OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Plélan-le-Petit

Plélan-le-Petit (en bretó Plelann-Vihan, gal·ló Plélan) és un municipi francès, situat a la regió de Bretanya, al departament de Costes del Nord. L'any 1999 tenia 1.505 habitants. Limita amb els municipis de Bourseul al nord, Jugon-les-Lacs a l'oest, Vildé-Guingalan a l'est i Mégrit al sud.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 1.059 | 1.127 | 1.268 | 1.364 | 1.525 | 1.505 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes ||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001-2008 | Prosper Besnard | Divers gauche |
| 2008- | Didier Miriel | |
# Gegants del Districte de Nou Barris

Els Gegants del Districte de Nou Barris són el Baró i la Trini. Són unes figures inspirades en els barris que representen: ell és un noble català, el Baró de Pinós, propietari d'una casa rural anomenada popularment Torre del Baró; ella és una dona immigrada, com una gran part dels habitants de Nou Barris, amb un nom que la vincula a la zona de la Trinitat. Així, aquests gegants fusionen la cultura autòctona catalana amb la que va aportar la immigració de la dècada dels seixanta provinent del sud de la Península.
Les figures es gesten el 1985, quan el Consell de Districte de Nou Barris decideix d'encarregar la construcció d'una parella de gegants representatius dels seus barris a Xavier Jansana. Aquell mateix any ja es poden estrenar a les festes de la Mercè i a partir d'aleshores la parella comença a sovintejar les celebracions de la ciutat.
Però el Baró i la Trini no van tenir una vida inicial gaire llarga. L'any 1992 van deixar de sortir, a causa del gran pes, i van estar a punt de desaparèixer. Finalment van ser recuperats el maig del 2000, portats per la Germandat de Trabucaires, Geganters i Grallers de Sant Andreu, que els començà a treure per la festa major del districte, per la Mercè i, esporàdicament, en alguna altra trobada gegantera.
L'any 2008 les figures es van sotmetre a una última restauració a càrrec de Manel Casserras i Solé, que els deixà amb l'aparença que tenen avui, més fidel a l'original.
La colla que s'encarrega actualment de portar els gegants i de fer-los ballar és ben recent. El maig del 2012 un grup de persones del barri compromeses amb la cultura popular van decidir de recuperar la Colla Gegantera de Nou Barris, que havia desaparegut més de vint anys enrere. Des d'aleshores en Baró i la Trini tornen a participar activament en cercaviles dins el districte i fora, o fins i tot fora de la ciutat, i celebren la seva trobada gegantera cada any al voltant del 20 de maig, durant la festa major del districte.

## Referències

* ↑ «Gegants del Districte de Nou Barris». Cultura popular de Barcelona. Barcelona: Institut de Cultura de Barcelona Web (CC-BY-SA via OTRS).
# Vóinovo

Vóinovo (en rus: Войново) és un poble de l'óblast de Vladímir, a Rússia, segons el cens del 2010 tenia 390 habitants. Pertany al districte municipal de Mélenki.

## Referències

* ↑ Серёгин А. П. Флора Владимирской области: конспект и атлас. — Тула: Гриф и К, 2012. — 620 с.
* ↑ «В.Г. Добронравов. Историко-статистическое описание церквей и приходов Владимирской епархии: Вып. 4: Меленковский, Муромский, Покровский и Судогодский уезды. - 1897». Arxivat de l'original el 2018-05-09.
# Ses Alqueries

Ses Alqueries és un llogaret del terme de Santa Eugènia molt pròxim al límit amb el terme de Sencelles. El 2006 tenia 96 habitants. Juntament amb els llogarets de Ses Olleries i Ses Coves el 5 de març de 2009 va ser declarat Bé d'interès cultural pel Consell de Mallorca, però a data de 2023 no s'ha aclarit les actuacions que s’hi poden dur a terme.

