OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Dubioníscids

Els dubioníscids (Dubioniscidae) són una família de crustacis isòpodes.

## Taxonomia

La família Dubioniscidae inclou tres gèneres:
* Calycuoniscus Collinge, 1915
* Dubioniscus Vandel, 1963
* Novamundoniscus Schultz, 1995

## Referències

* ↑ «Taxonomic list. Family Dubioniscidae». Catalogue of Life: 2011 Annual Checklist. [Consulta: 20 febrer 2019].
* ↑ «WoRMS - World Register of Marine Species - Dubioniscidae Schultz, 1995». [Consulta: 23 octubre 2021].
# Salt d'eix

El salt d'eix és un error greu de sintaxi en el llenguatge cinematogràfic, que es produeix quan no es respecta "l'eix d'acció" imaginari que s'estableix entre dos personatges que interactuen o en la línia de desplaçament entre un d'ells i un objecte present en l'escena.
Si, per exemple, en filmar o gravar una conversa entre dos personatges, se situa una càmera a un costat de l'eix imaginari que els uneix i una altra càmera en l'oposat, en el muntatge es veurà que, en lloc de mirar-se un a l'altre, ho fan tots dos en la mateixa adreça amb el que l'espectador, en veure els dos plànols successivament, rep la sensació de que es donen l'esquena, no que estiguin dialogant, la qual cosa no només és absurd sinó que altera substancialment la reproducció de l'espai escènic, desorientant a l'espectador. En el cas que no es desorienti, percebrà una informació errònia i narrativament falsa.
Per evitar això s'aplica la llei dels 180°, que consisteix a dividir l'espai en dos mitjançant l'eix d'acció o de mirades, situant les diferents posicions de càmera que integren la seqüència al mateix costat d'aquest eix, de tal forma que quan es monten els plànols successivament, l'espai queda perfectament reconstruït i l'acció és versemblant.
Aquesta norma empírica, va aparèixer al principi del cinema, quan els muntadors es van adonar que si dos personatges es perseguien, no podien ser filmats des de costats oposats de l'adreça de la persecució, ja que en aquest cas no es produïa aquest efecte, sinó que semblaria que els dos s'anessin a trobar.
Aquest és un tema que dona lloc a molta controvèrsia, doncs hi ha qui opina que l'espectador modern no es desorienta encara que se salti l'eix, però aquest error s'ha utilitzat narrativament amb intenció, per produir la sensació de que un personatge està perdut o desorientat.
No s'ha de confondre "saltar l'eix" amb "creuar l'eix" que és una altra cosa adimissible, doncs es realitza de manera que l'espectador és conscient que el punt de vista està passant al costat contrari. Això pot fer-se mitjançant un moviment de travelling o inserint entre els dos plànols que "salten" un plànol filmat des del mateix eix o un subjectiu del personatge (que està també sobre l'eix doncs és ell mateix qui ho marca).

## Referències

* Televisió, Realització i Llenguatge Audiovisual. José María Castillo Pomeda. 2016. IORTV http://www.rtve.es/instituto/publicaciones/
* L'eix d'acció. https://www.tallerdeescritores.com/el-eje-de-accion Arxivat 2017-12-01 a Wayback Machine.
* Curt: "Tia no et saltis l'eix!" https://www.youtube.com/watch?v=svejkenpjju
* El salt d'eix. http://filmosofiatv.blogspot.com.es/2013/07/el-salto-del-eje.html
* Eix d'acció. https://glosarios.servidor-alicante.com/lenguaje-cine/eje-de-accion
# Publi Clodi (quadrumvir)

Publi Clodi (llatí: Publius Clodius M. f.) fou un quadrumvir monetal argento publico feriundo l'any 42 aC, conegut perquè el seu nom apareix en unes monedes que porten la imatge de Juli Cèsar i Marc Antoni.
Smith proposa d'identificar-lo amb Clodi Bitínic, que combaté en la Guerra de Perusa amb Antoni i caigué en combat el 40 aC, i amb Aulus Clodi, que el 48 aC Cèsar envià a Dirràquium per socórrer el seu amic Metel Escipió. En canvi, Münzer pensa que Clodi Bitínic és el mateix personatge que el tribú de la plebs Luci Clodi.

