'original el 15 d’abril 2012.
# Rímac

* Per a altres significats, vegeu «riu Rímac».
Rímac és un districte de la Província de Lima, Perú. Està situat al nord del Lima, al qual està connectat per sis ponts sobre el riu Rímac. El districte també fa frontera amb els districtes de Independencia, San Martín de Porres, i San Juan de Lurigancho. Els vestigis de l'auge colonial de Lima romanen avui en una àrea del districte de Rímac conegut com el Centre històric de Lima, que va ser declarat Patrimoni de la Humanitat el 1988. El centre del districte de Rímac té, com el seu homòleg del sud, la seva part oriental i occidental, dividides pel Jirón Trujillo, que connecta el districte de Lima pel Puente de Piedra el pont més vell de tota la ciutat. La part est de Rímac presenta la Plaça de Acho, la més famosa plaça de braus a l'Amèrica del Sud i una de les més conegudes del món.
Al nord tenim l'Alameda de los Descalzos, un curt bulevard que porta al Convento de los Descalzos. Construït al segle xviii pel govern colonial, és un dels millors trets d'aquest districte de classe baixa-mitjana.
Rímac del nord, o Amancaes, idealitzat en balades com "La Flor de Amancaes", era un turó amb prats, envaït ara amb pueblos jóvenes (ciutats de barraques). El Cerro San Cristóbal, que és el punt més alt de la Província de Lima, està situat al districte.

## Límits

* Cap al nord: Independencia
* A l'est: San Juan de Lurigancho
* Cap al sud: Lima
* Cap a l'oest: San Martín de Porres

## Àrees urbanes

A partir de 1993, Rímac es divideix en les següents àrees:
* Caqueta
* Centro rimac
* Cerro palomares
* Ciudad y campo
* El bosque
* El manzano
* Huerta guinea
* La florida
* La huerta
* Las totoritas
* Leoncio prado
* Perricholi
* Rimac
* Santa candelaria
* Santa rosa
* Ventura rossi
* Villacampa

## Vegeu també

* Organització política del Perú

## Referències

* ↑ INEI Consulta un Nivell de Centro Poblado Arxivat 2011-11-15 a Wayback Machine..

## Enllaços externs

* (castellà) www.munirimac.gob.pe Web Oficial
# Salve Regina (Händel)

Salve Regina, HWV 241, és una obra composta per Georg Friedrich Händel el 1707. És una antífona escrita per a soprano solo, corda, orgue concertant i baix continu.

## Context històric

És possible que l'estrena es realitzés el 16 de juliol de 1707 a l'església de Santa Maria en Montesanto, sota el patrocini de la família Columna. També podria ser que s'estrenés a l'església de la Madonna del Ruscello a Vallerano (VT), a un kilòmetre de Vignanello on Händel vivia acollit pel mecenatge de Francesco Maria Ruspoli des del desembre de 1706, i on passà tot l'estiu del 1707. En aquesta església encara hi ha un instrument molt valuós de Giulio Cesare Burzi, que el compositor, virtuós organista de fama internacional, hauria tocat com testifica Ursula Kirkendale. De fet, a la tercera part del Salve Regina l'orgue té un solo, que fa pensar en l'estrena a Roma, ja que no hi havia un instrument adequat a Vallerano. L'orgue monumental de l'església de la Madonna del Ruscello és un detall a tenir en compte; així, es pot suposar que l'estiu del 1707 un Händel de 22 anys mostrés les seves qualitats organístiques davant al seu mecenes, component la sonata Coelestis dum spirat aura i el motet O qualis de caelo sonus per a la festa de sant Antoni de Pàdua (13 juny) i executant pocs dies després, el 18 juny, el Salve Reina.

## Estructura

| Moviments | Veu | Text |
| 1 - Largo - Adagio | Soprano | Salve Reina mater misericordiae,Vida dulcedo et spes nostra! A tu clamamus exules filii Evae. A tu suspiramus gementes et flentes, En hac lacrimarum val. |
| 2 - Allegro | Soprano | Eja ergo advocata nostra, Illos tuos misericordes oculos a nos converteix. Et Jesum, benedictum fructum ventris tui Nobis post hoc exilium ostende. |
| 3 - Adagissimo | Soprano | O Clemens, o pia, o dulcis virgo Maria. |

## Referències i notes

* ↑ Hicks, Anthony (2001). Sadie, Stanley; Tyrrell, John (eds.). The New Grove Dictionary of Music and Musicians. x (2 ed.). London: Macmillan. p. 786.
* ↑ Leo S. Olschki Editore “Music and Meaning” Studies in Music History and the Neighbouring Disciplines, 2007, pag. 411.
* ↑ Kirkendale, Ursula. «Music and Meaning Studies». A: Music History and the Neighbouring Disciplines. Florència: Leo S. Olschki Editore, 2007, p. 411.
* ↑ Construït el 1635 per Giulio Cesare Burzi de Parma, un notable orguener, ampliat per ell mateix el 1642, i que es va lliurar amb retard el 1644 perquè estava acabant l'orgue de San Lorenzo in Damaso a Roma. El 1655, el mestre Giacomo Marchesi Aretino amplià l'instrument, que és el que tocaria G. F. Händel quan estava hostatjat a Vignanello pel marquès Francesco Maria Ruspoli. El 18 de juny de 1707 s'interpretaria el “Salve Reina “ HWV 240, en sol menor per a soprano sola (que cantà Margarida Durastanti), corda, orgue concertant i baix continu, com sosté Ursula Kirkendale, una experta handeliana.
* ↑ Fornicoli, Massimo. «6. Un prezioso strumento da salvare. L'Organo Monumentale del Santuario di Maria SS.ma del Ruscello a Vallerano». A: {{{títol}}}, p. 30-31.