## Referències

* ↑ «Ses Alqueries». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Socies, Joan. «Ses Alqueries, ses Olleries i ses Coves, tres llogarets BIC pendents del Pla Especial». Tot Pla, 19-03-2023. [Consulta: 28 maig 2023].
# Prefectura de Nagasaki

La prefectura de Nagasaki (en japonès: 長崎県 Nagasaki-ken) és una divisió administrativa del Japó ubicada principalment a l'illa de Kyūshū, però que també inclou diversos arxipèlags com les illes Tsushima, l'illa Iki o les illes Gotō, entre d'altres. La capital és la ciutat de Nagasaki. La prefectura ocupa una superfície de 4.104 km² i té una població d'1.440.000 habitants (2009)
Inclou tretze ciutats: Gotō, Hirado, Iki, Isahaya, Matsuura, Minamishimabara, Nagasaki (capital), Omura, Saikai, Sasebo, Shimabara, Tsushima i Unzen.

## Persones il·lustres

* Kazumi Tsubota

## Enllaços externs

* Official Nagasaki Prefecture homepage Arxivat 2006-12-10 a Wayback Machine.
* Life in photos - Sasebo and areas nearby Arxivat 2014-02-26 a Wayback Machine. in English
# Un carrer de París (Sol d'hivern)

Un carrer de París (Sol d'hivern) és un quadre de Marià Pidelaserra i Brias dipositat al Museu Nacional d'Art de Catalunya (Barcelona), el qual fou pintat l'any 1900.

## Context històric i artístic

Nascut a Barcelona l'any 1877, Pidelaserra va ésser alumne de l'Escola de la Llotja abans de passar dos anys a París (1899-1901). Allà s'impregnà de l'emoció suscitada per la pintura impressionista, i dels seus paisatges urbans, especialment per l'obra de Camille Pissarro, però ràpidament evolucionà cap al postimpressionisme quan descobrí la sèrie de la Catedral de Rouen de Claude Monet, en què l'artista s'esforçà a mostrar la mutabilitat del mateix paisatge segons els canvis de la llum a diferents hores del dia. Els quadres que Pidelaserra pintà seguint aquestes influències foren exposats en tornar de París a la Sala Parés (1902). Va ésser l'exposició més important en la vida d'aquest pintor. A partir d'aleshores, accentuà el seu postimpressionisme adoptant la tècnica puntillista d'una manera tan radical com la dels postimpressionistes francesos. El resultat va ésser la sèrie de paisatges del Montseny, d'una bellesa estranya i punyent, i el seu quadre La família Déu (avui al MNAC), que fou severament rebutjat per la crítica. La reacció de Pidelaserra, que encara no havia complert 30 anys, va ésser abandonar la pintura durant 26 anys. Quan reprengué la seua activitat no va poder retrobar la seua qualitat extraordinària i els seus quadres van perdre força.

## Descripció

Aquesta pintura a l'oli sobre tela de 66 × 42 cm (de la seua etapa parisenca i pintada sota la influència de Monet) respon a la intenció de l'autor de representar l'aspecte canviant, fugisser i temporal de la realitat. Les pinzellades barroques que evoquen una joiosa claror groga, en contrast amb l'enèrgica ombra fosca que domina l'esquerra del quadre, certifiquen el moment lumínic del dia en què ha estat pintat. Aquesta impressió és reforçada pel punt de vista a vol d'ocell que trenca la tradicional visió frontal.

## Referències

* 1 2 3 Barral, Xavier i Vicens, Francesc, 2002. 100 Obres de Pintura Catalana. Editorial Pòrtic, Barcelona. ISBN 8473067908. Pàgs. 168-169.

## Enllaços externs

* Museu Nacional d'Art de Catalunya (català)
# Tsundoku

Tsundoku és un terme japonès (積ん読) que descriu l'hàbit —molt arrelat entre certes persones i relacionat amb la bibliomania— d'adquirir materials de lectura, tot deixant que s'amunteguin a casa sense llegir-los.
Es tracta d'un mot que es va originar a l'Era Meiji (1868-1912) com a terme d'argot i que combina elements de 「積 ん で お く」 tsunde-oku, que significa deixar coses enllestides per a un ús posterior i de「読 書」 dokusho, lectura de llibres. També s'utilitza per referir-se als llibres preparats per a una lectura posterior, quan estan col·locats en un prestatge. En la seva grafia actual, el mot combina els caràcters que representen 'apilar' (積) i 'llegir' (読).