## Referències

* ↑ «P. Clodius (10) M. f.». Digital Prosopography of the Roman Republic. King's College London. [Consulta: 7 gener 2023].
* ↑ Smith, William. «P. Clodius, M. F.». A: Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Boston: Little, Brown & co., 1867, p. 775.
* ↑ «Clodius 9». A: Realencyclopädie der classischen Altertumswissenschaft.
# Espérance Nyirasafari

Espérance Nyirasafari (Ruanda, 13 de juliol de 1972) és una advocada i política de Ruanda, que ha servit com a ministra de gènere i promoció de la família de Ruanda Arxivat 2019-03-31 a Wayback Machine. (Migeprof) des del 5 d'octubre de 2016.
Va néixer a Ruanda, i els seus pares van ser assassinats en el genocidi de Ruanda de 1994, quan Espérance Nyirasafari era encara joveneta. En 2009 va servir com a secretària permanent en el Ministeri de Justícia de Ruanda. En el moment del seu nomenament com a ministra, el 5 d'octubre de 2016, es va informar que era diputada al Parlament de Ruanda. Va substituir com a ministra Diane Gashumba, qui havia estat nomenada Ministra de Salut. En la renovació del gabinet del 31 d'agost de 2017, Espérance Nyirasafari va mantenir la seva cartera com a Migeprof. om a ministre del gabinet, advoca pel respecte mutu entre les parelles casades per promoure l'harmonia familiar.

## Referències

* ↑ GOR. «Communique: President Kagame reshuffles the Cabinet, appoints new governors». Kigali: Government of Rwanda (GOR), 05-10-2016. Arxivat de l'original el 1 de setembre 2017. [Consulta: 1r setembre 2017].
* 1 2 Mugoya, Grace. «The secret life of... Esperance Nyirasafari». New Times (Ruanda), 05-07-2009. [Consulta: 1r setembre 2017].
* 1 2 Kagire, Edmund. «Kagame drops his longest serving minister in cabinet shake up». The EastAfrican, 05-10-2016. [Consulta: 1r setembre 2017].
* ↑ Kimenyi, Felly. «Rwanda gets new Cabinet, who is in?». New Times (Rwanda), 31-08-2017. [Consulta: 1r setembre 2017].
* ↑ Rwamapera, Kelly. «Gender minister calls for mutual respect among couples». New Times, 04-04-2017. [Consulta: 1r setembre 2017].
# Don't Stop Me Now

"Don't Stop Me Now" és una cançó del grup de rock britànic Queen, del seu disc de 1978 Jazz que es llançà com a senzill el 1979. Escrita pel cantant principal Freddie Mercury, la cançó es va gravar l'agost de 1978 als estudis Super Bear Studios a Berre-les-Alpes (Alps Marítims), França, i és la dotzena pista de l'àlbum.
Musicalment, la cançó es basa en el piano de Mercury, amb la bateria de Roger Taylor i el baix de John Deacon de fons. És un exemple de l'estil propi de Queen, amb veus harmòniques múltiples en la seva tornada.
A la versió d'estudi de la cançó, només sona la guitarra de Brian May en el seu solo, però en les versions en directe del grup, a les gires Jazz i Crazy de 1979, May tocava una guitarra rítmica durant la resta de la cançó. A l'àlbum de Queen de 1979 Live Killers hi ha una versió en directe d'aquesta cançó. També hi és a l'àlbum de recopilació de 1981 Greatest Hits, i el juny de 2011 es va incloure una versió antiga de la cançó on hi havia més parts de guitarra en un EP de l'àlbum rellançat i remasteritzat de Jazz.

## Videoclip

El videoclip de la cançó va ser dirigit per J. Kliebenstein i va ser rodat en un concert en directe a la sala de concerts Vorst Nationaal-Forest National de Vorst (Bèlgica) el 26 de gener de 1979. El vídeo apareix a el recopilatori Greatest Video Hits I.

