OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Zielona Góra

Zielona Góra (en alemany Grünberg o Grunberg, Muntanya verda) és una ciutat de l'oest de Polònia a prop de la frontera alemanya. La ciutat té 118.730 habitants (2004) i forma part del Voivodat de Lubusz des de l'any 1999, fou la capital del Voivodat de Zielona Góra (1975-1998). Fins al 1945 fou una ciutat alemanya pertanyent a Prússia. En funció dels acords de la Conferència de Potsdam que establiren coma frontera entre Alemanya i Polònia la línia Oder-Neisse, Grünberg s'incorporà a Polònia. La població alemanya originària fou expulsada i repoblada per polonesos provinents dels territoris de l'est integrats a la Unió Soviètica. Fou aleshores quan la ciutat passà a ser anomenada amb el seu nom actual, que no deixa de ser sinó la traducció literal al polonès del nom germànic original.

## Enllaços externs

* Zielona Góra - Lloc web oficial
# Qatranaïta

La qatranaïta és un mineral de la classe dels òxids i hidròxids. Rep el seu nom de la localitat de Qatranaite, a Jordània, on va ser descoberta.

## Característiques

La qatranaïta és un hidròxid de fórmula química CaZn₂(OH)₆(H₂O)₂. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 2016. Cristal·litza en el sistema monoclínic. Es coneix un anàleg sintètic. És l'únic mineral conegut que és un hidròxid natural de calci i zinc. Possiblement es tracti d'un hexahidroxozincat de calci.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a Qatranaite, a Siwaga, a la regió de Hashem (Amman, Jordània).

## Referències

* ↑ «Qatranaite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 23 octubre 2016].
# Masoveria de l'Alovet

La Masoveria de l'Alovet és un edifici de Sant Bartomeu del Grau (Osona) inclòs a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Es tracta d'un edifici de tres pisos i golfes, de planta rectangular i teulat a doble vessant lateral a la façana principal. Els murs estan fets de pedres irregulars i molt morter, fruit de diverses intervencions per tal de consolidar l'edifici. La porta d'entrada està formada per un arc de grans dovelles.
Actualment aquesta masoveria està deshabitada i els masovers viuen a l'antiga casa senyorial a la qual està adossada.

## Història

En alguns mapes apareix anomenada l'Abadal degut al nom de l'antic propietari.

## Referències

* 1 2 3 «Masoveria de l'Alovet». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 11 març 2019].
# Gelem Gelem

Gelem Gelem (en romaní: ‘vaig caminar, vaig caminar’) és el nom que rep freqüentment l'Himne Internacional gitano. També és conegut pels següents títols: Djelem Djelem, Zhelim Zhelim, Opré Roma o Romale Shavale.
L'Himne Internacional Gitano va ser declarat formalment durant el Primer Congrés Internacional Gitano celebrat a Londres el 1971, en el qual es va percebre la necessitat d'establir un himne i una bandera comuna que unifiqués a les comunitats gitanes disperses en tot el planeta.

## Història

La procedència de la melodia no és clara, i existeixen diverses històries entorn seu, no obstant això, totes li atribueixen un origen popular. Una versió explica que va ser recollida per primera vegada pel músic búlgar Milan Aivàzov (nascut el 1922 a Plodiv), el qual l'havia escoltat del seu avi. Segons aquesta versió Milan Aivàzov recordava la melodia i el títol, però havia oblidat la lletra. Altres versions expliquen que la melodia és originària de Romania i es va popularitzar en els espectacles de varietats parisencs durant els anys vint i trenta. En els anys seixanta ja era una melodia molt coneguda i versionada entre els gitanos serbis. D'igual manera, va ser utilitzada en la banda sonora de la pel·lícula Skupljaci Perja (la versió de la qual en anglès va ser titulada I even met some happy gypsies), dirigida per Alexander Petrovic i estrenada el 1969, la qual li va donar més popularitat. Sense importar les diferents versions, sobre aquesta melodia el músic gitano iugoslau Jarko Jovanovic va elaborar la versió definitiva, durant la celebració del citat congrés en 1971.
La lletra del text, escrita sobre aquesta melodia, és del mateix Jarko Jovanovic i del metge gitano suís-alemany Jan Cibula, que la van reescriure en 1978, durant el Segon Congrés Internacional Gitano.
Tant la lletra com la música van ser acceptades unànimement durant el primer i el segon congrés respectivament. Amb el transcurs del temps, diferents organitzacions gitanes de tot el món (especialment les d'Europa central), així com l'opinió pública, han arriba a acceptar-la com a himne oficial, especialment a partir de l'enregistrament que va fer el popular músic iugoslau Šaban Bairamovic als anys vuitanta.
La música i fins i tot la lletra han estat versionades en incomptables ocasions per comunitats gitanes d'arreu.
Quant a la música, Karen Eliane la transcriu com un adagi rubato, en tonalitat de si bemoll major.

