OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Perlodinella

Perlodinella és un gènere d'insectes plecòpters pertanyent a la família dels perlòdids.

## Hàbitat

En els seus estadis immadurs són aquàtics i viuen a l'aigua dolça, mentre que com a adults són terrestres i voladors.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àsia.

## Taxonomia

* Perlodinella apicalis (Kimmins, 1947)
* Perlodinella fuliginosa (Wu, C.F., 1973)
* Perlodinella kozlovi (Klapálek, 1912)
* Perlodinella microlobata (Wu, C.F., 1938)
* Perlodinella tatunga (Wu, C.F., 1973)
* Perlodinella unimacula (Klapálek, 1912)

## Referències

* ↑ Klapálek, 1912. Coll. Zool. Selys. 4(1):28.
* ↑ uBio (anglès)
* 1 2 Plecoptera Species File (Version 1.1/4.0) (anglès)
* ↑ Global Species Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. (anglès)
* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* ↑ Arctos (anglès)
* ↑ Encyclopedia of Life (anglès)

## Bibliografia

* Illies, 1966. Das Tierreich 82:388.
* Illies, 1966. Das Tierreich 82:389.
* Zwick, P., 1973. Das Tierreich 94:237.

## Enllaços externs

* Perlidae Species Listing Arxivat 2011-01-16 a Wayback Machine. (anglès)
# Pedrona Torrens Soler

Pedrona Torrens Soler (Sa Pobla, 9 de febrer de 1952). És una artista i galerista mallorquina.
És diplomada en arts aplicades per l'Escola d'Arts i Oficis de Palma en 1975. Es llicencià en història de l'art per la Universitat de les Illes Balears en 1986.
En 1990 obrí la seva primera galeria d'art en el carrer de Sant Jaume d'Alcúdia on desenvolupà exposicions d'artistes espanyols, essent una de les dues galeries creades en aquesta ciutat.
Participà en diverses fires d'art contemporani per Europa com a Art Expo de Barcelona.
És membre de l'Associació de Galeristes de les Illes Balears. És membre del jurat del concurs de fotografia de Béjar (Salamanca). Com a galerista edità un catàleg sobre fars, titulat "Derrotero Barroco de las Islas Baleares" del pintor Eduardo Sanz.

## Referències

* Qui és qui a Mallorca. Edit. Diario Última Hora de Balears.

## Enllaços externs

* http://www.diariodemallorca.es/secciones/noticia.jsp?pRef=1751_16_317422__Cultura-Report-unio-todos%5BEnllaç+no+actiu%5D
* http://bejar.biz/ganadores-ii-concurso-fotografia-bejarbiz-bejar-de
* http://www.farosferrol.com/Bibliografia/bibliografia1.pdf Arxivat 2008-08-20 a Wayback Machine.
# Patricia Churchland

Patricia Churchland (anglès: Patricia Smith Churchland) (Oliver, 16 de juliol de 1943) és una filòsofa americana membre d'una família dedicada a la neurociència. Els seus estudis se centren en la relació entre ment i cervell, unint així la biologia amb la filosofia: creu que per entendre com funciona el pensament cal partir de les seves realitzacions físiques però anar més enllà i postular conceptes explicatius. Partidària del materialisme eliminatiu o moderat, rebutja l'existència d'estats mentals que no tinguin una base física, com el desig o qualsevol actitud. Afirma que la majoria d'afirmacions de la psicologia popular són equiparables a l'antiga mitologia envers l'explicació científica dels fenòmens naturals.
# Sant Esteve de Salelles

* Per a altres significats, vegeu «Capella de Sant Esteve de Salelles».
Sant Esteve de Salelles (Saint Etienne de Saleilles en francès) és el nom de l'església i de la parròquia que encapçala, així com d'una capella que havia estat antigament l'església parroquial del poble rossellonès de Salelles, a la Catalunya del Nord.
L'església parroquial de Sant Esteve és un imponent edifici neogòtic construït en pedra i maons. Va ser començat el 1894 per substituir l'antiga església romànica del mateix nom gràcies als donatius d'una rica propietària, la senyora Vimort; la seva defunció el 1911, però, aturà els treballs i feu que mai no se'n pogués acabar de bastir el campanar. La donant va ser enterrada dessota l'altar major.
L'església és de nau única, amb la porta a la façana oest, un absis pentagonal en l'extrem i dues capelles laterals que li donen forma de creu llatina.
La capella (l'església romànica original) va ser declarada monument històric de França, però no és el cas d'aquesta església; en haver tingut les dues el mateix nom, hom podria arribar a confondre-les.

