OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Cova de Gomereta - S'Hortal de ses Males Llengües

La cova de Gomereta - S'Hortal de ses Males Llengües és una cova artificial prehistòrica funerària de l'edat del bronze situada al lloc anomenat S'Hortal de ses Males Llengües, de la possessió de Gomereta del municipi de Llucmajor, Mallorca.

## Referències

* ↑ Dolç i Dolç, Miquel (coord.). Gran Enciclopèdia de Mallorca. Volum 6. Palma: Promomallorca, p. 277. ISBN 84-8661702-2.
* ↑ Font, B. Història de Llucmajor. Volum 1. Palma: Ajuntament de Llucmajor, 1973, p. 58. ISBN 84-500-5970-4.
* ↑ «Coordenades a Esconatura.com».
# Santed

Santed és un municipi de la província de Saragossa, a la comunitat autònoma d'Aragó i enquadrat a la comarca de la Camp de Daroca.

## Vegeu també

* Castell de Santed
# Jaime Montaner

Jaime Montaner (mort el 6 de novembre de 1997) fou un polític uruguaià pertanyent al Partit Colorado.
Va néixer a Tacuarembó i va ser de professió ramader i empleat bancari. Va ser elegit regidor per al període 1963-1967. Posteriorment, va donar suport a Óscar Diego Gestido, i va ser elegit diputat pel departament de Tacuarembó per al període 1967-1972. Durant la presidència de Jorge Pacheco Areco va ser ministre de Ramaderia. En les eleccions de 1971 va ser elegit senador per la Unión Nacional Reeleccionista.
Casat amb Dora Formoso, va tenir tres fills: Jaime, Dora Susana i Martha, que també ha participat en política de manera destacada, enarborant el lideratge de l'agrupació Llista 2215.

## Referències

* ↑ (castellà) Arxius de la presidència de l'Uruguai
# Orhei

Orhei (Jiddisch: Uriv - אוריװ, rus Orgeyev - Оргеев) és una ciutat de Moldàvia amb una població de 25,680 habitants, capital del districte d'Orhei. És situada al centre del país. Abans del 2003 Orhei era un Judeţ, divisió administrativa més ampla, però més tard el país fou dividit en raion, o districtes. La majoria de la població parla moldau (romanès) i rus. Només hi ha una escola i ensenya en rus.
L'església de Sant Dumitru fou construïda per Vasile Lupu. Orhei és aproximadament 50 kilòmetres al nord de la capital, Chişinău. Orhei pren el nom d'Orhei Vechi, monestir actiu vora la vila d'Ivancea.
# Citarabina

La citarabina, també coneguda com a citosina arabinòsida (ara-C), és un antineoplàstic usat per tractar la leucèmia mieloide aguda (AML), la leucèmia limfocítica aguda (ALL), la leucèmia mielògena crònica i el limfoma no hodgkinià. Es dona per injecció en una vena, sota la pell o en el líquid cefalorraquidi. Hi ha una formulació liposomal per a la qual hi ha proves provisionals de millors resultats quan el limfoma afecta les meninges.
Els efectes secundaris comuns inclouen la supressió de la medul·la òssia, vòmits, diarrea, problemes hepàtics, erupció cutània, formació d'úlceres a la boca i sagnat. Altres efectes secundaris greus inclouen la pèrdua de consciència, malalties pulmonars i reaccions al·lèrgiques. L'ús durant l'embaràs pot perjudicar el nadó. La citarabina es troba en les famílies dels medicaments antimetabòlits, més concretament dels anàlegs de desoxinucleòsids. Funciona bloquejant la funció de l'ADN polimerasa.
El citarabina va ser patentada el 1960 i aprovada per a ús mèdic el 1969. Es troba en la llista model de Medicaments essencials de l'Organització Mundial de la Salut, els medicaments més eficaços i segurs necessaris en un sistema sanitari.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 «Cytarabine». The American Society of Health-System Pharmacists. Arxivat de l'original el 11 June 2016. [Consulta: 8 December 2016].
* ↑ British national formulary: BNF 69. 69. British Medical Association, 2015, p. 589. ISBN 9780857111562.
* ↑ Fischer, Janos; Ganellin, C. Robin [2016-12-20]. Analogue-based Drug Discovery (en anglès). John Wiley & Sons, 2006, p. 511. ISBN 9783527607495.
# Pla de Palau (Conques)