## Referències

* ↑ https://web.archive.org/web/20000408225030/http://www.geocities.com/~patrin/gelem.htm
* ↑ http://www.unionromani.org/gelem.htm Arxivat 2008-05-09 a Wayback Machine.
# Ascoliquen

Els ascoliquens (Ascholichenes) són una classe de líquens caracteritzada per la producció d'ascs similars als que produeixen els ascomicets.
La classe ascoliquens es subdivideix en les subclasses Pyrenolichenes i Discolichenes.
Els ascoliquens són la gran majoria dels líquens amb un 96% total.

## Exemples d'ascoliquens

Paltigera, Parmelia, Collema, Graphis, Physcia, Cladonia, etc.

## Referències

* ↑ «Answers - The Most Trusted Place for Answering Life's Questions» (en anglès). [Consulta: 23 desembre 2017].
* ↑ «Ascolichenes». [Consulta: 23 desembre 2017].
# Casa d'estiueig Salieti

La Casa d'estiueig Salieti o Restaurant Robert és una obra de l'Estartit situada al passeig del mar, núm 62-63. Fou un encàrrec de la família Salieti a Rafael Masó i Valentí l'any 1918 tal com indica el rellotge de sol esgrafiat a la façana. Actualment es conserva amb modificacions importants.
Es tracta d'una casa aïllada amb jardí de dos habitatges adossats, de planta baixa, pis i golfes, sota una sola coberta a dues aigües, de perfil trencat. La façana presenta una composició simètrica; és molt remarcable l'ús decoratiu de la ceràmica, de gran austeritat, seguint les pautes de l'estil noucentista.

## Referències

* ↑ Tarrús, Joan i COMADIRA, Narcís. Rafael Masó arquitecte noucentista. Barcelona: Lunwerg Editores, 1996.
* ↑ «Casa Salieti». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 3 setembre 2015].

## Enllaços externs

* Casa d'estiueig Salieti a la Fundació Rafael Masó.
# Daune (ancestre dels dauns)

Daune (Daunus, Daunos Δαῦνος o també Δαύνιος) fou un mític rei de la Pulla.
Va haver de fugir del seu país natal, Il·líria, cap a la Pulla on va donar el seu nom a una part del país, Dàunia. La llegenda diu que fou rebut hospitalàriament per Diòmedes al que va donar a la seva filla Euippa en matrimoni.

## Referències

* Dictionary of Greek and Roman biography and mythology, (William Smith, 1849)
* Dictionary of Greek and Roman Geography (William Smith, 1854)
# Qatsrin

Qatsrin (en hebreu: קצרין) és un assentament israelià dels Alts del Golan. És el centre administratiu i el municipi més gran de la regió. Està situada prop de Quneitra (a Síria) i Majdal Xams (a Israel), pobles habitats per ciutadans drusos. Les ciutats més properes són Tiberíades i Safed.
El poble ofereix vistes panoràmiques del paisatge del Golan. Al sud hi ha la mar de Galilea, al nord la muntanya Hermon, i a l'oest els pujols de Galilea Oriental. Fa 2.000 anys que es va crear el poble talmúdic de Qisrin, que va ser totalment destruït en un terratrèmol. El poble nou es va fundar en 1977 després que el govern israelià decidís que la colonització jueva dels Alts de Golan era una fita important. En l'any 1981, Israel va annexar oficialment el Golan, incloent Qatsrin.
Actualment (2006) més de 6.600 persones viuen a Qatsrin, gairebé tots son jueus i una tercera part aproximadament són immigrants de l'antiga Unió Soviètica. Algunes famílies jueves sud-americanes han fet aliyyà en els darrers 3 anys i han fet de Qatsrinla seva nova llar. És un centre de turisme gràcies al seu fresc clima i aire net tot l'any i a més proveeix la majoria de les serveis del Golan, no només quant a serveis a l'agricultura local, sinó a més posseeix centres culturals, educatius i acadèmics, com l'escola secundària Nofé Golan, l'escola primària religiosa Darhé Noam, el Katzrin Academic Center (amb convenis amb la Universitat de Haifa), el Museu d'Antiguitats del Golan i les ruïnes de Qisrin, incloent les restes d'una sinagoga.
A Qatsrin hi ha una embotelladora d'aigua mineral Eden i un celler vinícola caixer. També existeixen plantes de la indústria lleugera com la planta de plàstics Benda, la planta de processament de productes làctics Ramat ha-Golan i l'empresa Night Light, que fabrica lents de contacte i instruments de visió nocturna. També compta amb cinc sinagogues i una oficina del Centre d'Absorció.
El creixement de Qatsrin s'ha planificat de tal manera que arribi a tenir uns 25.000 habitants. Un detall interessant és que si bé la seu del Consell Regional del Golan està situada a Qatsrin, el poble pròpiament dit no forma part de la seva jurisdicció, ja que és una municipalitat separada.

