OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Campionats del món de ciclisme en ruta de 1931

Els Campionats del món de ciclisme en ruta de 1931 es disputaren el 26 d'agost a Copenhaguen, Dinamarca.
En aquesta la prova professional es disputà en la modalitat de contrarellotge individual sobre una distància de 170 quilòmetres.

## Resultats

| Proves : | Or | Or | Argent | Argent | Bronze | Bronze |
| Professionals |||||||
| Cursa en línia masculina detalls | Learco Guerra Itàlia | 4h 53' 43" | Ferdinand Le Drogo França | + 4' 37" | Albert Büchi Suïssa | + 4' 48" |
| Amateurs |||||||
| Cursa en línia masculina | Henry Hansen Dinamarca | 4h 50' 53" | Giuseppe Olmo Itàlia | + 6' 01" | Leo Nielsen Dinamarca | + 6' 40" |

## Medaller

| Posició | País | Or | Plata | Bronze | Total |
| 1 | Itàlia | 1 | 1 | 0 | 2 |
| 2 | Dinamarca | 1 | 0 | 1 | 2 |
| 3 | França | 0 | 1 | 0 | 1 |
| 4 | Suïssa | 0 | 0 | 1 | 1 |
| Total | Total | 2 | 2 | 2 | 6 |

## Referències

* «5a edizione World Championship Road Race - Copenaghen (DEN) (1931)» (en italià). museociclismo.it. Arxivat de l'original el 2019-04-11. [Consulta: 19 setembre 2012].
* Resultats de la cursa professional a les-sports.info
* Resultats de la cursa amateur a sitiodeciclismo.net
# Governació de Deir ez-Zor

La governació o muhàfadha de Deir ez-Zor (àrab: مُحافظة دير الزور, muḥāfaẓat Dayr az-Zūr) és una divisió administrativa (muhàfadha) de Síria a la frontera amb Iraq. La superfície és de 33,060 km² i la població d'1.094.000 (estimació de 2007). La capital és Dayr al-Zor o Deir ez-Zor.
Una zona de la governació fou bombardejada per Israel el 6 de setembre del 2007 per sospitar que emmagatzemava material nuclear per a Corea del Nord.
Administrativament està formada per tres districtes:
* Mayadin
* Abu Kamal
* Deir ez-Zor

## Enllaços externs

* Deir ez-Zor
# Qingheiïta

La qingheiïta és un mineral de la classe dels fosfats, que pertany al grup de la wyl·lieïta. Yu Tinggao, Ma Zhesheng, Wang Wenying i Wu Mo li van donar aquest nom l'any 1983 per la localitat on va ser descoberta.

## Característiques

La qingheiïta és un fosfat de fórmula química NaMn$^{3+}$Mg(Al,Fe$^{3+}$)(PO₄)₃. Cristal·litza en el sistema monoclínic formant cristalls prismàtics curts o grans anèdrics tabulars. La seva duresa a l'escala de Mohs és 5,5. És una espècie isostructural amb els membres del grup de l'al·luaudita.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la qingheiïta pertany a «08.AC: Fosfats, etc. sense anions addicionals, sense H₂O, amb cations de mida mitjana i gran» juntament amb els següents minerals: howardevansita, al·luaudita, arseniopleïta, caryinita, ferroal·luaudita, hagendorfita, johil·lerita, maghagendorfita, nickenichita, varulita, ferrohagendorfita, bradaczekita, yazganita, groatita, bobfergusonita, ferrowyl·lieita, rosemaryita, wyl·lieïta, ferrorosemaryita, qingheiïta-(Fe2+), manitobaïta, marićita, berzeliïta, manganberzeliïta, palenzonaïta, schäferita, brianita, vitusita-(Ce), olgita, bario-olgita, whitlockita, estronciowhitlockita, merrillita, tuita, ferromerrillita, bobdownsita, chladniïta, fil·lowita, johnsomervilleita, galileiïta, stornesita-(Y), xenofil·lita, harrisonita, kosnarita, panethita, stanfieldita, ronneburgita, tillmannsita i filatovita.

## Formació i jaciments

Es troba en pegmatites de granit riques en moscovita, i sol trobar-se associada a altres minerals com: quars, moscovita, microclina, pirolusita o braunita. Va ser descoberta l'any 1981 a les pegmatites de Qinghe Co., a la prefectura d'Aletai (Xinjiang, Xina). També se n'ha trobat a Santa Ana (San Luis, Argentina) i a Michałkowa (Baixa Silèsia, Polònia).