## Referències

* ↑ Jazz - Don't Stop Me Now Ultimate Queen. Retrieved 2 July 2011
* ↑ Donald A. Guarisco, "Don't Stop Me Now". Allmusic. Retrieved 12 July 2011
* ↑ Live Killers Allmusic. Retrieved 12 July 2011
* ↑ Queen Greatest Hits, Vols. 1 & 2 Allmusic. Retrieved 12 July 2011
* ↑ Jazz (Remastered) Queen iTunes. Retrieved 12 July 2011
* ↑ «Don't Stop me now». Queen Promo Videos.
* ↑ http://www.discogs.com/Queen-Greatest-Video-Hits-1/release/461498
# Castform

Castform (ポワルン Powarun en l'original japonès) és una de les espècies que apareixen a la franquícia Pokémon, una sèrie de videojocs, anime, mangues, llibres, cartes col·leccionables i altres mitjans que va ser inventada per Satoshi Tajiri i ha generat milers de milions de dòlars en beneficis per a Nintendo i Game Freak. És de tipus normal. Sembla un núvol i pot ser utilitzat com a antena parabòolica per sentir canvis de temps. Es diferencia d'altres Pokémon perquè la seva estructura es veu afectada pel temps, cosa que vol dir que el seu tipus i la seva aparença canvien en condicions extremes. A la llum de sol, Castform es converteix en tipus foc i sembla un sol taronja a sobre d'un núvol; sota la pluja, es converteix en tipus aigua i sembla un gota a sobre d'un núvol; quan hi ha calamarsa, es torna lila i queda dins d'un núvol verd similar a un tornado i és del tipus gel. En altres condicions de temps, Castform conserva el seu tipus i aparença d'origen. El seu humor també està influençat pel temps.
Igual que la línia evolutiva de Porygon i Mewtwo, Castform és un Pokémon que va ser creat en un laboratori, pels investigadors de l'Institut de Temps a la regió de Hoenn com a experiment en la predicció i la manipulació de temps.

## Enllaços externs

* Castform a Bulbapedia (anglès)

## Referències

* ↑ «Pokémon Franchise Approaches 150 Million Games Sold» (en anglès). PR Newswire. Nintendo, 04-10-2005 [Consulta: 21 setembre 2020].
Espècies de Pokémon :
# Letitia Mumford Geer

Letitia Mumford Geer (Manhattan, 1852 - Bronx, 18 de juliol de 1935)
va ser una inventora que va patentar la xeringa que es pot fer servir amb una sola mà que és la base per a la majoria de les xeringues mèdiques modernes.
El 12 de febrer de 1896, Letitia Mumford Geer, va presentar una sol·licitud de patent que descriu una xeringa mèdica, patent que se le va concedí el 1899. La patent amb número de publicació 'US622848A' descriu una xeringa mèdica que inclou un cilindre, un pistó, un mànec i un filtre. El cilindre està adaptat per a ser omplert amb el medicament i el pistó està adaptat per a ser operat dins i fora del cilindre. El mànec es troba a l'abast dels dits de la mà en posicions extremes, permetent així una mà per subjectar i operar la xeringa.

## Referències

* ↑ «10 of Medtech's Greatest Women Medtech Innovators | Qmed» (en anglès). Arxivat de l'original el 2017-03-09. [Consulta: 19 maig 2017].
* ↑ Thimmesh, Catherine. Girls Think of Everything: Stories of Ingenious Inventions by Women (en anglès). Houghton Mifflin Harcourt, 2002-03-11. ISBN 054735052X.
* ↑ «Letitia Mumford Geer. US 622848 A» (en anglés). Google-Patents. [Consulta: 19 maig 2017].
# Torre d'en Vergonyes

La Torre d'en Vergonyes és una torre de la muralla d'origen almohade situada a la ciutat d'Oriola (Baix Segura, País Valencià). Es tracta d'una construcció realitzada a la ribera del Segura, que va ser desplaçat en la dècada de 1990 amb la consegüent eliminació del meandre pel que passava tradicionalment i que vigilava aquesta torre. En l'actualitat és el carrer Obispo Victorio.
La desapareguda muralla connectava aquesta torre amb la Porta de Múrcia (hui desapareguda) i, a través de la muralla, amb la porta de la traïció o entrada principal de la ciutat.