## Bibliografia

* Becat, Joan; Ponsich, Pere; Gual, Raimon. «Salelles». A: El Rosselló i la Fenolleda. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1985 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 14). ISBN 84-85194-59-4.
* Gavín, Josep M. «Ros 249. Sant Esteve de Salelles». A: Capcir - Cerdanya - Conflent - Vallespir - Rosselló. Barcelona: Arxiu Gavín, 1978 (Inventari d'esglésies, 3**). ISBN 84-85180-13-5.

## Enllaços externs

* Descripció molt completa i fotografies de l'Església (francès)
# Sant Esteve de Sofrunys

Sant Esteve de Sofrunys és l'església antigament parroquial del poble desaparegut de Sofrunys, del terme comunal de Glorianes, de la comarca del Conflent, a la Catalunya del Nord.
És a la zona nord-oest del terme comunal, al nord del poble de Glorianes. És a prop al nord-oest de la Collada de Sant Esteve, al nord del lloc on es troba la Mina de Glorianes.
El primer esment documentat de l'església és del 1261, i en consta la categoria de parròquia, tot i que es perdé en despoblar-se el lloc.
És una petita església d'origen romànic d'una sola nau amb absis orientat a llevant, decorat amb arcuacions i bandes llombardes. Se'n conserva quasi tot el mur nord, on es veu l'arrencada de la volta de pedra i els arcs torals, i bona part de l'absis, en el qual s'obren dues finestres de doble esqueixada. Un cop en ruïnes fa cosa d'un segle, ha estat objecte d'espoliació per part de propietaris de segones residències els entorns, que n'han aprofitat els carreus. L'aparell és d'esquist molt ben tallat.
* Absis
* Mur nord

## Referències

* 1 2 Becat, Joan. «73 - Glorianes». A: Atles toponímic de Catalunya Nord. I. Aiguatèbia - Montner. Perpinyà: Terra Nostra, 2015 (Biblioteca de Catalunya Nord, XVIII). ISBN ISSN 1243-2032.
* ↑ Sant Esteve de Sofrunys en els ortofotomapes de l'IGN

## Bibliografia

* Gavín, Josep M. «Conf. 71. Sant Esteve de Sofrunys». A: Inventari d'esglésies. 3. Capcir-Cerdanya-Conflent-Vallespir-Rosselló. Barcelona: Arxiu Gavín, 1978 (Inventari d'esglésies). ISBN 84-85180-13-5.
* Ponsich, Pere. «Glorianes: Sant Esteve de Sofrunys». A: La Cerdanya. El Conflent. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 1995 (Catalunya romànica, VII). ISBN 84-7739-951-4.
# Salas d'Argilèrs

Salas (oficial Salles) és un municipi francès del department dels Alts Pirineus, a la regió d'Occitània.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2007 |
| 211 | 225 | 225 | 206 | 190 | 168 | 194 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes |||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2008- | Michel Pees | |

## Referències

* ↑ Toponímia occitana
# Phalaenopsis amabilis

Phalaenopsis amabilis o orquídia lluna és una espècie d'orquídia del gènere de Phalaenopsis de la subfamília Epidendroideae de la família Orchidaceae.

## Descripció

És una orquídia de fulles amples, fosques i gruixudes, que mesuren fins a 50 cm de llarg i 10 cm d'ample, i estan disposades en files oposades. Les seves arrels són carnoses i emergeixen de la part inferior de la tija. Les tiges florals, que poden arribar a 1 metre de longitud, es desenvolupen a partir de la base de les fulles i estan ramificades, amb moltes flors blanques que duren diverses setmanes. La flor té tres lòbuls al llavi, amb dues llargues cues o circells que es dobleguen des de la punta.

## Nomenclatura

Durant més de 250 anys ha experimentat diversos canvis de nom. Originalment, va ser descrita com Angraecum albus majus per Georg Eberhard Rumphius el 1750, va ser renomenada com a Epidendrum amabile per Linneo el 1753 i finalment transferida al gènere Phalaenopsis per Carl Ludwig Blume el 1825.