El Pla de Palau és una plana agrícola del terme municipal d'Isona i Conca Dellà, a l'antic terme de Conques, al Pallars Jussà.
Es troba al sud-oest de la vila de Conques, més al sud de la carretera C-1412b. Queda emmarcat al nord pel riu de Conques; a llevant, pel barranc de la Cabana del Soldat, a ponent per una curta llau que conté la Font de Llarguers. Al nord hi ha la partida de les Teuleres.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya; cal fer un pas d'aproximació
# Ecosistema d'aigua dolça

Els ecosistemes d'aigua dolça són masses d'aigua com ara rius, llacs, o pantans. Es diferencien dels ecosistemes marins en el fet que aquests tenen una alta concentració de sals.
La quantitat, variacions i regularitat de les aigües d'un riu són de gran importància per a les plantes, animals i persones que viuen al llarg del seu curs. Els ecosistemes d'aigua dolça poden ser classificats basant-se en aquestes diferències.

## Components abiòtics i biòtics dels ecosistemes

Tot ecosistema està compost d'organismes vius (biòtics) i no vius (abiòtics). Els abiòtics d'un ecosistema inclouen els factors físics i químics del mateix ecosistema. Els factors físics que tenen efecte sobre l'ecosistema són: llum solar, temperatura, precipitació, vent, altitud, longitud, i corrents d'aigua. Per altra banda, els factors químics que tenen efecte sobre l'ecosistema són: nivell d'aigua, aire, concentració d'oxigen d'una àrea, i nivell de nutrients d'un sòl.

## Vegeu també

* Limnologia
* Riu

## Enllaços externs

* Leathwick J.R.; Collier K.; Chadderton L. (2007) "Identifying freshwater ecosystems with nationally important natural heritage values: development of a biogeographic framework". Science for Conservation 274. p. 30. Department of Conservation (New Zealand).
# Borodulino

Borodulino (en rus: Бородулино) és un poble (possiólok) del krai de Perm, a Rússia, que en el cens del 2010 tenia 1.068 habitants. Hi ha 22 carrers.

## Referències

* ↑ «ВПН-2010. Численность и размещение населения Пермского края» (en rus). Arxivat de l'original el 2013-08-31. [Consulta: 10 setembre 2014].
# Selengà

El Selengà (en rus Селенга, Selengà; en mongol Сэлэнгэ гол, Selengue gol, o Сэлэнгэ мөрөн, Selengue mörön que significa "per a nedar") és un riu de Mongòlia i de Rússia. És el riu principal de Mongòlia i de la República dels Buirats a Rússia. Les seves fonts són el riu Ideriin gol i el riu Delguermörön. Desemboca al llac Baikal després d'un recorregut de 992 km. El Selengà és capçalera del conjunt Ienissei-Angarà. El seu cabal hidràulic mitjà és de 935 m³/s quan arriba al Llac Baikal del qual forma gairebé la meitat de l'entrada d'aigües. Forma un ampli delta (680 km²) a la seva desembocadura en aquest llac.

## Referències

* ↑ H. Barthel, Mongolei-Land zwischen Taiga und Wüste, Gotha 1990, p. 34f
* ↑ «Сэлэнгэ мөрөн». www.medeelel.mn. Arxivat de l'original el 2012-12-05. [Consulta: 18 setembre 2008].
* ↑ H. Barthel, Mongolei-Land zwischen Taiga und Wüste, Gotha 1990, p.34f
* ↑ «Сэлэнгэ мөрөн». www.medeelel.mn. Arxivat de l'original el 2012-12-05.
# Jaime Moreno

Jaime Moreno és el nom dels següents personatges:
* Jaime Moreno Morales (1974), futbolista bolivià que formà part de l'equip bolivià a la Copa del Món de 1994
* Jaime Moreno Verdejo (1958), jurista espanyol
# Oriol Vilella i Sala

Oriol Vilella i Sala (Barcelona, 1974) és un músic català resident a Andorra, membre de Madretomasa i guitarrista d'Hysteriofunk, és director artístic del festival Jambo Street Music d'Andorra la Vella, i té dues acadèmies d'ensenyament musical especialitzat en rock.