## Història i cronologia

La cronologia de la torre es fixa al segle xii-xiii, en l'època almohade, encara que no es descarta que la seua antiguitat fora major, tenint en compte l'existència d'una muralla visigoda que protegia el castell de Teodomir.
El rei Pere IV el Cerimoniós, va manar, després de la Guerra dels dos Peres que va tindre la ciutat en setge durant dotze anys, reformar les muralles de la ciutat, per la qual cosa aquesta reforma afectaria a les torres per reconstruir les parts afectades per la contesa. De la mateixa manera, el rei Felip II va ordenar la restauració de totes les muralles de la ciutat a costa de la Hisenda Reial.
El rei Felip V va ordenar la destrucció de la muralla per deixar indefensa a la ciutat, per haver donat suport a la causa de l'Arxiduc Carles, fet que va ser dut a terme pel virrei de València i Múrcia, el cardenal Belluga.

## Construcció

Es tracta del punt situat més a l'oest de la muralla de la ciutat d'Oriola. Era la torre de guaita encarregada de vigilar la zona nord de l'Horta d'Oriola així com el llit del Segura amb la finalitat d'evitar atacs castellans vinguts des de Múrcia o atacs dels musulmans de Granada i albirar intrusos que pogueren arribar-hi per aquesta zona.
La torre és una construcció de planta hexagonal. És una obra de tapiera de morter de calç i arena que inclou graves i pedres calcàries de diferent grandària. Apareix citada en les fonts escrites com a Torre del Cantó o de Don Ramon.
En l'actualitat, la torre posseeix la declaració de Bé d'interés cultural des de l'any 1949.

## Referències

* ↑ «La Torre de Embergoñes, la más significativa de la muralla medieval oriolana» (en castellà), 27-04-2017. [Consulta: 5 juny 2020].
* ↑ «Investigaciones geográficas». Instituto Universitario de Geografía. Universidad de Alicante, 1992. ISSN: 0213 -4619 ISSN- 0213 -4619.
* ↑ «Las ruinas del Castillo de Orihuela buscan evolucionar e integrarse ¿cómo y cuándo?» (en castellà). [Consulta: 5 juny 2020].
* 1 2 «Murallas de Orihuela» (en espanyol europeu), 17-12-2016. Arxivat de l'original el 2020-06-05. [Consulta: 5 maig 2020].
* ↑ «Homenaje al profesor Eloy Benito Ruano» (en castellà). Sociedad Española de Estudios Medievales, 2010. [Consulta: 5 juny 2020].
* ↑ «ARQUEOLOGÍA». [Consulta: 5 juny 2020].
* ↑ «Embergoñes». [Consulta: 5 juny 2020].

## Vegeu també

* Muralles d'Oriola
# Dubkí

«Dubkí» té aquests significats:

## Rússia

* Dubkí (Primórie), localitat del krai de Primórie, a Rússia
* Dubkí (Vladímir), localitat de l'óblast de Vladímir, a Rússia
* Dubkí (Nóvgorod), localitat de l'óblast de Nóvgorod, a Rússia
* Dubkí (Tambov), localitat de l'óblast de Tambov, a Rússia
* Dubkí (Saràtov), localitat de l'óblast de Saràtov, a Rússia
* Dubkí (Kirjatx), localitat de l'óblast de Vladímir, a Rússia
* Dubkí (Crimea), localitat de la República de Crimea, a Rússia
* Dubkí (Rostov), localitat de l'óblast de Rostov, a Rússia
# Salt d'aigua del Torrent del Gat

El Salt d'aigua del Torrent del Gat és un salt d'aigua a cavall dels termes municipals de Sant Quirze Safaja, al Moianès, i de Bigues i Riells, dins del territori del poble de Riells del Fai, al Vallès Oriental.
Està situat a l'extrem nord-oest del terme, també al nord-oest de Riells del Fai, al capdamunt de la Vall de Sant Miquel, en el seu costat oriental, a prop i a migdia de Sant Miquel del Fai. El forma el curs del Torrent del Gat en el moment que l'aigua salta els Cingles de Bertí.
És, juntament amb el Salt d'aigua del Rossinyol i el Salt d'aigua del Tenes, una de les espectaculars cascades que hi ha en aquella vall, als peus de Sant Miquel del Fai. Tanmateix, només es pot veure després d'haver plogut a la capçalera del torrent.
# Puntius baoulan

Puntius baoulan és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 10,8 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba al llac Lanao (Mindanao, les Filipines).