## Distribució i hàbitat

Natives del Sud-est d'Àsia des de Malàisia passant per Papua, Nova Guinea fins a les Filipines i Nord d'Austràlia, on creix epífita en troncs d'arbres, branques i roques en boscos tropicals humits de terres baixes.

## Estat de conservació

Tot i que Phalaenopsis amabilis encara no ha estat avaluada segons els criteris de la UICN, una de les seves subespècies, P. amabilis subsp. rosenstromii, està classificada com a En Perill a Queensland i figura en la regulació de Conservació de la Naturalesa (Vida Silvestre) de Queensland de 2006. Aquesta subespècie es troba en diversos Parcs Nacionals dins dels Tròpics Humits de Queensland, però està potencialment amenaçada a causa de la recol·lecció il·legal.

## Referències

* ↑ «Phalaenopsis amabilis (L.) Blume — The Plant List». [Consulta: 22 març 2024].
* ↑ «Phalaenopsis amabilis (L.) Blume» (en anglès). National Parks of Singapore. [Consulta: 24 març 2022].
* 1 2 3 «Phalaenopsis amabilis (L.) Blume | Plants of the World Online | Kew Science» (en anglès). Royal Botanic Gardens Kew. [Consulta: 22 març 2024].
* ↑ Communications, c=AU; o=The State of Queensland; ou=Department of Environment and Science; ou=Corporate. «Species profile | Environment, land and water» (en anglès australià), 20-10-2014. [Consulta: 22 març 2024].
# Sant Vicenç de Vallmanya

Sant Vicenç de Vallmanya és l'actual església parroquial, moderna sobre basaments romànics, del poble de Vallmanya, a la comarca del Conflent, de la Catalunya del Nord.
És al capdamunt de l'actual nucli urbà de Vallmanya, al nord de la població. És gairebé l'únic edifici del poble que no va ser destruït durant la Massacre de Vallmanya.
L'església parroquial de Vallmanya està documentada des del 950, quan el papa Agapit II escriu una butlla en la qual atorga Vallmanya (Valle Magna cum sua ecclesia) al monestir de Sant Miquel de Cuixà. El 952 i el 958 Lluís el Piadós i Lotari confirmen successivament aquesta possessió. El 986, encara, el papa Joan XV torna a confirmar aquesta dependència, en una butlla que situa perfectament Vallmanya: Et in terminio de valle Asperi et valle Confluenti ipsum alodem de Vallemagna cum finibus et terminis suis. La dedicació a sant Vicenç queda confirmada l'any 1011 en una altra butlla papal a favor de Cuixà, aquesta de Sergi IV.
L'església és d'origen romànic, però molt modificada en el segle xviii. Els elements romànics, a més, romanen amagats sota l'encalcinat interior i exterior dels murs de l'església. Tal vegada són de l'obra original medieval els murs laterals de la nau, tot i que foren perforats per a encabir-hi les capelles laterals. Els pocs fragments en què es pot veure el parament original de l'església situen l'obra original en el segle xi.
La porta de l'església conserva part de la ferramenta romànica original.

## Referències

* ↑ L'església de Sant Vicenç en els ortofotomapes de l'IGN

## Bibliografia

* Badia i Homs, Joan. «Esglésies del Conflent anteriors al 1300: Sant Vicenç de Vallmanya». A: La Cerdanya, el Conflent. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1995 (Catalunya romànica. Volum VII). ISBN 84-77399-51-4.
* Becat, Joan. «187 - Vallmanya». A: Atles toponímic de Catalunya Nord. II. Montoriol - el Voló. Perpinyà: Terra Nostra, 2015 (Biblioteca de Catalunya Nord, XVIII). ISBN ISSN 1243-2032.
* Gavín, Josep M. «Conf 157. Sant Vicenç de Vallmanya». A: Capcir - Cerdanya - Conflent - Vallespir - Rosselló. Barcelona: Arxiu Gavín, 1978 (Inventari d'esglésies, 3*). ISBN 84-85180-12-7.
* Ponsich, Pere; Lloret, Teresa; Gual, Raimon. «Vallmanya». A: Vallespir, Conflent, Capcir, Baixa Cerdanya, Alta Cerdanya. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1985 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 15). ISBN 84-85194-60-8.
# Sant Jaume de Montpalau