## Referències

* ↑ «Qingheiite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 31 desembre 2015].
* 1 2 «Qingheiite» (en anglès). Handbook of Mineralogy. [Consulta: 31 desembre 2015].
# Ancistrus trinitatis

Ancistrus trinitatis és una espècie de peix de la família dels loricàrids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 127 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: Illa de Trinitat a Trinitat i Tobago.

## Referències

* ↑ Kner, R. 1854. Die Hypostomiden. Zweite Hauptgruppe der Familie der Panzerfische. (Loricata vel Goniodontes). Denkschr. Akad. Wiss. Wien v. 7: 251-286 [separate 1-36], Pls. 1-5.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Burgess, W. E. An Atlas of Freshwater and Marine Catfishes: A Preliminary Survey of the Siluriformes (en anglès). TFH Publications, 1989. ISBN 9780866221313.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Fisch-Muller, S. 2003. Loricariidae-Ancistrinae (Armored catfishes). p. 373-400. A: R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Miranda Ribeiro, A. de 1918: Ancistrus. Revista da Sociadade Brasileira de Sciências (Rio de Janeiro) v. 2: 112-114.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Weber, C. 2003. Loricariidae - Hypostominae (Armored catfishes). p. 351-372. A: R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Can Masferrer (Riudarenes)

Can Masferrer és una masia habilitada com a restaurant de Riudarenes (Selva) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici de planta rectangular i amb un pis superior, teulada a doble vessant, teula àrab i cornisa catalana. El portal i finestres són quadrangulars amb brancals, llinda i ampit de pedra. La porta principal té la inscripció de "Pere Masferrer i l'any 1703", en una finestra, la llinda data de 1732. Tota la construcció és de maçoneria arrebossada i pintada. Per la part posterior de l'edifici, a diferent nivell degut al pendent del terreny on es troba edificat, hi ha una entrada i diverses obertures. Hi ha dos habitatges, el dels masovers i al costat una altra construcció més recent, en l'entrada de la qual hi ha una reixa de ferro forjat damunt la porta amb la data de 1882. L'interior conserva força l'estructura original però hi ha hagut canvis perquè una part de la casa s'ha destinat a bar-restaurant.

## Història

A partir de 1747 s'inicià la construcció del nucli urbà de l'Esparra, fins llavors només constituït per l'església, la rectoria Mas Masferrer. Va ser aquest any que Antoni Masferrer va vendre un tros de terra per 300 lliures a Esteve Clos incloguent una sèrie de condicions sobre les normes d'edificaió. Allí s'hi va construir el mas Pujató. l'any 1760, Masferrer va vendre dos trossos més de terra que donaren lloc a Can Periques i Cal jornaler. Més tard, el 1774 encara en vengué un altre de l'anomenat camp de la plaça que va donar lloc a Can Roquet.

## Referències

* 1 2 «Can Masferrer». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 25 agost 2017].
# Tipiya

Tipiya era una regió (Tipiyawa) i una ciutat de la Terra Alta Hitita on es van establir els kashka al segle xiv aC. Les principals ciutats regionals eren Tipiya i Kathaidwa.
En el regnat de Subiluliuma I, el rei va sotmetre els kashkes i van ser obligats per tractat a aportar contingents militars al gran rei hitita. Però a la mort del rei, i després d'uns mesos de govern d'Arnuwandas II, els kashka ja no van enviar els contingents pactats al nou rei Mursilis II.
Mursilis II va anar a la zona durant el segon any del seu regnat, i va destruir la ciutat de Kathaidwa on va fer molts presoners, amb els que va retornar a la capital Hattusa. Més tard, durant el setè any del regnat de Mursilis, Pihhuniya va unificar les tribus kashka i es va convertir en rei. Va fixar la seva capital a Tipiya i va hostilitzar els hitites envaint els seus territoris. Mursilis va atacar el territori dels kashka, va ocupar la ciutat i la va incendiar i destruir. Va fer presoner a Pihhuniya i se'l va emportar amb ell a Hattusa.

