OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Coleman (Florida)

Coleman és una població dels Estats Units a l'estat de Florida. Segons el cens del 2000 tenia 647 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Coleman tenia 647 habitants, 257 habitatges, i 178 famílies. La densitat de població era de 172,3 habitants per km².
Dels 257 habitatges en un 28,4% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 42,4% hi vivien parelles casades, en un 19,8% dones solteres, i en un 30,4% no eren unitats familiars. En el 24,9% dels habitatges hi vivien persones soles el 13,2% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,52 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,99.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 26,4% tenia menys de 18 anys, un 5,6% entre 18 i 24, un 29,1% entre 25 i 44, un 20,1% de 45 a 60 i un 18,9% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 40 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 89,6 homes.
La renda mediana per habitatge era de 25.500 $ i la renda mediana per família de 27.679 $. Els homes tenien una renda mediana de 27.109 $ mentre que les dones 16.429 $. La renda per capita de la població era de 12.186 $. Entorn del 19,9% de les famílies i el 22,7% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Coleman». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 2 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Coleman». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Collada de Botifarra

La Collada de Botifarra és una collada dels contraforts nord-orientals del Massís del Canigó, a 1,559,1 metres d'altitud, en el terme comunal de Pi de Conflent, a la comarca del Conflent, de la Catalunya del Nord.
Està situada en el sector nord-est del terme comunal, a llevant del poble de Pi de Conflent és a la carena que separa la vall del Còrrec de Bareu del Bac de Tonet, a ponent de la Collada de Mates Roges.

## Referències

* ↑ La Collada de Botifarra en els ortofotomapes de l'IGN
# Club Atlético Chacarita Juniors

El Club Atlético Chacarita Juniors és un club de futbol argentí de la ciutat de Villa Maipú, Partit de General San Martín a la Província de Buenos Aires.
Va ser fundat l'1 de maig de 1906 als barris de Villa Crespo i Chacarita de Buenos Aires. Després d'un període de crisi el club es refundà el 1919. L'any 1940 es traslladà a General San Martín.

## Referències

* ↑ «El segundo centenario de Chacarita Juniors» (en castellà), 19-08-2019. [Consulta: 30 abril 2023].
* ↑ «Chacarita subió a Primera: 5º ascenso del equipo de San Martín» (en espanyol europeu). Ugente 24 H. [Consulta: 30 abril 2023].

## Enllaços externs

* (castellà) Web oficial Arxivat 2017-12-21 a Wayback Machine.
* (castellà) Història
# Club Mutual Crucero del Norte

El Club Mutual Crucero del Norte és un club de futbol argentí de la ciutat de Posadas a la província de Misiones. El club fou fundat el 19 de juliol de 1989.

## Enllaços externs

* Web oficial del club Arxivat 2013-02-17 a Wayback Machine.
# Comtat de Rivalta

El comtat de Rivalta fou una jurisdicció feudal d'Itàlia, que va pertànyer als Andreasi fins que vers el 1300 el darrer comte la va cedir a Màntua a canvi de terres. El seu centre fou Rivalta, avui Rivalta sul Mincio, prop de Màntua.
# Clàssica d'Almeria 2022

La Clàssica d'Almeria 2022 fou la 37a edició de la Clàssica d'Almeria. La cursa es va disputar el 13 de febrer de 2022 i formava part del calendari de l'UCI ProSeries 2022 amb una categoria 1.Pro.
El vencedor final fou el noruec Alexander Kristoff (Intermarché-Wanty-Gobert Matériaux), que s'imposà a l'esprint a Nacer Bouhanni (Arkéa-Samsic) i Giacomo Nizzolo (Israel-Premier Tech), segon i tercer respectivament.