Sant Jaume de Montpalau és una església del poble de Montpalau, al municipi de Ribera d'Ondara (Segarra) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És un edifici situat al costat d'una plaça fora del clos primitiu del poble. L'església de planta rectangular amb coberta exterior a doble vessant, campanar d'estructura octogonal i capella bastida a la façana de migjorn, coberta a quatre vessants i ressaltant una llanterna rematada amb una cúpula. La porta d'accés s'obra al mur de migjorn que dona a la plaça del poble mitjançant un arc de mig punt adovellat amb presència de guardapols. A la façana de ponent de l'edifici hi ha una obertura d'un òcul descentrat i presenta un coronament resolt amb un perfil mixtilini resseguit amb un ràfec de teula plana. Situat a l'angle que forma la façana de ponent i la façana de migjorn se situa el campanar de l'edifici i presenta quatre ulls d'arc de mig punt.
La pica baptismal és de pedra i té grans proporcions. Consta d'un peu i d'una copa decorada amb lòbuls esculpits, una motllura llisa que sobresurt i una sanefa d'arquets. El seu interior és llis.

## Història

L'església parroquial de Sant Jaume de Montpalau va aparèixer per primera vegada anomenada dins de les primitives llistes de parròquies dins del bisbat de Vic dels segles xi i xii. A partir de l'any 1957 va passar al bisbat de Solsona. L'edifici es va reconstruir sobre la base del primitiu a partir del segle xvii o més tard. Amb tot, encara conserva traces de l'edifici primitiu al seu interior, com per exemple un sarcòfag que presenta un treball escultòric amb una figura jacent, que és una peça de transició cap al gòtic.

## Referències

* 1 2 3 «Sant Jaume de Montpalau». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 1r setembre 2015].
# Pernando Barrena Arza

Pernando Barrena (Pamplona, 1965) és un polític navarrès de l'esquerra abertzale que ha desenvolupat la seva activitat al País Basc i Navarra. Ha estat membre de la direcció d'Herri Batasuna, Euskal Herritarrok, Abertzale Sozialistak i Batasuna. Regidor de Berriozar i traductor de professió, va ser detingut el 1985 acusat de pertànyer a un grup d'informació d'ETA.
Després de la detenció de la cúpula d'Herri Batasuna en 1998, va passar a formar part de la nova direcció, integrant-se amb rapidesa entre els més joves capdavanters com Arnaldo Otegi, Joseba Permach, Juan Joxe Petrikorena o Jone Goirizelaia. Es va presentar i va ser escollit parlamentari a les eleccions al Parlament de Navarra de 1999 en la candidatura d'Euskal Herritarrok. Es va convertir el 2000 en un dels principals dirigents d'Herri Batasuna i, posteriorment, de Batasuna (creada el 2001).
A pesar que l'organització va ser il·legalitzada en 2003 pel Tribunal Suprem, acusada d'estar vinculada a ETA, va seguir exercint-ne de forma permanent funcions de portaveu. Va tractar, com altres dels membres de la il·legalitzada organització, d'obtenir representació al Parlament de Navarra a través d'organitzacions polítiques interposades que van ser il·legalitzades, tant en la convocatòria electoral de 2003 com en 2007. Com a conseqüència de les mobilitzacions afavorides per la il·legalitzada Batasuna que, en 2006, van concloure amb una convocatòria de vaga general on es van produir greus agressions a persones i béns, Barrena fou acusat per l'Audiència Nacional per 108 delictes, entre ells inducció de desordres públics, coaccions i estralls terroristes, quedant en llibertat sota fiança de 200.000 euros.
El 4 de febrer de 2008 va ser detingut, juntament amb Francisco José Urrutia, per ordre del jutge de l'Audiència Nacional, Baltasar Garzón, que instrueix el sumari sobre la nova Mesa Nacional de Batasuna pels seus vincles amb ETA, acusat d'integració en organització terrorista.
A les eleccions al Parlament Europeu de 2019 Barrena va ser elegit eurodiputat a la llista Ara Repúbliques i va exercir fins a setembre de 2022, quan va cedir el seu escó a Ana Miranda Paz del BNG en compliment dels pactes de la coalició.

