OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Vell Sud

El Vell Sud (en anglès: Old South) és una expressió estatunidenca per referir-se a la regió sud-est dels Estats Units.
Geogràficament, el Vell Sud és una subregió dels Estats Units del Sud, diferenciats des del "Sud profund". És al sud dels Estats representats en les tretze colònies originals d'Amèrica, així com una manera de descriure l'estil de vida antiga al sud dels Estats Units. Culturalment, el terme pot ser utilitzat per descriure el període anterior a la guerra. En l'època colonial, va ser dominada en gran manera per les plantacions esclavistes.

## Zona geogràfica

Les colònies del Sud van ser Virgínia, Maryland, Carolina del Nord, Carolina del Sud i Geòrgia.
El "Vell Sud" es defineix generalment en oposició al Deep South incloent Alabama, Louisiana, Geòrgia i Mississipi, i també es diferencia dels estats fronterers terrestres, com Kentucky i Virgínia Occidental i els Estats perifèrics del sud de la Florida i Texas.

## Referències

* ↑ http://books.google.cat/books?id=E6sdaAaisOoC&pg=PA66&dq=el+viejo+Sur&hl=ca&ei=2ctQTqz4D4uP4gS0xdHaBw&sa=X&oi=book_result&ct=result&resnum=5&ved=0CD4Q6AEwBA#v=onepage&q=el%20viejo%20Sur&f=false
* ↑ http://docsouth.unc.edu/
# Varmo

Varmo (friülà Vildivar) és un municipi italià, dins de la província d'Udine. L'any 2007 tenia 2.915 habitants. Limita amb els municipis de Bertiolo, Camino al Tagliamento, Codroipo, Morsano al Tagliamento (PN), Rivignano, Ronchis i San Michele al Tagliamento (VE).

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2004- | Graziano Vatri | Llista cívica |
# Vicente Francisco Pérez

Vicente Francisco Pérez fou un futbolista argentí.

## Selecció de l'Argentina

Va formar part de l'equip argentí a la Copa del Món de 1934.

## Referències

* ↑ 1934 FIFA World Cup Italy Arxivat 19-09-2011 a Wayback Machine.
# Vernadskiy (cràter)

Vernadskiy és un cràter d'impacte pertanyent a la cara oculta de la Lluna, situat darrere del terminador aquesta. Es troba a l'oest-nord-oest del cràter més petit Siedentopf. Al sud es troba Gavrilov, i molt més lluny a l'oest apareix Meggers.
* Localització de Vernadskiy (centre de la imatge)
* Cràters satèl·lit
És una formació que ha patit cert desgast. La vora exterior ha estat bombardejada per una miríada d'impactes menors, produint un perfil erosionat i irregular. Unit a la vora exterior aal nord-est jeu el cràter Florensky (anteriorment denominat Vernadskiy B), un cràter igualment desgastat. El sòl interior de Vernadskiy també està marcat per una sèrie de petits impactes, encara que en general és més planer que el terreny irregular que envolta el cràter.
En algunes fonts el nom es lletreja com Vernadskyy, Vernadskij, o Vernadsky. L'ortografia seguida en aquest article és l'adoptada per la UAI en 1970. El cràter es nomena en honor de Vladímir Vernadski, mineralogista soviètic.

## Cràters satèl·lit

Per convenció aquests elements són identificats en els mapes lunars posant la lletra en el costat del punt central del cràter que està més proper a Vernadskiy.
| Vernadskiy | Coordenades | Diàmetre |
| U | 23° 42′ N, 126° 30′ E﻿ / ﻿23.7°N,126.5°E﻿ / 23.7; 126.5﻿ (Vernadskiy U) | 37 km |
| X | 25° 54′ N, 129° 00′ E﻿ / ﻿25.9°N,129.0°E﻿ / 25.9; 129.0﻿ (Vernadskiy X) | 64 km |