## Enllaços externs

* Lloc web de la Municipalitat de Qatsrin Arxivat 2008-03-14 a Wayback Machine. (hebreu)
# Masoveria de les Ferreres (Sant Bartomeu del Grau)

La Masoveria de les Ferreres és un edifici de Sant Bartomeu del Grau (Osona) inclòs a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Es tracta d'un edifici de planta rectangular allargada, amb teulat a doble vessant lateral en relació a la façana principal. L'edifici és de dues plantes i està construït amb pedres irregulars i poc morter, amb les obertures reforçades amb maons. Actualment és una construcció restaurada però conserva la seva estructura antiga i la porta d'entrada amb una arcada de dovelles de pedra.

## Història

Aquesta casa és la primera construcció que es conserva amb el nom de les Ferreres, ara gran casa situada poc més amunt d'aquesta construcció. Situada a la vorera del camí que portava a Berga i no lluny d'una font, el nom de les Ferreres ve de les feines de ferrer que es realitzaven en aquesta casa, d'on també provenen les armes de la casa: unes tenalles, un compàs i un martell, conservades en una làpida mortuòria trobada a la parròquia de Sant Bartomeu del Grau i ara conservada davant la capella de Sant Jaume del Mas les Ferreres.

## Referències

* 1 2 «Masoveria de Les Ferreres». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 11 març 2019].
# Tolleuda

Tolleuda és una masia situada al municipi de Navès, a la comarca catalana del Solsonès.

## Referències

* ↑ Nomenclàtor oficial de toponímia major de Catalunya (2003), pàg. 583.
# Castle (Oklahoma)

Castle és un poble dels Estats Units a l'estat d'Oklahoma. Segons el cens del 2000 tenia 122 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Castle tenia 122 habitants, 48 habitatges, i 37 famílies. La densitat de població era de 261,7 habitants per km².
Dels 48 habitatges en un 27,1% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 66,7% hi vivien parelles casades, en un 6,3% dones solteres, i en un 22,9% no eren unitats familiars. En el 22,9% dels habitatges hi vivien persones soles el 12,5% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,54 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,92.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 24,6% tenia menys de 18 anys, un 11,5% entre 18 i 24, un 22,1% entre 25 i 44, un 26,2% de 45 a 60 i un 15,6% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 39 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 114 homes.
Entorn del 13,8% de les famílies i el 16,5% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Castle». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 10 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Castle». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-16. [Consulta: 10 agost 2010].
Viccionari
# No Walls Mixtape

No Walls Mixtape és un àlbum recopilatori de la cantant i compositora Ani DiFranco, publicat al 2019.
Aquest disc va ser llançat com a acompanyament de la publicació de les memòries de DiFranco, No Walls and The Recurring Dream. Les setze cançons escollides (amb l'excepció de «To the Teeth») tenen relació directe, d’una manera o altre, amb el mateix període formatiu que relaten els passatges del llibre.
A diferencia de l’habitual fórmula dels recopilatoris musicals, DiFranco torna a repetir el que ja va dur a terme amb Like I Said: Songs 1990-91 (1993) i parcialment amb Canon (2007), que és oferir noves versions de vells temes, afegint nova instrumentació i, fins i tot, canviant lletres i acords.
Per primera vegada en dècades, DiFranco publica un treball seu en versió casset.

## Llista de cançons

Totes les cançons foren escrites i compostes per Ani DiFranco.