## Vegeu també

* Bibliomania
* Antibiblioteca

## Referències

* ↑ F. Matalí, Ester. «Tsundoku», 24-05-2017. Arxivat de l'original el 23 d’abril 2018. [Consulta: 24 abril 2018].
* ↑ Crow, Jonathan. «“Tsundoku,” the Japanese Word for the New Books That Pile Up on Our Shelves, Should Enter the English Language» (en anglès), 24-07-2014. [Consulta: 23 abril 2018].
# Up Sydling

Up Sydling és un poblet de l'oest del comtat de Dorset (Anglaterra, Regne Unit). Es troba al cap de Sydling Water, un afluent del riu Frome.

## Referències

* ↑ Ordnance Survey. Ordnance Survey: Landranger map sheet 194 Dorchester & Weymouth (Cerne Abbas & Bere Regis)' [mapa]. (2014)
# Txikiteo

El txikiteo, és la tradició de beure txikitos o gotets o copes de vi, anant de bar en bar, i això en una zona limitada, en grups d'amics. Ultra el consum de vins, generalment acompanyats de pintxos o tapes, el txikiteo dona l'ocasió de sortir de la rutina diària i mantenir relacions socials. Aquesta activitat lúdica ha tingut una gran implantació al País basc, a la Navarra, a la Rioja, i més recentment a la Cantàbria, i al nord de la província de Burgos, i altres regions espanyoles.

## Història i evolució del txikiteo

No hi ha referències escrites clares sobre l'inici d'aquesta tradició. El País Basc és una de les zones amb més bars per hom d'Espanya i, per tant, d'Europa. Al principi, i durant molts anys, aquesta tradició era completament masculina i les dones hi eren prohibides. En els darrers anys, les dones participen al txikiteo, fins i tot formant grups exclusivament femenins. Avui en dia, el txikiteo tradicional es va perdent.

## Notes i referències

* ↑ Al País Basc dit també poteo, de pote mot que designa qualsevol beguda.
* ↑ (castellà) Txikiteo social Arxivat 2010-04-24 a Wayback Machine., Deia 21 août 2009.
* ↑ Les Calle del Laurel et de San Juan sont une institution à Logroño. (castellà) « Las novedades del 'chiquiteo' », El Correo, 14 décembre 2007.
* ↑ (castellà) « Chiquiteo y mucho más », La Rioja, 13 setembre 2009.
* ↑ (castellà) Los pueblos y ciudades vascas cuentan con más bares y restaurantes que 11 países de la UE Arxivat 2009-07-19 a Wayback Machine., Noticias de Álava, 29 mai 2008.
* ↑ (castellà) El chiquiteo lo han salvado las mujeres. Si no, habría desaparecido, El Diario Montañés, 28 juin 2009.
* ↑ (castellà) Deia, 28 novembre 2004.