## Referències

* (WGPSN), IAU Working Group for Planetary System Nomenclature. «Gazetteer of Planetary Nomenclature. 1:1 Million-Scale Maps of the Moon» (en anglès). UAI / USGS, 13-02-2013. [Consulta: 6 abril 2016].
* Andersson, L. E.; Whitaker, E. A.,. NASA Catalogue of Lunar Nomenclature (en anglès). NASA RP-1097, 1982.
* Blue, Jennifer. «Gazetteer of Planetary Nomenclature» (en anglès). USGS, 25-07-2007. [Consulta: 2 gener 2012].
* Bussey, B.; Spudis, P.. The Clementine Atlas of the Moon (en anglès). Nueva York: Cambridge University Press, 2004. ISBN 0-521-81528-2.
* Cocks, Elijah E.; Cocks, Josiah C.. Who's Who on the Moon: A Biographical Dictionary of Lunar Nomenclature (en anglès). Tudor Publishers, 1995. ISBN 0-936389-27-3.
* McDowell, Jonathan. «Lunar Nomenclature» (en anglès). Jonathan's Space Report, 15-07-2007. [Consulta: 2 gener 2012].
* Menzel, D. H.; Minnaert, M.; Levin, B.; Dollfus, A.; Bell, B. «Report on Lunar Nomenclature by The Working Group of Commission 17 of the IAU» (en anglès). Space Science Reviews, 12, 1971, pàg. 136.
* Moore, Patrick. On the Moon (en anglès). Sterling Publishing Co, 2001. ISBN 0-304-35469-4.
* Price, Fred W. The Moon Observer's Handbook (en anglès). Cambridge University Press, 1988. ISBN 0521335000.
* Rükl, Antonín. Atlas of the Moon (en anglès). Kalmbach Books, 1990. ISBN 0-913135-17-8.
* Webb, Rev. T. W.. Celestial Objects for Common Telescopes, 6ª edición revisada (en anglès). Dover, 1962. ISBN 0-486-20917-2.
* Whitaker, Ewen A. Mapping and Naming the Moon (en anglès). Cambridge University Press, 2003. 978-0-521-54414-6.
* Wlasuk, Peter T. Observing the Moon (en anglès). Springer, 2000. ISBN 1-85233-193-3.

## Vegeu també

* Llista de cràters lunars
* Selenografia
# Velden

Velden és un poble de la província de Limburg, al sud-est dels Països Baixos. Fins a l'1 de gener de 2010 pertanyia a Arcen en Velden i ara és part de Venlo.

## Centres de població

Schandelo, Bong, Vilgert, Het Vorst, De Krosselt, Hasselderheide.
# Venetie (Alaska)

Venetie és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat d'Alaska. Segons el cens del 2000 tenia 202 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Venetie tenia 202 habitants, 63 habitatges, i 48 famílies La densitat de població era de 3,7 habitants/km².
Dels 63 habitatges en un 44,4% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 27% hi vivien parelles casades, en un 30,2% dones solteres, i en un 23,8% no eren unitats familiars. En el 19% dels habitatges hi vivien persones soles l'1,6% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 3,21 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,58.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 32,2% tenia menys de 18 anys, un 17,8% entre 18 i 24, un 27,7% entre 25 i 44, un 15,3% de 45 a 60 i un 6,9% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 25 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 114,1 homes.
La renda mediana per habitatge era de 21.000 $ i la renda mediana per família de 21.429 $. Els homes tenien una renda mediana de 22.500 $ mentre que les dones 23.750 $. La renda per capita de la població era de 7.314 $. Aproximadament el 34% de les famílies i el 42,8% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Annual Estimates of the Population for Incorporated Places in Alabama». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Venetie». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 16 juliol 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Venetie». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-12. [Consulta: 16 juliol 2010].
# Villarluengo

Villarluengo és un poble situat al cor del Maestrat aragonès, a la província de Terol, enclavat al cim d'un esperó rocós al costat d'un profund barranc. Destaca l'entorn natural sobre la confluència dels rius Palomitas i Cañada, entre les serres de Garrucha, Carrascosa i la Cañada i les moles de Mujer i Mochén. En l'extens terme municipal sinclouen les entitats de població de Las Fábricas (deshabitades i on només queda un hostal) i el bonic poble de Montoro de Mezquita. Fou seu d'una comanda hospitalera enquadrada a la Castellania d'Amposta.

## Història

En 5 d'agost de 1836 fou escenari de la batalla de Villarluengo, en la que els carlins de Ramon Cabrera foren derrotats pels liberals del general Soria.

## Llocs d'interès en el nucli urbà

* El Balcón de los Forasteros. On es veu un espectacular panorama.
* L'ajuntament, obra del renaixement, construït en pedra i obra de Francisco de Gamboa (segle xvi).
* L'església parroquial dedicada a l'Assumpció. Reconstruïda el 1859 i d'estil neoclàssic-mudèjar, amb una façana impessionant de dues torres bessones.
* Les ermintes de San Bartolomé y San Cristóbal.
* Ruïnes del convent del Monte Santo construït el 1540 i destruït el 1840 durant les Guerres carlines.
* Torres i masies fortificades: Del MonteSanto, Mas de Morgue, Torre Sancho…

## Llocs d'interès paisatgístic

* El port del Cuarto Pelado (1611 m.)
* Órganos del Montoro.
* La vora del riu de la Cañada.
* El Salt de la Zorra.
* El barranc de la Hoz
* La Vall de Palomita.