## Referències

* ↑ «Oriol Vilella. La fama o la vida». Diari d'Andorra, 26-06-2017. [Consulta: 12 novembre 2021].
* ↑ «La rotonda - Especial Jambo Street Music». Televisió d'Andorra, 14-06-2019. [Consulta: 12 novembre 2021].
* ↑ Martin Vivas, Pietat. «“Soc un músic molt especial”». Diari d'Andorra, 04-07-2021. [Consulta: 12 novembre 2021].
# Citania de Santa Luzia

La citania o castre de Santa Luzia és un jaciment arqueològic portugués, situat al costat de la ciutat de Viana do Castelo, a la zona nord de Portugal, i emplaçat sobre la muntanya de Santa Luzia, que alberga així mateix el santuari de Santa Luzia. Constitueix un notable exemple de poblat fortificat del nord-oest peninsular.

## Descripció

La citania de Santa Luzia és un poblat fortificat de tipus protourbà, habitat ininterrompudament entre l'edat del ferro i la romanització. Amb una posició estratègica privilegiada, permetia dominar l'estuari i la desembocadura del riu Limia i, alhora, la costa de l'Atlàntic. Les ruïnes, conegudes també com a "ciutat vella de Santa Luzia" (en portugués, cidade velha de Santa Luzia), es coneixen almenys des del s. XVII. Les primeres excavacions daten de 1876, però el conjunt arqueològic actualment visible es deu als treballs realitzats el 1902 per Albano Belino. De l'àrea del castre es conserva solament una tercera part de la superfície originària, i n'ha desaparegut la resta com a resultat de la construcció del contigu hotel de Santa Luzia i de les carreteres d'accés.
Les cases es troben agrupades en barris o illes, delimitades per murs i camins de circulació definits, alguns d'enllosats. Les construccions són de planta circular o rectangular, orientades cap al sud-oest-sud-est, segons la inclinació del terreny. Les cases en general tenen sòl natural. Es detecten xemeneies en algunes d'elles i fins forns de pa en alguns llocs. Igual que en altres poblats fortificats de l'edat del ferro com Citania de Briteiros o la Cividade de Âncora, l'element defensiu hi té gran importància. Santa Luzia incloïa tres línies de muralles amb camí de ronda, torrasses i dos fossats per defensar la població. Actualment es conserva únicament una part de la muralla interior, un tram de 80 m al costat nord. La distribució del poblat assenyala una intensa implantació tant d'activitats agropecuàries com d'explotació de recursos marítims i fluvials.
Igual que ocorre en molts altres castres de la mateixa àrea geogràfica, a Santa Luzia hi ha vestigis de presència romana, principalment en l'estructura d'alguns habitatges de planta rectangular, el sorgiment de nous barris i el traçat de carrers perpendiculars que establien una nova ordenació espacial del poblat. S'hi han trobat també objectes de ceràmica i orfebreria, així com una moneda d'argent amb l'efígie de l'emperador August, que testimonien la influència romana en l'última etapa d'activitat del castre.

## Vegeu també

* Cultura dels castres.

## Bibliografia

* Castro de Santa Luzia - fullet turístic editat per l'Institut Português do Património Arquitectònic (IPPAR), abril de 2001, Lisboa, Portugal, versions en portugués, espanyol, francés i anglés.
# Projecció estereogràfica polar

La projecció estereogràfica polar és una projecció estereogràfica molt utilitzada per realitzar mapes de les regions polars de la Terra. És una projecció que produeix molt poca distorsió en l'escala de distàncies en els mapes dels casquets polars, sobretot entre les latitud és 80º i 90° (pol). D'aquesta manera es fa servir com a complementària de la Projecció Universal Transversa de Mercator per a la cartografia completa del món en el sistema UTM.