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Herre, A.W.C.T., 1926. Two new fishes from Lake Lanao. Philipp. J. Sci. 29(4):499-503.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4. .
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Lambert, Derek J.: Freshwater Aquarium Fish. Chartwell Books, Edison, Nova Jersey, Estats Units. Any 1997. ISBN 0-7858-0867-1.
* Mills, Dick: The Bumper Book of Tropical Aquarium Fishes (2a edició). Interpet Publishing. Any 2002. ISBN 1842860747.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Roasso Kumamoto

El Roasso Kumamoto és un club de futbol japonès de la ciutat de Kumamoto.

## Història

El club nasqué amb el nom de Nippon Telegraph and Telephone Corporation (NTT) Kumamoto Soccer Club l'any 1969. Ascendí a la lliga regional de Kyushu l'any 1983. Quan NTT fou privatitzada el 1985, el club fou reanomenat NTT Kyushu Soccer Club i el 1999 adoptà el nom NTT West Kumamoto Soccer Club quan la companyia NTT es dividí en NTT West i NTT East. Ascendí a la JFL el 2001 la companyia NTT deixà el club i aquest esdevingué Alouette Kumamoto. L'any 2005 adoptà el nom Rosso Kumamoto i tornà a la JFL després d'uns anys en categories regionals. L'1 de gener de 2008 ingressà a la J. League i adoptà el nom Roasso Kumamoto.

## Enllaços externs

* (japonès) Web oficial
# Castell de Montalbà

El Castell de Montalbà fou el castell medieval d'estil romànic del poble de Montalbà dels Banys, del terme comunal dels Banys d'Arles i Palaldà, a la comarca del Vallespir, Catalunya del Nord.
Està situat molt a prop de l'església de Santa Maria de Montalbà, al seu sud-est, en una esplanada existent en aquell lloc.
El primer esment documental d'aquest castell es remunta a l'any 1241, quan en una escriptura es fa esment als dos castells de Montalbà: el castrum de Montealbano i el Castell de Montdony. Posteriorment, abunden els documents referits al Castell de Montalbà, mentre desapareixen els del Castell de Montdony, possiblement perquè el de Montalbà substituí el de Montdony i aquest caigué en desús en el control dels passos transpirinencs de la zona, principalment el Coll de Perelló.
Actualment romanen dempeus poques restes del castell: un pany de paret de 7,55 metres, que té, en el seu angle oest, un altre mur de 2,8 m, que devia ser la façana occidental del bastiment. El gruix dels murs és en alguns llocs d'1,15 m, mentre que en alguns lloc es conserven alçades de mur de fins a 8 m. Bona part d'aquests murs estan coberts d'heura, però tanmateix s'hi pot veure una espitllera, i a l'exterior de l'angle sud-oest, unes filades de carreus allargassats, units amb un morter de no gaire bona qualitat. Tot plegat, permet de datar aquest castell en el segle xiii.

## Bibliografia

* Becat, Joan. «11 - Els Banys d'Arles i Palaldà». A: Atles toponímic de Catalunya Nord. I. Aiguatèbia - Montner. Perpinyà: Terra Nostra, 2015 (Biblioteca de Catalunya Nord, XVIII). ISBN ISSN 1243-2032.
* Ponsich, Pere; Bolòs i Masclans, Jordi. «Els Banys d'Arles: Castell de Montalbà». A: El Vallespir. El Capcir. El Donasà. La Fenolleda. El Perapertusès. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 1996 (Catalunya romànica, XXV). ISBN 84-412-2514-1.
* Ponsich, Pere; Lloret, Teresa; Gual, Raimon. «Els Banys d'Arles». A: Vallespir, Conflent, Capcir, Baixa Cerdanya, Alta Cerdanya. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1985 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 15). ISBN 84-85194-60-8.