## Personal

* Ani DiFranco – veu, guitarra, vibràfon, orchestron
* Amy Ray – veu de fons a «The Whole Night»
* Maceo Parker – saxòfon a «Anticipate»
* Billy Bragg – veu de fons a «To the Teeth»

### Producció

* Producció – Ani DiFranco
* Enregistrament – Ani DiFranco
* Assistent d’enregistrament – Ben Holst (Amy Ray), Andrew Gilchrist (Maceo Parker), Rubes Harmon (Billy Bragg)
* Mescla – Ani DiFranco
* Masterització – Michael Fossenkemper
* Disseny – graphictherapy
* Fotografia – Joseph Cultice

## Referències

* ↑ «Album Review: Ani DiFranco, 'No Walls Mixtape'» (en anglès americà), 19-06-2019. [Consulta: 7 febrer 2022].
* ↑ Grow, Kory; Grow, Kory. «Ani DiFranco Details Memoir, 'No Walls and the Recurring Dream'» (en anglès americà), 08-11-2018. [Consulta: 7 febrer 2022].
* ↑ «No Walls and the Recurring Dream by Ani DiFranco: 9780735225190 | PenguinRandomHouse.com: Books» (en anglès americà). [Consulta: 7 febrer 2022].
* 1 2 «No Walls Mixtape – Righteous Babe Records» (en anglès). [Consulta: 7 febrer 2022].
# Pat Symons

Judith Patricia Symons, més coneguda com a Pat Symons (Newcastle upon Tyne, 12 de gener de 1935 - Gateshead, octubre 1987) fou una nedadora anglesa, especialista en esquena, que va competir durant les dècades de 1940 i 1950.
En el seu palmarès destaca una medalles de bronze en els 100 metres esquena al Campionat d'Europa de natació de 1954 una de plata en les 110 iardes esquena als Jocs de l'Imperi Britànic i de la Comunitat de 1954. i el campionat britànic de l'ASA de les 110 iardes esquena de 1954.

## Referències

* ↑ «European Swimming Championships (Women)». [Consulta: 28 agost 2020].
* ↑ «Commonwealth Games Medallists - Swimming and Diving (Women)». [Consulta: 28 agost 2020].
* ↑ «Young Swimmers Excel» (en anglès). The Times, 20-09-1954, pàg. 2. ISSN: 0140-0460.
# Campionat del Món de Trial 1990

La temporada de 1990 del Campionat del Món de trial fou la 16a edició d'aquest campionat, organitzat per la FIM. El calendari oficial constava de 12 proves puntuables, celebrades entre el 18 de març i el 9 de setembre.

## Classificació final

| Posició | Pilot | Motocicleta | Punts |
| 1 | Jordi Tarrés | Beta | 224 |
| 2 | Diego Bosis | Aprilia | 193 |
| 3 | Donato Miglio | Fantic | 180 |
| 4 | Tommi Ahvala | Aprilia | 167 |
| 5 | Philippe Berlatier | Beta | 123 |
| 6 | Amós Bilbao | Fantic | 109 |
| 7 | Robert Crawford | Beta | 92 |
| 8 | Bruno Camozzi | Fantic | 79 |
| 9 | Thierry Girard | Montesa | 78 |
| 10 | Pascal Couturier | Beta | 63 |

## Referències

* «FIM Trial World Championship. 1990» (en anglès). trialonline.org. Arxivat de l'original el 13 de juny 2013. [Consulta: 20 febrer 2011].
# Radio Televizioni Shqiptar

Radio Televizioni Shqiptar (RTSH, Ràdio i Televisió d'Albània) és el nom que designa la ràdio i televisions públiques d'Albània. L'empresa fou fundada el 1938 i és responsable d'una televisió pública nacional (la TVSH, Televizioni Shqiptar), dues ràdios nacionals (la Radio Tirana 1 i Radio Tirana 2), i un servei internacional Radio Tirana 3, que emet en albanès i set llengües més via ones mitjanes (AM) i ones curtes (OC). La RTSH també està disponible per satèl·lit i el seu públic es focalitza essencialment en la comunitat de parla albanesa de Sèrbia, Macedònia del Nord, Montenegro i el nord de Grècia.