## Vegeu també

* Projecció Universal Transversa de Mercator
* Coordenades geogràfiques
* Projecció cilíndrica

## Referències

* ↑ «Projecció estereogràfica polar». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.

## Enllaços externs

* Trobar la zona UTM
* Conversió de coordenades geogràfiques a UTM i viceversa Arxivat 2012-11-12 a Wayback Machine.
* Trobar el meridià central
* El GPS
* Obtenir les coordenades UTM de qualsevol lloc del Món
# Ecot-la-Combe

Ecot-la-Combe és un municipi francès situat al departament de l'Alt Marne i a la regió del Gran Est. L'any 2007 tenia 42 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet d'Ecot-la-Combe era de 42 persones. Hi havia 16 famílies de les quals 4 eren unipersonals (4 homes vivint sols), 8 parelles sense fills i 4 parelles amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 23 habitatges, 17 eren l'habitatge principal de la família, 3 eren segones residències i 3 estaven desocupats. Tots els 23 habitatges eren cases. Dels 17 habitatges principals, 9 estaven ocupats pels seus propietaris, 7 estaven llogats i ocupats pels llogaters i 2 estaven cedits a títol gratuït; 1 tenia tres cambres, 5 en tenien quatre i 11 en tenien cinc o més. 11 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 6 habitatges hi havia un automòbil i a 11 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Ecot-la-Combe el 2009. :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 0 | 85 a 89 | 0 |
| 0 | 80 a 84 | 4 |
| 0 | 75 a 79 | 0 |
| 0 | 70 a 74 | 0 |
| 0 | 65 a 69 | 0 |
| 4 | 60 a 64 | 4 |
| 0 | 55 a 59 | 0 |
| 0 | 50 a 54 | 0 |
| 0 | 45 a 49 | 0 |
| 0 | 40 a 44 | 0 |
| 0 | 35 a 39 | 0 |
| 0 | 30 a 34 | 0 |
| 4 | 25 a 29 | 0 |
| 0 | 20 a 24 | 0 |
| 0 | 15 a 19 | 0 |
| 0 | 10 a 14 | 0 |
| 0 | 5 a 9 | 0 |
| 0 | 0 a 4 | 0 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 27 persones, 23 eren actives i 4 eren inactives. De les 23 persones actives 21 estaven ocupades (11 homes i 10 dones) i 3 estaven aturades (1 home i 2 dones). De les 4 persones inactives 1 estava jubilada i 3 estaven estudiant.

### Activitats econòmiques

L'únic establiment que hi havia el 2007 era d'una empresa de fabricació d'altres productes industrials.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques d'Ecot-la-Combe a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades d'Ecot-la-Combe a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Cova de Chinguaro

La Cova de Chinguaro és una cova o situada en el terme municipal de Güímar en Tenerife (Illes Canàries, Espanya). Segons els historiadors era la cova-palau del mencey Acaimo -rei guanxe de Güímar-.
En aquesta cova els guanxes van rendir culte a la Verge de la Candelària com la deessa Chaxiraxi -adorada a Canàries fins a la conquesta espanyola-, fins que més tard la imatge va ser identificada amb la Mare de Déu i va ser traslladada pels mateixos guanxes a la cova d'Achbinico en Candelària (Santa Cruz de Tenerife).
La cova de Chinguaro va ser el primer santuari de la Verge de la Candelària, i el primer santuari aborigen que va contenir una imatge cristiana en l'arxipèlag canari, encara que en aquest moment els guanxes seguien en la seva religió animista, fins a més tard ser cristianitzats.
Per aquesta raó en ella han aparegut diversos utensilis arqueològics d'època guanxe, per la qual cosa la cova és a més un lloc de gran importància arqueològica. Aquesta cova té la categoria de Bé d'Interès Cultural (BIC), i és actualment una ermita advocada a la Verge de Chinguaro -una derivació de l'advocació de la Verge de la Candelària- derivada de quan la imatge de la verge estava en aquesta cova.