## Equips

En aquesta edició hi van prendre part 20 equips, nou de categoria WorldTeams i onze ProTeams:

## Classificació final

Font: ProCyclingStats :

## Referències

* ↑ «Kristoff se lleva la Clásica de Almería en un ajustado sprint y se estrena en España» (en castellà), 13-02-2022. [Consulta: 23 febrer 2022].
* ↑ «Startlist for Clasica de Almeria 2022». [Consulta: 23 febrer 2022].
# Coll de Creu Mitjana

El Coll de Creu Mitjana és una collada dels contraforts nord-orientals del Massís del Canigó, a 1.179,5 metres d'altitud, en el límit dels termes comunals de Castell de Vernet i de Saorra, tots dos a la comarca del Conflent, de la Catalunya del Nord. Està situat al límit oriental de la zona sud-oest del terme de Saorra i a l'occidental de la zona central de la meitat septentrional del terme de Castell de Vernet. És al sud de la Torre de Goà, a ponent del Pic de la Mollera del Veguer i al sud del Coll de Jou, molt proper.

## Referències

* ↑ El Coll de Creu Mitjana en els ortofotomapes de l'IGN
# Coll de Creu (el Tec)

El Coll de Creu és una collada situada a 1.472,5 m alt del límit dels termes comunals de Prats de Molló i la Presta i del Tec, a la comarca del Vallespir (Catalunya del Nord).
És en el sector central-occidental del terme del Tec, al sud-oest de Benat i al nord-oest del Coll de Sous.
Hi passa la carretera D74, ran del límit dels dos termes comunals esmentats.

## Referències

* ↑ El Coll de Creu en els ortofotomapes de l'IGN
# Coll de Fades (Erdo)

El Coll de Fades és un coll a 1.267,1 m. alt. situat en la carena que uneix Santa Coloma d'Erdo i la Bastida de Bellera, i que delimita per ponent el barranc de Sant Genís. Hi passa la carretera local de Sarroca de Bellera a Larén, i justament en el Coll de Fades es troba el trencall de la pista de terra que mena a la Bastida de Bellera.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya
# Coll de Faja

«Coll de Faja» té aquests significats:
Passos de muntanya situats a:
* Coll de Faja (Sales de Llierca)
* Coll de Faja (Vilanova de Sau)
# Consell dels Vint

Consell de Vint o Consell dels Vint és el nom amb el qual fou conegut el consell de la mercaderia de Barcelona, creat a través d'un privilegi per Joan I de Catalunya-Aragó el 1394.
El Consell de Vint era el consell a través del qual actuava el Consolat de Mar. El Consell dels Vint era format per vint consellers de la mercaderia, elegits, des del 1536, per insaculació d'entre els mercaders matriculats, una part d'entre els majors o vells, o sigui, els majors de quaranta anys, i l'altra, els joves, o majors de vint-i-cinc, els quals actuaven juntament amb els dos cònsols de mar i els dos defensors de la mercaderia. Disposava, a més, d'un advocat, un síndic i dels oficials subalterns (porters i guardes) que administraven el dret del pariatge, concedit per Joan I, amb el qual podrà organitzar la seva estructura financera. A diferència d'altres ciutats, era supeditat als consellers i al Consell de Cent. La seva composició estava formada, concretament, pel president de la Cambra i per vint cònsols, dels quals dinou eren designats pel Ple de la Cambra, a proposta del Comitè Executiu, tots ells persones de prestigi reconegut en els camps industrial, comercial i de serveis de la demarcació cameral, procurant que la representació abracés el més gran nombre de sectors empresarials. Un vintè cònsol serà el president o presidenta de la Llotja de Cereals de Barcelona, atesa la cooperació històrica d'aquesta amb el Consolat de Mar. El Consell dels Vint fou suprimit amb el decret de Nova Planta de 1716. Les seves funcions foren continuades el 1758 per la Junta de Comerç.