## Festes i tradicions

* L'aplec de San Pedro de la Roqueta, que té lloc el diumenge més proper al 25 d'abril, amb un dinar a base de mongetes.
* El 24 de juny, Sant Joan i la festa dels joves, quan es planta el "Mayo", es canten les Albades i es balla el "Baile del Reinau".
* Del 23 al 26 d'agost tenen lloc les festes patronals en honor de San Bartolomé i la Verge del Monte Santo.

## Referències

* ↑ Calbo y Rochina de Castro, Damaso; Cabrera y Griñó, Ramón. Historia de Cabrera y de la guerra civil en Aragon, Valencia y Murcia (en castellà), 1843, p. 211.
# Villarmayor

Villarmayor és un municipi de la província de Salamanca a la comunitat autònoma de Castella i Lleó. Limita al Nord amb Ledesma, al Nord-est amb Juzbado, a l'Est amb Vega de Tirados i Golpejas, al Sud amb La Mata de Ledesma i a l'Oest amb Doñinos de Ledesma.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1991 | 1996 | 2001 | 2004 |
| 238 | 252 | 221 | 215 |

## Enllaços externs

* Enllaç a Wikisalamanca
# Vladimír Petlák

Vladimír Petlák (Kuřim, 21 de febrer de 1946 - Ústí nad Labem, 2 de febrer de 1999) fou un jugador de voleibol txec que va competir sota bandera txecoslovaca durant les dècades de 1960 i 1970.
El 1968 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Ciutat de Mèxic, on guanyà la medalla de bronze en la competició de voleibol. Quatre anys més tard, als Jocs de Múnic, fou sisè en la mateixa competició. La tercera, i darrera, participació en uns Jocs fou el 1976, a Mont-real, on fou cinquè en la competició de voleibol.
En el seu palmarès també destaquen una medalla d'or al Campionat del Món de voleibol de 1966 i dues medalles de plata al Campionat d'Europa, el 1967 i 1971. A nivell de clubs guanyà set lligues txecoslovaques i dues Copes d'Europa amb el Volejbal Brno.

## Referències

* 1 2 «Olympedia – Vladimír Petlák». [Consulta: 22 abril 2023].
* ↑ «Vladimír Petlák» (en txec). [Consulta: 22 abril 2023].
# Vågsfjorden

El Vågsfjorden és un fiord situat al sud del comtat de Troms, Noruega. El fiord es troba entre les dues illes més grans de Noruega, Hinnøya al sud i Senja al nord. El fiord es connecta amb l'Andfjorden i amb altres fiords menors. Les illes més petites de Grytøya i Sandsøya es troben al costat occidental del fiord.
Amb 46 quilòmetres de llarg el fiord flueix a través dels municipis de Harstad, Tranøy, Dyrøy, Ibestad i Skånland. La ciutat de Harstad, a la riba occidental del fiord, és conegut popularment com a Vågsfjordens perle (català: perla del fiord de Vågs).

## Referències

* ↑ Store norske leksikon. «Vågsfjorden – Troms» (en noruec). [Consulta: 20 agost 2012].
# Victoriano Taibo