## Referències

* ↑ Bernabé, Alberto (ed.). Historia y leyes de los hititas: textos del Reino medio y del Imperio Nuevo. Tres Cantos: Akal, 2004, p. 117 i 122-123. ISBN 8446022532.
# Alluaudia

Alluaudia és un gènere de plantes amb flor que pertany a la família de les didiereàcies.

## Descripció

Alluaudia són unes espècies que creixen amb alguns brots emergents, arbustius o en forma d'arbre amb un tronc de fins a 50 cm de diàmetre i de 10 a 15 m d'alçada. Les espines en forma d'agulla, es posen individualment sobre els brots. A sota de les espines, disposades en espiral, apareix una única fulla, obovada o semicircular en els nous brots. En una etapa posterior, dues fulles oposades creixen en brots curts cada any, amb el costat estret cap amunt.
L'espècie Alluaudia dumosa es diferencia d'aquest creixement pel fet que les espines i fulles reduïdes són transitòries.
Les inflorescències són grans o petites, cimoses o daurades, tenen flors simples de color blanc, verd pàl·lid, groc o vermellós amb un diàmetre de fins a 1 cm. Tenen entre 8 a 10 estams estan doblegats cap enrere i entre 3 a 4 grans lòbuls de l'estigma s'estenen. Els fruits fan una mida de 2 a 6 mm i contenen llavors amb aril.

## Distribució i hàbitat

Les espècies del gènere es distribueixen de les regions àrides del sud i sud-oest de Madagascar.

## Taxonomia

El gènere va ser descrit per (Drake) Drake i publicat a Bull. Mus. Hist. Nat. (Paris) 9: 37, a l'any 1903. L'espècie tipus del gènere és Alluaudia procera (Drake) Drake.
Com a sinònim del gènere Alluaudia és Didierea subg. Alluaudia Drake (1901).

### Etimologia

Alluaudia: gènere que va ser dedicat a l'explorador francès François Alluaud (1861-1949).

## Seccions i espècies

El gènere es divideix en dues seccions:
* Secció Alluaudia: de fulla frondosa, amb brots verticals, gruixuts i poc ramificats; amb nombre de cromosomes 2n = 240
** Alluaudia ascendens (Drake) Drake
** Alluaudia montagnacii Rauh
** Alluaudia procera (Drake) Drake (Sinònim: Didierea procera Drake)
* Secció Androyella Z.A.Rabesa: fulles escamoses o planta frondosa amb brots penjants, prims i molt ramificats; nombre de cromosomes 2n = 48 o 2n = 192
** Alluaudia comosa (Drake) Drake
** Alluaudia dumosa (Drake) Drake
** Alluaudia humbertii Choux

## Bibliografia

* Rowley, Gordon Douglas. Urs Eggli. Sukkulentenlexikon Band 2 Zweikeimblättrige Pflanzen (Dicotyledonen) (en alemany). Stuttgart: Ulmer, 2002, p. 99. ISBN 3-8001-3915-4.

## Referències

* ↑ Schatz, George E.; Cameron, Alison; Raminosoa, Tantely (en anglès) Modeling of endemic plant species of Madagascar under climate change. Assessing the Impact of Climate Change on Madagascar's Livelihoods and Biodiversity. Conference. [Antananarivo, Madagascar], 28-01-2008.
* ↑ «Alluaudia». Tropicos.org. Missouri Botanical Garden. [Consulta: 15 gener 2021].
# Berenar al camp

Berenar al camp és un mosaic de 182 × 144 cm realitzat per Gaspar Homar i Mezquida cap als anys 1905-1906, que es troba al Museu Nacional d'Art de Catalunya.

## Context històric i artístic

La tècnica del clàssic mosaic de tessel·les, inspirat en el revestiment d'època romana i romana d'Orient, va ésser introduïda a Catalunya pel genovès Mario Maragliano i el seu seguidor Lluís Bru, ambdós col·laboradors en nombroses obres amb els arquitectes del modernisme català, especialment amb Lluís Domènech i Montaner. El mosaic s'integra en el revestiment de façanes i en l'espai interior recobrint paviments, arrambadors, cúpules, façanes, sòcols i plafons decoratius, creant ambients d'un gran efecte cromàtic.
La fabricació de mosaics no fou exclusiva de Maragliano i Bru. Així doncs, com s'anunciava a les diferents revistes de l'època, una de les especialitats dels tallers de l'ebenista i decorador Gaspar Homar eren els plafons de mosaics amb composicions amb figures, com ara el conjunt que decorava el saló del pis principal de la Casa Lleó Morera de Barcelona (Passeig de Gràcia, 35) i que actualment es conserva in situ. Gaspar Homar va fer un model idèntic d'aquest plafó, el qual va ésser adquirit pel Museu Nacional d'Art de Catalunya als seus descendents l'any 1967, moment de la recuperació historiogràfica del modernisme.