## Referències

* 1 2 3 «.xml Consell dels Vint». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* 1 2 «Consolat de Mar». Arxiu històric de la ciutat de Barcelona: Fons municipals. Fons Consell de la ciutat i Ajuntament modern: AHCB1-002/CCAM. Ajuntament de Barcelona. Institut de Cultura, 2012 [Consulta: 9 febrer 2020].
* 1 2 «Article 3. El Consell de Vint». Ordenança del Consolat de Mar. Arxivat de l'original el 11 d’abril 2019 [Consulta: 9 febrer 2020]. Arxivat 11 April 2019$^{[Datemismatch]}$ a Wayback Machine.
# Consell del Regne

El Consell del Regne era la denominació d'un òrgan corporatiu d'Espanya durant la dictadura de Francisco Franco, creat per la Llei de Successió en la Prefectura de l'Estat de 1947. Dins del complex institucional creat per jerarquitzar el règim (la denominada "democràcia orgànica"), era l'alt consell que assessorava al Cap de l'Estat en la presa de decisions de la seva exclusiva competència. Un antecedent del Consell del Regne és la institució del mateix nom que apareix en el Projecte de Constitució de 1929 de la Dictadura de Primo de Rivera.

## Composició

Consellers nats:
* el Tinent General de major antiguitat en actiu dels exèrcits de terra, mar i aire, per aquest mateix ordre.
* el Cap de l'Alt Estat Major.
* el Prelat de major jerarquia i antiguitat entre els quals eren procuradors en Corts.
* el President del Consell d'Estat.
* el President del Tribunal Suprem de Justícia.
* el President de l'Instituto de España.
Consellers electius, triats per votació pels grups de procuradors en les Corts Espanyoles:
* dos consellers pel Grup d'Administració Local.
* dos consellers pel Grup de Consellers Nacionals.
* dos consellers pel Grup de Representació Familiar.
* dos consellers pel Grup de l'Organització Sindical.
* un conseller pel Grup dels Rectors d'Universitats.
* un conseller pel Grup de Col·legis Professionals.
El President del Consell del Regne, era el President de les Corts Espanyoles, i era nomenat pel Cap de l'Estat a partir d'una terna de tres noms presentada pel Consell del Regne.

## Funcions

Era funció del Consell del Regne, proporcionar al cap de l'estat una terna de tres noms, perquè triés d'entre aquests un president del govern. Així mateix el cap de l'estat necessitava el Consell del Regne per a dissoldre o prorrogar les legislatures de les Corts Espanyoles, destituir al president del govern, així com moltes altres funcions.

## Presidents

* 1947 - 1965; Esteban de Bilbao Eguía
* 1965 - 1969; Antonio Iturmendi Bañales
* 1969 - 1975; Alejandro Rodríguez de Valcárcel y Nebreda
* 1975 - 1977; Torcuato Fernández Miranda Hevia
* 1977 - 1978; Antonio Hernández Gil

## Trajectòria

Durant la vida de Franco, aquest Consell era un pur formalisme, perquè l'única voluntat era la del dictador.
Amb l'arribada al tron de Joan Carles I, el Consell va facilitar el nomenament d'Adolfo Suárez com a President del Govern, encara que també alguns consellers van mostrar postures molt reaccionàries a la Reforma Política.
Les corts democràtiques van especificar que aquest òrgan quedaria dissolt després de la promulgació de la nova Constitució, en 1978.

## Enllaços externs

* Notícies sobre el "Consejo del Reino" a El País
* Llei Orgànica del Consell del Regne Arxivat 2015-01-18 a Wayback Machine.
* Miguel Ángel Medina Muñoz El Consejo del Reino, a Dialnet
# Companyia General de Tabacs de Filipines

La Companyia General de Tabacs de Filipines va ser una empresa espanyola fundada el 1881 per Antoni López i López a Barcelona. L'objecte social de l'empresa, era sobretot el cultiu, compra, fabricació, venda i explotació de tabacs de les Filipines, encara que va ampliar els seus horitzons més enllà del tabac.