## Referències

* ↑ DECRET 79/1999, de 6 de maig, pel qual es declara Bé d'Interès Cultural, amb categoria de Lloc Històric, la Cova Chinguaro, situada en el terme municipal de Güímar, illa de Tenerife. *BOC Nº 077. Dilluns 14 de Juny de 1999 - 981. Pàg. 9112

## Enllaços externs

* Cova de Chinguaro. Pàgina web de l'Ajuntament de Güímar.
# Borogovia gracilicrus

Borogovia gracilicrus és una espècie de dinosaure teròpode que va viure al Cretaci superior en el que actualment és Mongòlia.
Es coneix a partir de restes fòssils parcials de les extremitats posteriors, i s'estima que arribava als 2 metres de longitud i a pesar uns 13 kg.

## Referències

* Borogovia at Thescelosaurus! Arxivat 2009-07-10 a Wayback Machine.
* Borogovia a The Dinosaur Encyclopaedia Arxivat 2010-04-26 a Wayback Machine., a Dino Russ' Lair

## Enllaços externs

* http://internt.nhm.ac.uk/jdsml/nature-online/dino-directory/detail.dsml?Genus=Borogovia Arxivat 2008-04-12 a Wayback Machine.
# Jean Lemaire

Jean Lemaire, també conegut com a Jean Poussin o Lemaire-Puossin (Dammartin-en-Goële, 1598 - Gaillon, 1659) va ser un pintor clàssic francès. El seu germà Pierre va ser també pintor classicista francès. El seu germà Pierre va ser també pintor, pel que a vegades són coneguts com a Gros Lemaire (Jean, el gran) y Petit Lemaire (Pierre, el petit).
Jean Lemaire va formar-se a Roma, on va residir entre 1624 i 1630 (algunes fonts indiquen que hi va residir des de 1613). Durant aquest temps va ser ajudant de Nicolas Pousin, de qui més tard imità l'estil (d'aquí el seu sobrenom Jean Poussin).
Es va especialitzar en decoració d'interiors i en la pintura de paisatges, generalment clàssics, amb monuments i ruïnes antigues, i personatges d'inspiració mitològica seguint les petjades de Poussin. Durant la dècada de 1630 va rebre amb altres autors paisatgistes l'encàrrec de diverses obres per a decorar la Galeria de Paisatges del Palau del Buen Retiro, per mediació de l'ambaixador d'Espanya a Roma, el marqués de Castel Rodrigo. Per a aquest palau va realitzar dos llenços, Ruïnes i Anacoreta entre ruïnes, que actualment es troben al Museu del Prado.
Cap a l'any 1638 va tornar al seu país d'origen, on va rebre el càrrec de guardià del gabinet de pintura de Lluis XIII. També va rebre encàrrecs del Cardenal Richelieu i va col·laborar altre cop amb Poussin en la Gran Galeria del Louvre.
Després d'una nova estada a Roma l'any 1642, va tornar a França, on va treballar entre París i Gaillon, generalment en pintures murals, fet que ha comportat que la majoria no es conservin en l'actualitat. La seva especialitat va ser la representació d'arquitectures, i sembla que les figures de les seves obres les realitzaven els seus ajudants. Del seu estil es pot destacat el seu virtuosisme cromàtic, especialment en la utilització de la llum, així com en la qualitat del traç en el dibuix i el rigor en la composició de la perspectiva. Tot i que en vida la seva obra va ser molt valorada, després de la seva mort va caure en un cert oblit.