## Enllaços externs

* Radio Televizioni Shqiptar - Lloc web oficial
** Radio Tirana International
# Masoveria de la Rovira d'Avall

Masoveria de la Rovira d'Avall és una masia d'Espinelves (Osona) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici civil. Masia de planta rectangular (20 x 10), coberta a dues vessants i amb el carener paral·lel a la façana, situada al nord, i a pocs metres de la façana gran de la casa gran. Assentada en el desnivell consta de planta baixa i dos pisos. La façana nord presenta tres portals rectangulars que donen directament al primer pis i àmplies obertures al segon pis, destinades segurament a herbera. A ponent s'adossa un cos a una sola vessant, de 4 m d'ample. Al sud hi ha un portal i dues finestres a la planta baixa, tres finestres al primer pis i uns porxos centrals al segon, sostinguts per un pilar que ressegueix verticalment tota la façana. La part est presenta un portal d'arc rebaixat de totxo a la planta i dues finestres al primer pis. En aquest sector hi ha un gran contrafort central i dos laterals recolzant els angles.

## Història

Masoveria situada davant de la Rovira d'Avall, a la riba dreta de la riera d'Espinelves. La seva història deu anar lligada a la del mas, encara que és difícil de precisar perquè al terme hi ha tres masos amb el mateix nom.

## Referències

* 1 2 3 «Masoveria de la Rovira d'Avall». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 28 agost 2017].
# Tolley

Tolley és una població dels Estats Units a l'estat de Dakota del Nord. Segons el cens del 2000 tenia 63 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Tolley tenia 63 habitants, 32 habitatges, i 15 famílies. La densitat de població era de 187,1 hab./km².
Dels 32 habitatges en un 15,6% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 46,9% hi vivien parelles casades, en un 0% dones solteres, i en un 53,1% no eren unitats familiars. En el 46,9% dels habitatges hi vivien persones soles el 21,9% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era d'1,97 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,93.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 20,6% tenia menys de 18 anys, un 1,6% entre 18 i 24, un 27% entre 25 i 44, un 28,6% de 45 a 60 i un 22,2% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 46 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 127,3 homes.
La renda mediana per habitatge era de 18.750 $ i la renda mediana per família de 18.750 $. Els homes tenien una renda mediana de 23.750 $ mentre que les dones 18.125 $. La renda per capita de la població era de 9.835 $. Entorn del 20% de les famílies i el 39,4% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Tolley». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 9 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Tolley». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-12. [Consulta: 9 agost 2010].
# Castle Hayne

Castle Hayne és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Carolina del Nord. Segons el cens del 2007 tenia 1.321 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Castle Hayne tenia 1.116 habitants, 437 habitatges i 312 famílies. La densitat de població era de 191,5 habitants per km².
Dels 437 habitatges en un 34,1% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 51% hi vivien parelles casades, en un 15,6% dones solteres, i en un 28,6% no eren unitats familiars. En el 22% dels habitatges hi vivien persones soles el 6,4% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,55 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,96.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 25,9% tenia menys de 18 anys, un 8,8% entre 18 i 24, un 30,1% entre 25 i 44, un 24,7% de 45 a 60 i un 10,5% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 36 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 93,2 homes.
La renda mediana per habitatge era de 34.531 $ i la renda mediana per família de 42.417 $. Els homes tenien una renda mediana de 38.375 $ mentre que les dones 25.040 $. La renda per capita de la població era de 17.172 $. Entorn del 4,6% de les famílies i el 6,2% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Castle Hayne». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 9 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Castle Hayne». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2010-08-20. [Consulta: 9 agost 2010].
# Parma oligolepis

Parma oligolepis és una espècie de peix de la família dels pomacèntrids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 16,5 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a l'est d'Austràlia entre Cape Tribulation (Queensland) i Sydney (Nova Gal·les del Sud).

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Queril de Iasos

Queril de Iasos (en llatí Choerilus, en grec antic Χοίρλλος) fou un poeta èpic grec procedent de Iasos que va viatjar a l'Àsia amb Alexandre el Gran.
Horaci parla d'ell a les seves Epístoles i segons Helenius Àcron va pactar amb Alexandre que rebria una moneda d'or per cada vers que es considerés bo, i una bastonada per cada vers dolent. Els versos dolents van ser tant nombrosos que va morir a causa dels cops, encara que sembla que això no va ser així. Probablement va escriure el poema Λαμιακά, un poema relacionat amb la guerra de Làmia escrit aproximadament l'any 323 aC. També se li atribueix l'epitafi sobre Sardanàpal conservat per Estrabó i per Ateneu de Nàucratis.

## Referències

* ↑ 4.Choerilus a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 697