## Referències

* ↑ El Castell de Montalbà en els ortofotomapes de l'IGN
* ↑ Ponsich i Bolòs, 1996.
# Leticia Tarruell

Leticia Tarruell (Madrid, 12 d'abril de 1981) és una científica de l'Institut de Ciències Fotòniques (ICFO) de Castelldefels, especialitzada en física quàntica, quarks, fermions i leptons. Ha estat la primera persona a fer grafè artificial i que ha fet possible generar el primer condensat de Bose-Einstein.
Tarruell, que té la doble nacionalitat espanyola i francesa, va estudiar en el Conservatori de Música de San Lorenzo de El Escorial, amb la intenció de dedicar-se professionalment a la música; de fet, als vint-i-un anys ja tocava el violí en una orquestra de cambra. També li agradava la física i va estudiar-la com un entreteniment, però finalment va adonar-se que l'atreia més que la música. Després de llicenciar-se a la Universitat Complutense de Madrid, va començar a investigar a França, on es va doctorar a l'École Normale Supérieure de París el 2008, i va fer estades postdoctorals a Zúric i Bordeus. Des del 2013 treballa a l'ICFO, on des de 2022 dirigeix el grup d'investigació de gasos quàntics ultrafreds com a investigadora ICREA.
Després de rebre diferents beques i reconeixements durant el seu període d'estudiant, entre les quals una beca del Ministeri d'Educació francès (2003 2004) per als estudis de Màster, i una altra del Ministeri de Recerca francès per fer la tesi doctoral (2004 2007), l'any 2014 va rebre una de les Beques L'Oréal-UNESCO per a dones i ciència i l'any 2015 va rebre el premi «al millor investigador novell en física experimental», que atorguen la Reial Societat Espanyola de Física i la Fundació BBVA.

## Referències

* 1 2 3 «Curriculum Vitæ. Dra. Leticia Tarruell» (en anglès). ICFO - Institut de Ciències Fotòniques. [Consulta: maig 2024].
* 1 2 ««Cal veure la IA com una eina que no substituirà a les persones»». Nuvol.com, 07-02-2024. [Consulta: 8 febrer 2024].
* 1 2 «El milagro de similar materiales que aún no existen - ABC.es» (en castellà). ABC, 05-04-2023. [Consulta: 8 febrer 2024].
* 1 2 Ansede, Manuel «De tocar el violín al mundo cuántico de Einstein» (en castellà). El País [Madrid], 24-06-2016. ISSN: 1134-6582.
* ↑ «ICREA Community - Tarruell, Leticia». ICREA. [Consulta: 8 febrer 2024].
* ↑ «Premio L’Oréal-UNESCO | Científicas innovadoras» (en castellà). FECYT. [Consulta: 8 febrer 2024].

## Enllaços externs

* Entrevista a l'ABC el 2023 (vídeo)
# Edenats

Els edenats (llatí: Edenates o Adanates) foren un poble gal dels Alps esmentat per Plini el vell quan transcriu les inscripcions del Trofeu dels Alps, aixecat per August per commemorar les seves victòries sobre les tribus alpines. Serien el mateix poble que els adanats (llatí adanates) esmentats en una inscripció trobada a Segusio (Susa). Haurien viscut a Sedena (avui Seine, nord de Provença, a la diòcesi d'Embrun), a la rodalia de Digne.

## Referències

* ↑ Article "Adanatium" (p.32) de Charles Athanase Walckenaer, Géographie ancienne, historique et comparée des Gaules cisalpines et transalpines, tome 2, 1839.
# SAS Braathens

SAS Braathens fou una aerolínia amb seu a Oslo (Noruega). Formava part de l'aliança Star Alliance. El 2007 fou integrada amb Scandinavian Airlines i canvià el seu nom a SAS Scandinavian Airlines Norge.

## Referències

* ↑ Name change press release
* ↑ Henriksen, Øyvind. "Kjos kjøper Braathensbygget Arxivat 2010-02-27 a Wayback Machine.." E24. 24 February 2010. Retrieved on 24 February 2010. "Norwegian-sjef Bjørn Kjos kjøper det tidligere hovedkvarteret til Braathens og SAS Norge. Nå skal Norwegian flytte inn i bygningen" and "Oksenøyveien 3 på Fornebu utenfor Oslo er kjøpt av Bjørn Kjos og Bjørn Kise."