## Descripció

En aquest plafó decoratiu cal consignar-hi les intervencions del ceramista Antoni Serra i Fiter, que reproduïa en porcellana els baixos relleus de les mans i els caps de les figures emmotllades a partir dels models en guix facilitats per l'escultor Joan Carreras i Farré, i també el disseny a cura de Josep Pey i Farriol, un dels col·laboradors més fidels i que va treballar amb més assiduïtat amb Gaspar Homar.

## Referències

* 1 2 3 Museu Nacional d'Art de Catalunya (català)
* 1 2 3 4 Mariàngels Fondevila a Guia del Museu Nacional d'Art de Catalunya. Barcelona: MNAC, 2004. ISBN 8480431369. Pàgs. 252-253.

## Enllaços externs

* Flickr
* The Athenaeum Arxivat 2015-09-06 a Wayback Machine. (anglès)
# Cantaridina

La cantaridina és un compost químic verinós que s'obté dessecant i fent-ne pols de la cantàrida (Lytta vesicatoria), un coleòpter dins la família Meloidae de color verd daurat. Erròniament, es creia que la cantaridina (que és irritant de la pell, però provoca l'erecció del penis) era un afrodisíac i l'insecte es coneixia com a mosca espanyola (spanish fly).

## En coleòpters

Diverses famílies d'insectes tenen cantaridina. Els insectes la utilitzen com una feromona per l'orientació i atracció (en les famílies Pyrochroidae, Anthicidae); com a mitjà de defensa es troba en les famílies Meloidae i Oedemeridae) i normalment va acompanyada de colors llampants d'advertència:
* Mylabris quadripunctata la combinació de vermell i negre avisa de la toxicitat
* Oedemera simplex groc i negre com advertència
* Pyrochroa coccinea; el color vermell com advertència

## Història

La cantaridina va ser aïllada primer per Pierre Robiquet a principi del segle xix a partir del coleòpter Lytta vesicatoria. És un sòlid incolor i inodor.

### Ús mèdic

Pels seus efectes adversos potencials es considera un medicament problemàtic en dermatologia and emergency personnel.
En humans si s'ingerix la LD50 és de 0,5 mg/kg, i una dosi de 10 mil·ligrams resulta potencialment mortal.

## Referències

* ↑ Robiquet. M., Ann. Chim., 1810, vol. 76, pp. 302-307.
* ↑ Binder R «Malpractice--in dermatology». Cutis; cutaneous medicine for the practitioner, 23, 5, 1979, pàg. 663–6. PMID: 456036.
* ↑ Karras DJ, Farrell SE, Harrigan RA, Henretig FM, Gealt L «Poisoning from "Spanish fly" (cantharidin)». Am J Emerg Med, 14, 5, setembre 1996, pàg. 478–83. DOI: 10.1016/S0735-6757(96)90158-8. PMID: 8765116.
# Scomberomorus semifasciatus

Scomberomorus semifasciatus és una espècie de peix de la família dels escòmbrids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 120 cm de longitud total i els 10 kg de pes.

## Distribució geogràfica

Es troba al sud de Papua Nova Guinea i al nord d'Austràlia (des d'Austràlia Occidental fins al nord de Nova Gal·les del Sud).

## Referències

* ↑ Lacepède B. G. E. 1801. Histoire naturelle des poissons. Hist. Nat. Poiss. v. 3. i-lxvi + 1-558.
* ↑ BioLib
* 1 2 FishBase (anglès)
# Pyresa

Pyresa —abreviatura de Periódicos y Revistas Españolas. Servicio de Agencia— va ser una agència d'informació espanyola.