## Referències

* ↑ «Jean Lemaire Online». [Consulta: 13 març 2017].
* ↑ «Jean Lemaire Oil Paintings & Art Prints for sale - PaintingSTAR.com Art Online Store». [Consulta: 13 març 2017].
# Orlando (Oklahoma)

Orlando és un poble dels Estats Units a l'estat d'Oklahoma. Segons el cens del 2000 tenia 201 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Orlando tenia 201 habitants, 74 habitatges, i 52 famílies. La densitat de població era de 369,6 habitants per km².
Dels 74 habitatges en un 33,8% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 51,4% hi vivien parelles casades, en un 10,8% dones solteres, i en un 29,7% no eren unitats familiars. En el 25,7% dels habitatges hi vivien persones soles el 12,2% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,72 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,29.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 29,9% tenia menys de 18 anys, un 11,9% entre 18 i 24, un 24,4% entre 25 i 44, un 22,4% de 45 a 60 i un 11,4% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 32 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 98,6 homes.
La renda mediana per habitatge era de 28.929 $ i la renda mediana per família de 35.625 $. Els homes tenien una renda mediana de 30.000 $ mentre que les dones 27.500 $. La renda per capita de la població era de 12.826 $. Entorn del 18% de les famílies i el 17,8% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Orlando». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 10 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Orlando». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-16. [Consulta: 10 agost 2010].
# Christine Mohrmann

Christine Mohrmann (Groningen, 1 d'agost de 1903 – Nimega, 13 de juliol de 1988) fou una filòloga clàssica, especialitzada en el llatí cristià. Fou alumna de Joseph Schrijnen, professor de filologia clàssica i un dels fundadors de la Universitat Catòlica de Nimega (actualment Universitat Radboud de Nimega) i de l'anomenada Escola de Nimega d'estudi del llatí cristià.
Christine Mohrmann fou privatdozent a Utrecht (1937), professora a la Universitat d'Amsterdam i després a la Universitat Catòlica de Nimega (1952); hi fou la primera professora. Es jubilà el 1973.
Mohrmann feu estudis sobre la llengua de Sant Agustí, objecte de la seva tesi (Die Sondersprache in den Sermones des hl. Augustin tesi doctoral, 1932, reeditada el 1965), sobre Sant Cebrià i sobre Tertulià i en general sobre el llatí dels cristians, el llatí tardà i medieval.
Fou co-fundadora de la revista Vigiliae Christianae (1947). Els seus articles foren recollits en quatre volums, que sumen més de 1700 pàgines, amb el títol Études sur le latin des chrétiens (1958-77).

## Publicacions

* Die altchristliche Sondersprache in den Sermones des hl. Augustin tesi doctoral (1932)
* De Homerische Spraakleer ten dienste der gymnasia (1933)
* Studien zur Syntax der Briefe des hl. Cyprian en col·laboració amb J. Schrijnen (1936)
* Latin vulgaire, latin des chrétiens, latin médiéval Paris: Librairie C. Klincksieck, 1955
* Liturgical Latin: its origin and character (1957)
* The Latin of Saint Patrick: Four Lectures (1961)
* Latinitas Christianorum Primaeva (1962)
* Graecitas Christianorum Primaeva (1962)
* Etudes sur le latin des chrétiens (3, vol. 1958–77)

## Bibliografia

* René Braun, NECROLOGIE, Christine Mohrmann, Cahiers de civilisation médiévale, 1989, Volume 32, Numéro 126, p. 189
* «Christine Mohrmann». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Projecció escalar

La projecció escalar d'un vector ${\vec {A}}$ en la direcció d'un altre vector ${\vec {B}}$ és un escalar definit per:
    ${\vec {A}}\cdot {\hat {b}}=|{\vec {A}}|\cos \theta$
on $\theta$ és l'angle entre els vectors ${\vec {A}}$ i ${\vec {B}}$, i ${\hat {b}}$ és el vector unitari en la direcció de ${\vec {B}}$.
Geomètricament la projecció escalar és la longitud de la projecció ortogonal del vector ${\vec {A}}$ en la direcció de ${\vec {B}}$.

## Vegeu també

* Producte escalar
* Producte vectorial