## Activitats

Principalment, les seves activitats van ser:
* La recol·lecció, tractament i venda de tabac, ja sigui en branca o tractat.
* La creació de factories per al comerç d'importació.
* El transport naval de mercaderies.
* L'explotació forestal, a partir de 1892.
* El sucre i la distribució d'alcohol, a partir de 1893.
* La copra, que s'obtenia de cocos assecats al sol i a foc, dels quals s'obtenia un greix molt preuat per a l'elaboració de sabons.
* L'abacà. Una planta semblant al plàtan bananer de la qual s'obtenia una fibra elàstica més resistent que el cànem en mullar-se en aigua salada.
* El maguei. Semblant a abacà
L'empresa va participar en altres activitats motu proprio com van ser la creació de la xarxa elèctrica de Manila o de la xarxa de tramvies de la mateixa ciutat.
Atenent a la distribució, la Companyia operava en tres mercats: el peninsular; l'europeu, comerciant amb països com Regne Unit, Alemanya, Països Baixos i Portugal; i el mercat de les Filipines, resta d'Àsia i Oceania.

## Llegat

La Comissió Nacional Històrica de les Filipines va posar una placa al carrer Romualez d'Ermita, Manila el 1951. La placa elogia l'empresa per l'important paper que va exercir en el desenvolupament econòmic a les Filipines i el tracte just de la companyia als seus treballadors. També pren nota que la reconstrucció de la seva oficina central després de la Segona Guerra Mundial simbolitza el ressorgiment de l'empresa com a actor clau en el progrés del país. A la Companyia se li atribueix haver organitzat la major col·lecció filipiniana adquirida pel Govern de les Filipines.
| Placa a Ermita recordant la Companyia | Al·legoria de l'empresa. Relleu de Francesc Pagès al monument d'Antonio López, Barcelona. |

## Referències

* ↑ Vida Maritima - M. ARNUS

## Enllaços externs

* Història de l'Hotel 1898 Arxivat 2016-04-17 a Wayback Machine.
* Fons documental de la Compañía General de Tabacos de Filipinas a l'Arxiu Nacional de Catalunya.
# Constantin Fahlberg

Constantin Fahlberg (10 de desembre de 1850, Tambov, Imperi Rus - 15 d'agost de 1910, Nassau, Imperi Alemany), fou un químic rus, nacionalitzat estatunidenc i després alemany, conegut per la síntesi de la sacarina.

## Biografia

Fins a l'edat dels 11 anys estudià a Tartu, Estònia. Fahlberg rebé la formació tècnica bàsica a l'Institut Politècnic de Moscou després de la qual ingressà en la Gewerbeakademie de Berlín, estudiant amb l'eminent químic Carl Bernhard Wilhelm Scheibler. Posteriorment continuà l'aprenentatge a Wiesbaden i Leipzig, on es doctorà l'any 1873 amb una dissertació sobre l'àcid hidroxiacètic, sota la supervisió de Hermann Kolbe. Un any més tard emigrà als Estats Units i obrí a Nova York un laboratori analític especialitzat en el sucre, el qual vendria passat poc temps per a ocupar una plaça d'investigador per l'English Colonial Society, que havia reclamat els seus serveis per tal d'analitzar i avaluar les plantacions de sucre que tenia distribuïdes per les Índies Orientals i la Guaiana Britànica. Tornà el 1877 a Nova York i la firma H.W. Perot Import Firm (Baltimore) reclamà els seus serveis com especialista en l'anàlisi del sucre per tal de fer front a l'embargament que el govern dels EUA havia realitzat damunt una important tramesa de sucre, a partir de les crítiques de la seva impuresa. Fou així que conegué el químic nord-americà Ira Remsen que li facilità el seu laboratori de la Universitat Johns Hopkins per realitzar les seves investigacions.