Victoriano Taibo García (Santiago de Compostel·la, 1885-Vigo, 1966) fou un poeta i narrador gallec.
Galleguista de les Irmandades da Fala, la seva obra escrita abraça la poesia, la narració i el periodisme, sempre en defensa de la llengua i la cultura gallegues, activitat que va desenvolupar en el difícil context de la postguerra. Va estudiar magisteri a Compostel·la, on va contactar amb el moviment galleguista que havia aparegut amb el Rexurdimento. Després del silenci durant els anys de la Guerra Civil i d'un exili de quatre anys a Valladolid, imposat per sanció governativa a conseqüència del seu galleguisme, finalment va recalar a Vigo, on va viure fins a la seva mort.
Col·laborador habitual d’O Tío Marcos da Portela i de les principals revistes culturals i periòdics de l'època, tant de l'interior com de l'exili, va estar integrat en l'Institut d'Estudis Històrics del Minho. A més d'aquesta abundant obra escampada en diverses publicacions, Victoriano Taibo va veure editats tres títols de la seva autoria, els poemaris Abrente (1922) i Da vella roseira (1925) i el llibre de narracions Da agra aberta, contos e lêndas (1956), i va deixar inèdit Abicedo, poemas de amor e de suidade. La seva producció lírica es compara amb els trets inicials del treball poètic de Ramón Cabanillas: costumisme, lirisme i lluita. Aquesta labor com a escriptor, per la qual va aconseguir diversos premis i mencions, juntament amb l'activa dedicació a favor de la llengua i de la cultura gallegues, van impulsar el seu ingrés en la Real Academia Galega l'any 1948. El seu discurs es va titular Rosalía de Castro, precursora da fala.
Va ser un decidit defensor de la llengua gallega, que no només va usar majoritàriament en la seva obra sinó que, a més, va estudiar amb tenacitat elaborant un petit tractat de lingüística publicat en fragments en les seves col·laboracions en diversos mitjans i breument resumit en el pròleg de la seva última obra editada (Da agra aberta).
# Victory Sportif Club

El Victory Sportif Club és un club haitià de futbol de la ciutat de Port-au-Prince. Va ser fundat per Augustin R. Viau el 7 de març de 1945.

## Palmarès

* Coupe Vincent:
** 1954, 1962, 1970, 1971
* Campionat Nacional:
** 2010-11 Cl
* Copa haitiana de futbol:
** 2010
* Campionat de Port-au-Prince de futbol:
** 1960

## Referències

* ↑ «Augustin R. Viau, le père fondateur». Civil, Franck, 21-07-2011. Arxivat de l'original el 28 de març 2017. [Consulta: 27 març 2017]. (francès)
* ↑ Haiti - List of Foundation Dates
* 1 2 3 «Haiti - List of Champions». RSSSF. [Consulta: 9 febrer 2019].
* ↑ «Haiti - List of Cup Winners». RSSSF. [Consulta: 9 febrer 2019].
# Victorí (desambiguació)

Victorí (desambiguació) és el nom dels següents personatges:
* Gai Aufidi Victorí, orador romà, conseller de Marc Aureli.
* Marc Piavoni Victorí, emperador romà
* Victorí el Jove, emperador romà
* Victorí (vicari), vicari de les illes Britàniques romanes.
* Victorí de Petàvia, bisbe de Petàvia (Pettaw).
* Gai Mari Victorí, gramàtic i retòric romà
* Màxim Victorí, escriptor romà
* Victorí de Camerino, bisbe i sant.
# Vilafòrt

Vilafòrt és el nom dels següents llocs:
* Vilafòrt (Losera), municipi francès, situat al departament del Losera i a la regió de Llenguadoc-Rosselló.
* Vilafòrt (Aude), municipi francès, situat al departament de l'Aude i a la regió de Llenguadoc-Rosselló.
# Vilageriu

Vilageriu o Vilageliu és una masia de Tona (Osona) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Gran casal amb teulada a quatre vessants, de planta quadrada.
Es distingeix una segona fase de construcció a la part més alta de l'edificació que feu servir la tàpia al haver ocorregut un accident.
A la façana principal hi ha un portal dovellat datat l'any 1741, també tres balcons amb pedra treballada i una eixida amb tres obertures d'arc rebaixat. A les altres façanes també hi ha grans obertures amb pedra treballada, sense conservar l'harmonia i també afegits posteriors com la galeria a la façana esquerra.
Davant la casa hi ha una era i unes quadres i al darrere una masoveria de la mateixa casa anomenada "Cal Masover".

## Història

El casal de Vilageliu fou un dels primers nuclis de població, en llatí anomenat "Villa Gerille" consta, junt amb l'església de Sant Miquel, a l'any 948. Fou una fortificació amb categoria de Domus.
Els primitius senyors de Vilageriu foren l'arxilevita Rodulf, al comprar l'alou de Volageriu al comte Ramon Borrell (992-1018).
La Domus i la seva quadra passà durant els segles XIII i XI a les famílies Oló Castell i Santa Eugènia.
L'any 1300, Guillem Castell cedí la Domus i les seves terres, en dotació, al benefici eclesiàstic de Sant Pere del Castell de Muntanyola.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 8 «Vilageriu». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 11 octubre 2017].
# Watermael-Boitsfort

Watermael-Boitsfort (neerlandès: Watermaal-Bosvoorde) és una de les 19 comunes de la Regió de Brussel·les-Capital.
Té 24.314 habitants (l'u de gener de 2005, segons l'INS) i ocupa una superfície de 12,9 km².
Limita amb les communes d'Ixelles, Brussel·les, Uccle i Auderghem,totes situades a la Regió de Brussel·les-Capital. També limita amb les comunes de Hoeilaart, d'Overijse i de Sint-Genesius-Rode situades a Flandes.