## Vegeu també

* Pintxo
* Tapa
# Unió Internacional de Telecomunicacions

International Telecommunication Union (ITU) o Unió Internacional de Telecomunicacions (UIT) és l'organisme especialitzat de les Nacions Unides encarregat de regular les telecomunicacions, a nivell internacional, entre les diferents Administracions i Empreses Operadores. Instituït l'any 1865 com la Unió Telegràfica Internacional. Amb els anys, aquesta organització ha evolucionat incorporant la vessant telefònica, més tard esdevenint una agència especialitzada de les Nacions Unides, fins a ser l'organització que ara coneixem.
Està compost per tres sectors:
* UIT-T: Sector de Normalització de les Telecomunicacions (abans CCITT).
* UIT-R: Sector de Normalització de les Radiocomunicacions (abans CCIR). Reglament de Radiocomunicacions de la UIT
* UIT-D: Sector de Desenvolupament de les Telecomunicacions.
La seu de la UIT es troba a Ginebra (Suïssa).
Sector de la Normalització En general, la normativa generada per la UIT està continguda en un ample conjunt de documents anomenats Recomanacions, agrupats per Sèries. Cada sèrie està composta per les Recomanacions corresponents a un mateix tema, per exemple Tarifació, Manteniment, etc. Encara que en les Recomanacions mai s'"ordena", sinó que solament es "recomana", el seu contingut, a nivell de relacions internacionals, és considerat com a mandatori per a les Administracions i Empreses Operadores. Una de les recomanacions més conegudes del gran públic és la E.164 que estableix els codis telefònics de país (Espanya - 34, França - 33, etc.) i que són gestionats pel Sector de la Normalització de la UIT.
Sector de les Radiocomunicacions Aquest sector s'ocupa de gestionar l'espectre de freqüències que serà després utilitzat pels satèl·lits.
Sector del Desenvolupament Aquest sector proveeix ajuda tècnica als països considerats en desenvolupament en el camp de les telecomunicacions enviant experts al país o bé organitzant i a vegades finançant la formació d'experts del país en qüestió per permetre'ls de tornar després i utilitzar els coneixements adquirits en la millora de les infraestructures de telecomunicacions. La importància d'aquesta ajuda és manifesta sobretot en cas de guerres i desastres naturals.

## Enllaços externs

* Pàgina de l'organisme
# Unió Internacional de Geodèsia i Geofísica

La Unió Internacional de Geodèsia i Geofísica (IUGG), en anglès: International Union of Geodesy and Geophysics), és una organització científica no governamental creada el 1919 i una de les 40 associacions científiques agrupades actualment dins del Consell Internacional per la Ciència (ISC).

## Objectiu

La Unió Internacional de Geodèsia i Geofísica es dedica a la promoció i coordinació internacional dels estudis de les ciències de la Terra.
Els estudis inclouen:
* la forma de la Terra
* els camps gravitacionals i magnètics
* el comportament, en conjunt, de la Terra i dels seus components
* l'estructura interna de la Terra
* la tectònica
* els terratrèmols
* el vulcanisme
* la formació de roques
* el cicle hidrològic
* els oceans
* l'atmosfera
* la ionosfera
* la magnetosfera
* les relacions Sol-Terra
* interaccions la Lluna i els planetes.

## Organització

La Unió Internacional de Geodèsia i Geofísica agermana vuit associacions semiautònomes. Cada quatre anys es celebra l'assemblea general i cadascuna de les associacions de la Unió organitza assemblees i reunions temàtiques entre assemblees. Les llengües oficials de la Unió són el francès i l'anglès.

## Referències

* 1 2 3 «Sobre la Unió Internacional de Geodèsia i Geofísica» (en anglès). IUGG, International Union of Geodesy and Geophysics, 2023. [Consulta: 10 març 2023].
# Donato Acciaiuoli de Cassano

Donato Acciaiuoli de Cassano fou fill de Jacopo Acciaiuoli i germà de Neri I Acciaiuoli.
Fou baró de Cassano i del Castagno (Abruzzos) en feu de Nàpols, el 10 d'octubre del 1392; el 20 de juliol de 1378 fou armat cavaller del poble florentí després de prendre part en els tumults dels Ciompi. Fou governador de Corint el 1365. Orador de Florència a Pistoia el 1373. Podestà de Verona el 1379. Orador de Florència davant el rei de Nàpols el 1383, vicari de Florència a Pèscia el 1384, orador de Florència a Perusa el 1384 i a Pàdua i Venècia el 1389, comissari de Florència a Val d'Elsa el 1390, gonfanoner de Florència el 1391 i el 1394. Orador de Florència a Ferrara el 1393 i a Milà el 1395
Va morir a Roma el 1405. Es va casar amb Onesta Strozzi (primeres noces 1369) i amb Tecca Giacomini Tebalducci, de les que va tenir set fills: Jacopo (Baró de Cassano i del Castagno), Giovanni Acciaiuoli, Antonio Acciaiouli, Laudòmia (morta el 1397), Bartolomea, Neri (noble romà 1401-1429, mort a Florència el març del 1429) i Margherita (morta el 1422). Va tenir també dos fills naturals: Francesco Acciaiuoli, que fou el tronc de la branca bastarda de ducs d'Atenes, i Vanni Acciaiuoli.