## Història

Va ser creada el 1945, com una agència d'informació de la cadena de Prensa del Movimiento. Des de la seva creació, l'agència distribuïa els seus serveis als més de 40 diaris de la Premsa del Moviminto, així com altres mitjans ideològicament adscrits al franquisme. L'agència va comptar amb la seva pròpia redacció, amb una extensa xarxa de corresponsals nacionals i internacionals, i amb un «gabinet» que elaborava la línia editorial de tot el que es publicava i seleccionava als que serien articulistes d'aquesta. Durant gairebé 40 anys Pyresa i l'Agencia EFE van ser les dues agències d'informació amb les quals va comptar l'estat. Després del final de la Dictadura franquista i la dissolució de la Premsa del «Movimiento», Pyresa va passar a integrar-se en l'estructura de l'organisme Medios de Comunicación Social del Estado (MCSE).
L'agència va ser clausurada al juny de 1979 per raons econòmiques.

## Notes

* ↑ Posteriormene, denominada Prensa y Radio Españolas. Servicio de Agencia.

## Referències

* ↑ Sánchez Rada, 1996, p. 21.
* ↑ Olmos, 1997, p. 181.
* ↑ Chuliá, 2001, p. 70.
* ↑ Bardavío i Sinova, 2000, p. 553.
* ↑ Fredes Alonso, 2012, p. 40.
* ↑ Ónega, 2013, p. 69-70.
* ↑ Fusi Aizpurúa, 1999, p. 101.
* ↑ Montabes Pereira, 1989, p. 101.
* ↑ De las Heras Pedrosa, 2000, p. 68.
* ↑ Quirosa-Cheyrouze, 2009, p. 95.
* ↑ Montabes Pereira, 1989, p. 106.

## Bibliografia

* Bardavío, Joaquín. Todo Franco. Franquismo y antifranquismo de la A a la Z. Barcelona: Plaza & Janés, 2000.
* Chuliá, Elisa. El Poder y la Palabra: Prensa y poder político en las dictaduras. El Régimen de Franco ante la prensa y el periodismo. Biblioteca Nueva, 2001.
* De las Heras Pedrosa, Carlos. La prensa del movimiento y su gestión publicitaria, 1936-1984. Universidad de Málaga, 2000. DOI 10.5281/zenodo.2603453.
* Frías Alonso, Jesús. De Europa a Europa: 30 años de historia vividos desde la noticia. Madrid: Epalsa, 2012. ISBN 978-84-9840-789-1.
* Fusi Aizpurúa, Juan Pablo. Un siglo de España: la cultura. Marcial Pons Historia, 1999.
* Montabes Pereira, Juan. La prensa del Estado durante la transición política española. Madrid: CIS, 1989.
* Olmos, Víctor. Historia de la Agencia EFE: El Mundo en Español. Espasa Calpe, 1996.
* Ónega, Fernando. Puedo prometer y prometo: Mis años con Adolfo Suárez. Barcelona: Plaza & Janés, 2013. ISBN 9788401346682.
* Quirosa-Cheyrouze, Rafael. Prensa y partidos políticos durante la II República. Biblioteca Nueva, 2009.
* Sánchez Rada, Juan. Prensa, del movimiento al socialismo: 60 años de dirigismo informático. Fragua, 1996.
# Ancistrus tombador

Ancistrus tombador és una espècie de peix de la família dels loricàrids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 6,3 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: Mato Grosso (Brasil).

## Referències

* 1 2 «Ancistrus tombador» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).

## Bibliografia

* Burgess, W. E. An Atlas of Freshwater and Marine Catfishes: A Preliminary Survey of the Siluriformes (en anglès). TFH Publications, 1989. ISBN 9780866221313.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Fisch-Muller, S. 2003. Loricariidae-Ancistrinae (Armored catfishes). p. 373-400. A: R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Fisch-Muller, S., Cardoso, A. R., da Silva, J. F. P. & Bertaco, V. A. 2005. Three new species of Ancistrus Kner (Siluriformes: Loricariidae) from the upper Tapajós and Tocantins rivers. Rev. suisse Zool., 112 (2): 559-572.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Miranda Ribeiro, A. de 1918: Ancistrus. Revista da Sociadade Brasileira de Sciências (Rio de Janeiro) v. 2: 112-114.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Weber, C. 2003. Loricariidae - Hypostominae (Armored catfishes). p. 351-372. A: R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Campionat de Catalunya d'autocròs

El Campionat de Catalunya d'autocròs és la màxima competició d'aquesta modalitat que es disputa a Catalunya. Organitzat per la Federació Catalana d'Automobilisme (FCA) anualment des de 1980, el campionat inclou curses celebrades en diferents indrets del país i es disputa en dues categories: Turismes i TT.