## Enllaços externs

* Salve Regina: Partitura lliure a l'IMSLP.
# Salavat

Salavat (en rus: Салава́т; tr. Salavat, en baixkir: Салауат, tr. Salauàt) és una ciutat de la República de Baixkortostan, Rússia.

## Història

La ciutat rep el nom de l'heroi nacional Baixkir Salavat Iulàiev. Va ser fundada l'any 1948 i va rebre l'estatus de ciutat el 1954. L'any 1956, el poble de Musino va ser inclòs a Salavat.

## Economia

La ciutat es va fundar per donar suport a la planta petroquímica Gazprom Neftekhim Salavat, que és la principal empresa local. Altres fàbriques inclouen fàbriques de vidre, tèxtils i roba.
Salavat té una economia basada en la indústria petroquímica. Salavatnefteorgsintez produeix combustibles líquids, alcohols, butílic, polietilè d'alta pressió, fertilitzants nitrogenats, etc.).
També disposa d'una refineria de petroli associada als jaciments de petroli d'Iximbai, Xkapova i Arlan, a més de jaciments de gas de la regió de Kargali i Orenburg.

## Referències

* ↑ «Колония особого режима ИК № 4 (г. Салават), Республика Башкортостан» (en rus). prisonlife, 18-11-2010. [Consulta: 13 març 2023].
# S/2003 J 10

S/2003 J 10 és un satèl·lit natural retrògrad irregular del planeta Júpiter. Fou descobert l'any 2003 per un equip de la Universitat de Hawaii liderat per Scott Sheppard.

## Característiques

S/2003 J 10 té un diàmetre d'uns 2 quilòmetres, i orbita Júpiter a una distància mitjana de 22,731 milions de km en 700,129 dies, a una inclinació de 164 º a l'eclíptica (166° a l'equador de Júpiter), en una direcció retrògrada i amb una excentricitat de 0.3438.
Podria pertànyer al grup de Carme, compost pels satèl·lits irregulars retrògrads de Júpiter en òrbites entre els 23 i 24 milions de km i en una inclinació d'uns 165 °.

## Denominació

S/2003 J 10 fou descobert per l'equip de Shepard el 6 de febrer de 2003 i la descoberta fou anunciada el 7 de març del mateix any. Com que la seva òrbita no ha estat confirmada, encara conserva la seva designació provisional que indica que fou el desè satèl·lit descobert al voltant de Júpiter l'any 2003.

## Vegeu també

* Júpiter
* Satèl·lits de Júpiter

### Referències

* ↑ «Natural Satellites Ephemeris Service», 08-01-2008.(anglès)
* ↑ URL de la referència: https://ssd.jpl.nasa.gov/?sat_phys_par. Data de consulta: 5 setembre 2020.
# Wang Xianbo

Wang Xianbo –en xinès, 王顯波– (28 d'agost de 1976) és una esportista xinesa que va competir en judo.
Va participar en els Jocs Olímpics d'Atlanta 1996, obtenint una medalla de bronze en la categoria de –66 kg. Als Jocs Asiàtics de 1998 va aconseguir una medalla d'or.
Va guanyar dues medalles al Campionat Asiàtic de Judo els anys 1995 i 1996.

## Palmarès internacional

Jocs Olímpics :
| Any | Lloc | Medalla | Categoria |
| 1996 | Atlanta ( Estats Units) | 3 | –66 kg |
| Jocs Asiàtics ||||
| Any | Lloc | Medalla | Categoria |
| 1998 | Bangkok ( Tailàndia) | 1 | –63 kg |
| Campionat Asiàtic ||||
| Any | Lloc | Medalla | Categoria |
| 1995 | Nova Delhi ( Índia) | 3 | –66 kg |
| 1996 | Ho Chi Minh ( Vietnam) | 1 | –66 kg |

## Referències

* 1 2 Wang Xianbo Arxivat 2012-11-05 a Wayback Machine. en Sports-reference.com (SR/Olympic Sports) (anglès)
* 1 2 Wang Xianbo en Judoinside.com (anglès)
# Wang Shuyan

Wang Shuyan (26 de febrer de 1974) és una esportista xinesa que va competir en judo, guanyadora de dues medalles d'or al Campionat Asiàtic de Judo els anys 1996 i 1999.

## Palmarès internacional

Campionat Asiàtic :
| Any | Lloc | Medalla | Categoria |
| 1996 | Ho Chi Minh ( Vietnam) | 1 | –56 kg |
| 1999 | Wenzhou ( R.P. de la Xina) | 1 | –57 kg |

## Referències

* ↑ Wang Shuyan en Judoinside.com (anglès)