## Referències

* ↑ Pestelli, Andrea. Il Castello di Montegufoni: dalle origini ai giorni nostri (en italià). Azienda agrituristica Sergio Posarelli, 2002.
# Llista de golejadores de la Golden Cup femenina 2007

Llista completa de gols marcats a la Golden Cup femenina 2007 segons jugadora i equip corresponent:
| Jugadora | Selecció | Gols |
| Maria Rosa Tamburini | Catalunya | 6 |
| Vanessa Daribo | França | 5 |
| Adeline Leborgne | França | 5 |
| Fernanda Urrea | Xile | 5 |
| Cristina Barceló | Catalunya | 4 |
| Chiara Vannucci | Itàlia | 4 |
| Mònica Piosa | Catalunya | 3 |
| Marta Soler | Catalunya | 3 |
| Tadish Prat | Xile | 3 |
| Paula Torner | Catalunya | 2 |
| Iolanda Font | Catalunya | 2 |
| Céline Ducourtioux | França | 2 |
| Gabriela Muñoz | Xile | 2 |
| Laura Salvador | Catalunya | 1 |
| Emma Corominas | Catalunya | 1 |
| Marie Espin | França | 1 |
| Giulia Galeassi | Itàlia | 1 |
| Jessica Raffaelli | Itàlia | 1 |
| Francisca Puerta | Xile | 1 |
| Catalunya | | | | |
| Jugadora | Total | FRA | ITA | XIL |
| Laia Salicrú | - | - | - | - |
| Laura Salvador | 1 | - | 1 | - |
| Maria Rosa Tamburini | 6 | 2 | 1 | 3 |
| Cristina Barceló | 4 | - | 4 | - |
| Mònica Piosa | 3 | - | 2 | 1 |
| Paula Torner | 2 | 1 | 1 | - |
| Iolanda Font | 2 | - | 2 | - |
| Emma Corominas | 1 | - | 1 | - |
| Marta Soler | 3 | - | 1 | 2 |
| Marta Bartrés | - | - | - | - |
| TOTAL | 22 | 3 | 13 | 6 |
| França | | | | |
| Jugadora | Total | CAT | XIL | ITA |
| Anaëlle Arrondeau | - | - | - | - |
| Céline Ducourtioux | 2 | 1 | 1 | - |
| Sandra Drouhet | - | - | - | - |
| Adeline Leborgne | 5 | 1 | 2 | 2 |
| Tatiana Malard | - | - | - | - |
| Vanessa Daribo | 5 | - | 3 | 2 |
| Julie Dupuis | - | - | - | - |
| Solène Voltzenlugel | - | - | - | - |
| Marie Espin | 1 | 1 | - | - |
| TOTAL | 13 | 3 | 6 | 4 |
| Itàlia | | | | |
| Jugadora | Total | XIL | CAT | FRA |
| Francesca Mattera | - | - | - | - |
| Giulia Galeassi | 1 | - | 1 | - |
| Francesca Chiagano | - | - | - | - |
| Elena Toffanin | - | - | - | - |
| Mariateresa Mele | - | - | - | - |
| Chiara Vannucci | 4 | 1 | 1 | 2 |
| Cinzia Vannucci | - | - | - | - |
| Silvia Masillo | - | - | - | - |
| Jessica Raffaelli | 1 | - | - | 1 |
| Carlotta Scuro | - | - | - | - |
| TOTAL | 6 | 1 | 2 | 3 |
| Xile | | | | |
| Jugadora | Total | ITA | FRA | CAT |
| Loreto Sanhueza | - | - | - | - |
| Tadish Prat | 3 | 2 | 1 | - |
| Francisca Puertas | 1 | - | 1 | - |
| Fernanda Urrea | 5 | 3 | 1 | 1 |
| Camila Méndez | - | - | - | - |
| Alexa Tapia | - | - | - | - |
| Gabriela Muñoz | 2 | 2 | - | - |
| Rosález | - | - | - | - |
| Roberta Urrea | - | - | - | - |
| Constanza Reyes | - | - | - | - |
| TOTAL | 11 | 7 | 3 | 1 |