## Palmarès

Font:
    A 5 de desembre de 2016
| Any | Turismes | TT |
| 1980 | Josep Freile | Pere Maimí |
| 1981 | Joan Font | Josep Nicolau |
| 1982 | Josep Freile | Sadurní Tarrés |
| 1983 | Josep Freile | Josep Maria Cadellans |
| 1984 | Mario Muñoz | A. P. Boyer |
| 1985 | Emili Farina | Baldiri Massegur |
| 1986 | ? | ? |
| 1987 | Ferran Cañadó | Baldiri Massegur |
| 1988 - 2016: Sense dades |||

## Referències

* ↑ Del Arco, Javier; Arderiu, Miquel; Montero, Xavier; Camp, Jordi. «Apèndix. El llibre d'or de l'automobilisme a Catalunya». A: Història de l'automobilisme a Catalunya. Barcelona: Planeta, 1990, p. 289-295. ISBN 84-320-6249-9.

## Enllaços externs

* Lloc Web oficial
# Irínovka (Rostov)

* Per a altres significats, vegeu «Irínovka».
Irínovka (en rus: Ириновка) és un poble (un khútor) de l'óblast de Rostov, a Rússia, segons el cens rus del 2010 tenia 145 habitants. Pertany al districte de Zernograd.

## Referències

* ↑ «Топографическая карта Ростовской области. Генштаб Советской Армии.». Arxivat de l'original el 2016-03-03. [Consulta: 21 febrer 2016].
* ↑ «Почвенная карта России». Arxivat de l'original el 2016-03-03. [Consulta: 21 febrer 2016].
* ↑ Plantilla:Публикация
# Alexander Meigs Haig

Alexander Meigs Haig (Filadèlfia, 2 de desembre de 1924 — Baltimore, Maryland, 20 de febrer de 2010) va ser un militar i polític estatunidenc.
El 1947 va graduar-se a l'Acadèmia Militar dels Estats Units i va participar en la Guerra de Corea. Durant els anys 50 va ocupar diversos càrrecs diplomàtics a la República Federal Alemanya i va treballar al Pentàgon sota la direcció de Cyrus Vance. El 1966 va comandar una divisió d'infanteria a la Guerra del Vietnam. Durant la presidència de Richard Nixon va ser nomenat assessor militar del president, i posteriorment cap del gabinet presidencial. Va ser nomenat de cap suprem de les forces de l'OTAN a Europa i de Secretari d'Estat dels Estats Units entre 1981 i 1982.
Va exercir de mediador durant la Guerra de les Malvines i l'any 1987 va presentar la seva candidatura pel Partit Republicà dels Estats Units en les eleccions presidencials de 1988 però va retirar-se per falta de suports.

## Referències

* ↑ «Alexander Meigs Haig». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Batrachognathus

Batrachognathus ("mandíbula de granota") fou un pterosaure ramforincoïdeu del Juràssic superior que habità al que actualment és la república del Kazakhstan, Àsia. Només es coneix per restes incompletes de l'esquelet que consisteixen en fragments del crani, les mandíbules, vèrtebres, costelles, cames, i ossos de les ales. El cap de Batrachognathus era curt i contenia una ampla boca plena de petites dents ganxudes. És probable que tingués una dieta insectívora.
Es creu que està estretament emparentat amb Anurognathus.

## Referències

* Dinosaurs and other Prehistoric Creatures, editada per Ingrid Cranfield, 2000 Salamander Books Ltd pg 280-281.
* Rjabinin A. N., 1948, "Remarks on a flying reptile from the Jurassic of the Kara-Tau", Akademia Nauk, Paleontological Institute, Trudy, 15(1): 86-93
* Enciclopedia Ilustrada de los Pterosaurios. Dr. Peter Wellnhofer. Susaeta Ediciones S.A, 1991.
Pterosauromorpha :
Regne: Animalia
Filum: Chordata
Classe: Sauropsida
Clade: Avemetatarsalia :
Pterosauromorpha :
Pterodactylomorpha :
Lophocratia :
Ornithocheiroidea :
Pteranodontoidea :
Vegeu també: Cronologia de la investigació del pterosaure • Filogènesi dels pterosaures • Llista de gèneres de pterosaures :