## Burgmestres de la vila

* 1811: François Vancampenhout
* 1825: Théodore Verhaegen
* 1842: E. A. de Cartier
* 1848: Englebert Frémineur fils
* 1858: Jean-Baptiste (dit Frédéric) Depage
* 1868: Jean-Baptiste Smets
* 1870: Édouard Olivier
* 1872: Léopold Wiener
* 1891: Lambert Vandevelde
* 1893: Théophile Van der Elst (en funcions)
* 1895: Émile Van Becelaere
* 1904: Jean-Henri Delleur
* 1921: Georges Benoidt
* 1946: Jules Messine
* 1959: Jacques-Henri Wiener
* 1976: Andrée Payfa-Fosseprez (primera alcaldessa femenina de la Regió de Brussel·les)
* 1994: Martine Payfa (filla de la precedent)

## Enllaços externs

* Pàgina oficial de Watermael-Boitsfort
* Eleccions comunals a Watermael-Boitsfort (1976-2000) Arxivat 2005-02-17 a Wayback Machine.
# Waterloo Hawks

Els Waterloo Hawks foren un equip de la National Basketball League i la National Basketball Association que tenia la seva seu a Waterloo (Iowa). Els Hawks són l'única franquícia de les quatre lligues majors d'esports americans que ha sorgit d'aquest estat.
Els Waterloo Hawks es van fundar el 1948, jugant la National Basketball League, que el 1949 es va fusionar amb la seva rival Basketball Association of America, fundant la National Basketball Association. La temporada 1949-1950 la seva primera, van tenir uns resultats de 19 victòries per 43 derrotes, sent cinquens de sis a la Conferència Oest. El 1950-51, es van treslladar a la National Professional Basketball League, que no va acabar la temporada, i de la que es van considerar campions.
El seu propietari original fou P.L. "Pinkie" George.
# Vladímir Mikhàilovitx Kuznetsov

Vladímir Mikhàilovitx Kuznetsov (en rus Владимир Михайлович Кузнецов) (Moscou, 13 de maig de 1945) fou un ciclista soviètic, d'origen rus. Va combinar tant la carretera com la pista i va guanyar medalles als campionats del món d'ambdues disciplines. Va participar en dos Jocs Olímpics.

## Palmarès en pista

* 1968
** Campió de la Unió Soviètica en Persecució per equips
* 1969
** Campió del món en Persecució per equips, amb Sergeï Kuskov, Víktor Bykov i Stanislav Moskvín

## Palmarès en ruta

* 1980
** Vencedor d'una etapa a l'Olympia's Tour

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
# X Concili de Toledo

El X Concili de Toledo fou una reunió de bisbes de les províncies del Regne de Toledo que es va celebrar l'any 656.
Fou convocat pel rei Recesvint. No se saben els motius, però la inassistència dels bisbes de la Narbonense i la Tarraconense suggereix que existia certa oposició en aquestes províncies i que, en general, el clergat no acceptava de bon grat les ordres del rei (de la Bètica, on el clergat era poderós i la noblesa goda poc nombrosa, només va assistir el metropolità).
El Concili es va obrir l'1 de desembre. L'assistència total va ser de disset bisbes (tres metropolitans, Eugeni II de Toledo, Fructuós de Braga, i el de Sevilla, Fugitiu), més altres cinc bisbes que van estar representats. És dubtosa l'assistència de l'abat d'Agali, Ildefons.
En el concili es van tractar diversos temes, entre ells les penes pel trencament del jurament de lleialtat al rei per part de clergues i laics, establint-se que el culpable seria secularitzat o exiliat (al rei correspondria decidir sobre l'aplicació d'una sola de les dues penes o de les dues). En un altre cànon es fa referència a les vendes efectuades per capellans d'esclaus cristians als jueus.
Els bisbes van declarar que els clergues que en el futur es dediquessin al comerç d'esclaus cristians amb els jueus serien expulsats de l'Església. Es van redactar cànons relatius a la disciplina eclesiàstica (festes, clergues, monjos i viudes, a més del ja esmentat sobre la venda d'esclaus als jueus), i es van tractar dos assumptes interns de l'Església (la retirada del bisbe Potami a un monestir i el testament de l'abat de Dumium, Recimir).
Després d'aquest concili el rei no en va convocar cap més (encara que no consta que els prohibís legalment), amb gran disgust dels bisbes, que més tard van criticar el rei per aquest motiu.