## Enllaços externs

* Estadístiques de golejadores PDF
# Indumentària de Pèrsia

La Indumentària de Pèrsia consistia principalment en el gorjiduz, el zardozi, i la kandys (kandu). Els habitants de l'antiga Pèrsia acostumaven a dur dues peces de roba que cobrien el cos: una peça interior (el quitó o el peple) i una capa (himatió o clàmide).

## Referències

* ↑ Ancient Egyptian, Mesopotamian & Persian Costume (Dover Fashion and Costumes) – November 2, 2011.
* ↑ Iran: 5000 Years of Clothing, Jewellery and Cosmetics. ISBN 978-0980971446.
# Ses Bardetes

Ses Bardetes és un nucli urbà ubicat a l'illa de Formentera. Està situat a aproximadament 600 metres al sud de la capital insular, Sant Francesc de Formentera, parròquia de la qual forma part. Té 247 habitants.

## Referències

* http://www.eeif.cat/veus/Bardetes-ses/
# Prefectura de Miyagi

La prefectura de Miyagi (宮城県, Miyagi-ken) està ubicada a l'illa de Honshū, Japó. La capital és Sendai.

## Història

La prefectura de Miyagi va ser part de la província de Mutsu. Date Masamune va construir el seu castell a la ciutat de Sendai per tal de controlar la província. Al 1871 es va conformar la Prefectura de Sendai, la qual un any després va passar a dir-se amb el seu nom actual.

## Geografia

La prefectura de Miyagi està ubicada a la zona central de la regió de Tōhoku, davant de l'oceà Pacífic, i on està assentada la ciutat més gran de la regió, Sendai. Existeixen altes muntanyes cap a l'oest i al llarg de la costa nord-oriental, però les planes centrals que envolten Sendai són bastant extenses.
Matsushima és coneguda com a una de les vistes més conegudes del Japó, amb una badia de 260 petites illes cobertes d'arbres.
La península d'Oshika es projecta des de la costa nord de la prefectura.

### Ciutats

* Higashimatsushima
* Ishinomaki
* Iwanuma
* Kakuda
* Kesennuma
* Kurihara
* Natori
* Ōsaki
* Sendai (capital)
* Shiogama
* Shiroishi
* Tagajō
* Tome
* Tomiya

### Pobles i viles

Aquests són els pobles i viles de cada districte:
* Districte d'Igu
** Marumori
* Districte de Kami
** Kami
** Shikama
* Districte de Katta
** Shichikashuku
** Zaō
* Districte de Kurokawa
** Ōhira
** Ōsato
** Taiwa
* Districte de Miyagi
** Matsushima
** Rifu
** Shichigahama
* Districte de Motoyoshi
** Minamisanriku
* Districte d'Oshika
** Onagawa
* Districte de Shibata
** Kawasaki
** Murata
** Ōgawara
** Shibata
* Districte de Tōda
** Misato
** Wakuya
* Districte de Watari
** Watari
** Yamamoto

## Enllaços externs

* Pàgina oficial de la prefectura de Miyagi (japonès) (anglès) (xinès) (coreà)
# Juan Manuel Arza Muñuzuri