## Referències

* ↑ «La nacionalista Ana Miranda ya es eurodiputada» (en castellà). La Voz de Galicia, 05-09-2022. [Consulta: 8 abril 2024].

## Enllaços externs

* Batasuna diu que l'arrest de Barrena es un senyal del "pànic" del PSOE, El País, 4 de febrer de 2008.
* Pernando Barrena, deu anys en la direcció de Batasuna, El Correo Digital, 4 de febrer de 2008.
# Philautus carinensis

Philautus carinensis és una espècie de granota que es troba a Myanmar, Tailàndia i el Vietnam.
Està amenaçada d'extinció per la pèrdua del seu hàbitat natural.

## Referències

* van Dijk, P.P. & Swan, S. 2004. Philautus carinensis. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 8 de gener de 2008.
# Milà cuaquadrat

El milà cuaquadrat (Lophoictinia isura) és un ocell rapinyaire de la família dels accipítrids (Accipitridae) i única espècie del gènere Lophoictinia Kaup, 1847. Habita boscos oberts i zones de matoll i rocoses d'Austràlia. El seu estat de conservació es considera de risc mínim.

## Referències

* ↑ «Milà cuaquadrat». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 8 desembre 2022 (català)
* ↑ «Hoatzin, New World vultures, Secretarybird, raptors» (en anglès). IOC World Bird List Version 12.2. International Ornithologists' Union, 01-07-2022. [Consulta: 30 novembre 2022].
* ↑ del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 268. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ BirdLife International. «Square-tailed Kite. Lophoictinia isura» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2018. [Consulta: 7 novembre 2022].
# Dalni (Bélgorod)

* Per a altres significats, vegeu «Dalni».
Dalni - Дальний (rus) - és un poble (un possiólok) de l'óblast de Bélgorod, a Rússia. El 2010 tenia 434 habitants. Pertany al districte (raion) de Valuiki.

## Referències

* ↑ «Kasenovka» (en anglès). GeoNames. Arxivat de l'original el 2022-03-26. [Consulta: 26 març 2022].
* ↑ «Инвестиционный паспорт муниципального района «Город Валуйки и Валуйский район» Белгородской области». Официальный сайт Администрации Валуйского района Белгородской области.
* ↑ Koriakov, I. B. «База данных «Этно-языковой состав населённых пунктов России»». Arxivat de l'original el 2021-10-05. [Consulta: 26 març 2022].
# Jenynsia tucumana

Jenynsia tucumana és una espècie de peix pertanyent a la família dels anablèpids.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça, bentopelàgic i de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: conca superior del riu Sali (l'Argentina).

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Aguilera, Gastón; Mirande, Juan Marcos «A new species of Jenynsia (Cyprinodontiformes: Anablepidae) from northwestern Argentina and its phylogenetic relationships». Zootaxa, 1096, 1, 16-12-2005, pàg. 29. DOI: 10.11646/zootaxa.1096.1.3. ISSN: 1175-5334.
* ↑ Plíštil, Jiří. «Jenynsia tucumana Aguilera & Mirande, 2005». Aquatab, 2004-2009. [Consulta: 18 juliol 2019].
* 1 2 3 Torres, Armi G. «Jenynsia tucumana Aguilera & Mirande, 2005» (en anglès). FishBase.
# Diederik Samsom

Diederik Maarten Samsom (Groningen, 10 de juliol de 1971) és un polític neerlandès. Com a membre del Partit del Treball (Partij van de Arbeid) ha estat un membre de la Tweede Kamer des del 30 de gener de 2003. És el portaveu del partit en assumptes mediambientals. El 16 de març de 2012 va ser elegit dirigent parlamentari així com dirigent de partit. Abans que la seva elecció al parlament va ser el CEO d'una empresa d'energia verda i un paladí de Greenpeace Netherlands.

## Referències

* ↑ Spekman, Hans. «Party Chairman». Arxivat de l'original el 2012-03-16. [Consulta: 16 març 2012].