## Enllaços externs

* http://www.benedictus.mgh.de/quellen/chga/chga_053t.htm
# Vólkhov

* Aquest article tracta sobre la ciutat. Vegeu-ne altres significats a «Vólkhov (desambiguació)».
Vólkhov (en rus Волхов) és una ciutat industrial a l'Óblast de Leningrad (Rússia), situada a 122 km a l'est de Sant Petersburg, al riu Vólkhov. Població: 46.100 hab. (estimació del 2005), 45.596 hab. segons el cens del 2002.

## Història

La ciutat sorgí durant la industrialització, a la primera part del segle xx. Vora el poble de Zvanka s'hi va construir un magatzem de trens, així com una estació del ferrocarril que connectava Sant Petersburg i Vólogda. S'executà una segona línia ferroviària al nord de l'estació, en direcció a Múrmansk, el 1916, la qual cosa va convertir l'estació en un nus ferroviari important. El 1918, començava la construcció de la planta hidroelèctrica de Vólkhov, la primera de la Unió Soviètica). El 1926 la central elèctrica començava a funcionar, i el 1932 es construïa, ben a prop, la primera planta d'alumini soviètica. El 27 de desembre de 1933, els nuclis de població que donaven servei a l'estació, a la presa i a la planta d'alumini es fusionaren amb uns quants pobles adjacents per formar la ciutat de Volkhovstroi. El 1940 la ciutat fou rebatejada amb el seu nom actual. Durant la Segona Guerra Mundial, el 1941 l'avanç alemany va ser aturat per l'exèrcit roig i el riu Vólkhov va separar les posicions soviètica i alemanya mentre la ciutat era un cap de batalla, sense que fos mai ocupada pels alemanys fins a la seva retirada el 1944.
Stàraia Làdoga, que de vegades és mencionada com la primera capital de Rússia, es localitza a 6 km al nord de la ciutat, al llarg del riu Vólkhov.

## Ciutats agermanades

Vólkhov està agermanada amb les següents ciutats:
* Mosjøen (Noruega)
* Vefsn (Noruega)
* Järvenpää (Finlàndia)
* Grovskinka (Belarús)
* Sundsvall (Suècia)

## Referències

* ↑ Гришина Л.И., Файнштейн Л.А., Великанова Г.Я. Памятные Места Ленинградской Области. Л.: Лениздат. «Волхов» (en rus), 1973. [Consulta: 28 octubre 2020].
# William Bowie

William Bowie (Annapolis Junction (Maryland), 6 de maig de 1872 - Washington DC, 25 d'agost de 1940). Va ser un geodèsic estatunidenc, continuador de Hayford, desenvolupà la teoria de la isostàsia.
Va ser educat a l'escola pública de St. John's College (Annapolis/Santa Fe), va estudiar al Trinity College (Connecticut) on va obtenir un Bachelor of Science, un màster i el títol de Doctor of Science. Va rebre títols honorífics com el Legum Doctor per part de la Universitat d'Edimburg (Escòcia) i va ser president de la International Union of Geodesy and Geophysics, així com Doctor of Science de la Universitat George Washington.
Va ser membre de l'església episcopal als Estats Units, es va casar amb Elizabeth Taylor d'Alexandria, Virgínia, el 28 de juny de 1899. Junts van tenir dos fills, William (Jr.) i Clagett. William Bowie va morir després de patir una malaltia durant tres setmanes i està enterrat al Cementiri nacional d'Arlington.
El Bowie Seamount i el Bowie Canyon, duen el nom de William Bowie. Igualment, la Medalla William Bowie és el premi més prestigiós entregat per la Unió Americana de Geofísica en el camp de la geodèsia i porta també el seu nom.

## Referències

* ↑ Captain William Bowie lehigh.edu.
* ↑ William Bowie, 1872—1940 A Biographical Memoir nasonline.org
* ↑ William Bowie: Eminent Scientist and First Chairman (1926–1940) of ASCE’s Surveying and Mapping Division ngs.noaa.gov.