Juan Manuel Arza Muñuzuri (Estella, 17 d'octubre de 1932 - Estella, 15 de març de 2019) va ser un advocat i polític navarrès, president de la Diputació Foral de Navarra entre 1980 i 1984.
Va ser alcalde d'Estella. A les eleccions al Parlament Foral del 3 d'abril de 1979 és elegit diputat foral per la Merindad d'Estella en encapçalar la llista d'Unió de Centre Democràtic, la més votada en la seva circumscripció. Li va correspondre el càrrec de vicepresident, per edat, en constituir-se la Diputació.
En 1980 va passar a exercir interinament la presidència de la Diputació en aprovar-se la destitució com a President de Jaime Ignacio del Burgo. El setembre del 1980 va ser escollit President de la Diputació Foral com a candidat proposat per UCD.
Durant el seu mandat va presidir, per part de Navarra, la comissió que va negociar amb l'Estat, entre 1980 i 1982, el Pacte d'Amillorament i Reintegració del Règim Foral de Navarra, aprovat per Llei Orgànica de 16 d'agost de 1982, i que va suposar, entre altres coses, la conversió de la Diputació Foral de Navarra en el Govern de Navarra.
El gener de 1984, després de la restitució de Jaime Ignacio del Burgo Tajadura en la presidència de la Diputació, va tornar a la seva anterior condició.
# Kendalc'h

Kendalc'h (Mantenir) és una associació cultural bretona creada 1950 a Quimper. El seu fundador i primer president fins a la seva mort el 1961 fou el resistent Pierre Mocaër i el seu secretari Polig Monjarret. Pretén aplegar tots els interessats en la cultura bretona.
Va començar a tenir un cert ressò a partir de 1956 gràcies al suport de la Joventut d'Estudiants Bretons i de la Fundació Cultural Bretona, va reforçar els seus elements inicials amb gent procedent de Bleun Brug, Ar Falz, Bleimor i Bodadeg ar Sonerion. Yvonig Gicquel en fou president de 1973 a 1982.

## Enllaços externs

* Web de Kendalc'h
# Juan Velázquez de Velasco

Juan Velázquez de Velasco y Enríquez (Valladolid, ~1550- ~1620) fou un militar i espia espanyol (espia major de la cort des de 1599 sota les ordres de Felip III). Entre els seus càrrecs va tenir el de ser capità d'infanteria de Nàpols al comandament de Joan d'Àustria. Posteriorment Capità General de la província de Guipúscoa, així com comanador de Peña Ausende.
Era fill primogènit de Gutierre Velázquez de Cuéllar y Velasco, II senyor de Villavaquerín i La Sinova, pregoner major de Castella i comanador de La Membrilla, i de la seva esposa María Enríquez de Acuña, cosina germana de Ferran el Catòlic, per ser filla de Lope Vázquez de Acuña, comte de Buendía, i d'Inés Enríquez de Quiñones.
Heretà les senyories del seu pare, i va ser cavaller de l'Orde de Santiago, agutzil major de la Reial Audiència i Cancelleria de Valladolid i alcaid del castell d'Hondarribia.
A la fi del segle xvi estableix una vasta xarxa d'agents i confidents sota el seu comandament, el càrrec s'inicia oficialment el gener de 1599. Anteriorment va ser nomenat Capità General de la província de Guipúscoa per vacant de Fernando Hurtado de Mendoza el 20 de desembre de 1590. El seu fill Andrés el succeiria en els càrrecs d'espia major de la cort.

## Referències

* ↑ Carlos J. Carnicer García y Javier Marcos Rivas, (2003), Espías de Felipe II: Los Servicios Secretos del Imperio Español.Ed. La Esfera de los libros.
* ↑ Consulta de lligalls conservats en la secció documental d'Estat del Arxiu General de Simancas
* ↑ Fill de Juan Velázquez de Cuéllar, comptador major de Castella i testamentari d'Isabel la Catòlica, i de María de Velasco, institutriu de la reina, i neboda del Conestable de Castella.
* 1 2 José Pellicer de Ossau Salas y Tovar (1649): Memorial de la Casa y Servicios de Don Andres Velazquez de Velasco, Caballero del Orden de Santiago, Conde de Escalante i de Tahalu, señor del estado de Villavaquerin i Sinova, Biblioteca Nacional d'Espanya.