## Enllaços externs

* Diederik Samsom Arxivat 2016-02-21 a Wayback Machine. a la pàgina web del Partit Laboral (neerlandès)
* Diederik Samsom a la pàgina web de la Cambra de Representants (neerlandès)
* parlement.com Biografia (neerlandès)
# Deming (Nou Mèxic)

Deming és una població dels Estats Units a l'estat de Nou Mèxic. Segons el cens del 2000 tenia 14.116 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Deming tenia 14.116 habitants, 5.267 habitatges, i 3.628 famílies. La densitat de població era de 583,5 habitants per km².
Dels 5.267 habitatges en un 34,9% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 49% hi vivien parelles casades, en un 15,5% dones solteres, i en un 31,1% no eren unitats familiars. En el 27,8% dels habitatges hi vivien persones soles el 15,7% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,63 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,23.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 30,9% tenia menys de 18 anys, un 8,2% entre 18 i 24, un 23,1% entre 25 i 44, un 19,3% de 45 a 60 i un 18,6% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 35 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 85,9 homes.
La renda mediana per habitatge era de 20.081$ i la renda mediana per família de 23.030$. Els homes tenien una renda mediana de 25.379$ mentre que les dones 16.462$. La renda per capita de la població era de 10.943$. Aproximadament el 28,5% de les famílies i el 32,9% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Deming». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 9 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Deming». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Districte d'Angónia

El districte d'Angónia és un districte de Moçambic, situat a la província de Tete. Té una superfície de 3.437 kilòmetres quadrats. En 2007 comptava amb una població de 303.127 habitants. Limita al nord i nord-est amb el districte de Dedza i del districte de Ntcheu a Malawi, a l'oest amb el districte de Macanga i al sud i est amb el districte de Tsangano.

## Divisió administrativa

El districte està dividit en dos postos administrativos (Domué i Ulongué), compostos per les següents localitats:
* Posto Administrativo de Domué:
** Binga
** Catondo
** Caphessa
** Chifumbe
** Domué
** Khombe
** Liranga
** Mpandula
** Ndaula
** N'khame
** Seze
* Posto Administrativo de Ulongué:
** Município de Ulongué
** Chimwala
** Dzuanga
** Kalomwe
** Man'gane
** Mawonekera
** Namigoha

## Referències

* ↑ «Instituto Nacional de Estatística». Arxivat de l'original el 2008-03-08. [Consulta: 8 març 2008].
# Districte d'Angoche

El districte d'Angoche és un districte de Moçambic, situat a la província de Nampula. Té una superfície de 2.986 kilòmetres quadrats. En 2007 comptava amb una població de 276.471 habitants. Limita al nord amb el districte de Mogincual, al nord-oest amb el districte de Nametil, al sud-oest amb el districte de Moma i a l'est amb l'oceà Índic.

## Divisió administrativa

El districte està dividit en quatre postos administrativos (Angoche, Aube, Boila-Nametoria i Namaponda), compostos per les següents localitats:
* Posto Administrativo d'Angoche:
** Angoche
* Posto Administrativo d'Aube:
** Aube
** Catambo
* Posto Administrativo de Boila-Nametoria:
** Boila
** Nabruma
** Malapa
* Posto Administrativo de Namaponda:
** Namaponda

## Referències

* ↑ «Instituto Nacional de Estatística». Arxivat de l'original el 2008-03-08. [Consulta: 8 març 2008].
# Diari de Murasaki Shikibu

El Diari de Murasaki Shikibu (紫式部日記 Murasaki Shikibu Nikki) és un recull diari de la vida de Murasaki Shikibu, l'autora del Genji Monogatari. Cobreix el període que va des de la tardor del 1008, quan l'emperadriu Akiko estava a punt de donar a llum, fins a les festes d'Any Nou del 1010. El diari il·lustra una part de la vida i les activitats diàries que no es mencionen en els cròniques històriques. També mostra la valoració que té l'autora de les seves col·legues Izumi Shikibu i Akazome Emon, i de la seva rival Sei Shōnagon, així com del punt de vista de la vida de l'autora.
Durant el segle xiii (durant el període Kamakura, un artista desconegut va pintar el Murasaki Shikibu Nikki Emaki (rotlle il·lustrat en color).

## Referències

* ↑ Mulhern, Chieko Irie. Japanese Women Writers: a Bio-critical Sourcebook. (1994). Westport CT: Greenwood Press. ISBN 978-0-313-25486-4

## Enllaços externs

* El diari de Murasaki Shikibu

## Vegeu també

* Art del Japó
* Tresor Nacional del Japó