## Obres

Fahlberg i Ira Remsen havien treballat junts durant el mes de juny de 1878 en l'oxidació de les o-toluolsulfamides, quan una nit, segons la història explicada pel mateix Fahlberg, en tornar a casa, aquest darrer es decidí a fer un mos i descobrí que el pa tenia gust dolç. Aviat comprengué que el rar tast havia de provenir d'alguna substància en la qual hagués estat treballant al laboratori i que s'havia adherit a la seva roba. Tornà furtivament entrada la nit i localitzà l'origen: el resultat de l'oxidació de la sulfonamida ortotuloena havia propiciat la síntesi d'ortobenzolsulfamida, és a dir, allò que més tard denominaria sacarina.

## Referències

* 1 2 Vallverdú, J «Marc teòric de les controvèrsies científiques:el cas de la sacarina» (Tesi doctoral). UAB [Barcelona], 2002, pàg. 187-191. Arxivat de l'original el 3 de març 2016 [Consulta: 16 abril 2010]. Arxivat 3 de març 2016 a Wayback Machine.
# Construccions de pedra seca III (l'Albi)

Les Construccions de pedra seca III és una obra de l'Albi (Garrigues) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Barraca de vinya encarada cap al sud-est, feta de pedres més petites del que és habitual en aquesta zona, potser perquè fou una de les primeres en ser construïda. La seva peculiaritat és a més, la forma quadrada de la façana, rematada per un sostre també de pedres. A l'interior hi ha una menjadora i un pedrís de pedra utilitzat per a descanser. Al exterior, al contrafort de la dreta, hi ha un recer encarat cap a l'est.

## Referències

* ↑ «Construccions de pedra seca III». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 26 febrer 2019].
# Comtat de Blekinge

Blekinge, o Blekinge län és un comtat or län del sud de Suècia. Fa frontera amb els comtats d'Escània, Kronoberg, Kalmar i el Mar Bàltic. Comprèn cinc municipis:

## Municipis

* Olofström
* Sölvesborg
* Karlshamn
* Ronneby
* Karlskrona

## Enllaços externs

* Oficina Administrativa del Comtat de Blekinge
* Consel ldel COmtat de Blekinge
* Associació Regional de Blekinge
# Comtat de Bonn

El comtat de Bonn fou una jurisdicció feudal del Sacre Imperi Romanogermànic, un dels cinc comtats a l'oest del Rin, a les terres anomenades Ripuària. Els altres quatre comtats eren Jülich, Zülpich, Eifel i Colònia. Aquest comtat no s'esmenta en la partició de territoris del 870 entre el Regne de Germània i el Regne de França.
El primer comte conegut fou Eberard, fill de Erenfred, comte de Bliesgau i comte de Charpeigne; fou comte a Keldachgau (a Francònia) vers 904 i comte de Bonn el 913. Flodoard esmenta que fou designat per Enric I d'Alemanya, per restablir la pau al ducat de Lotaríngia, però no és clar que es refereixi al mateix Eberard. Apareix en una donació al bisbat de Trèveris el 928. Va tenir tres fills: Herman, Erenfred i Eberard. El darrer fou comte de Drenthe i tronc dels comtes de Teirtebant, i Herman fou comte a Auelgau a Francònia.
Erenfred fou comte de Zülpich on apareix en un document del 24 de gener del 942. El 2 d'agost del 945 ja apareix en una donació com a comte de Bonn feta per Wicfred arquebisbe de Colònia. En una carta del 4 de maig del 947 apareix com a comte de Hattuaria i el 4 d'agost del 948 subscriu una donació com a comte de Tubalgo; el 950 és citat en una carta com a comte de Ruhr-Keldachgau (a Francònia). Hauria mort poc abans del 970. Va casar-se amb Richwara i va tenir dos fills: Herman i Erenfred. Aquest darrer fou abat de Gorze i abat de Sint-Truiden (vers 944-000).
Herman, de malnom Pusillus, s'esmenta del 10 de juny del 963 com a comte sense indicar el feu; després apareix com a comte de Bonn el 970, 975, 992 i 993; el 976 és esmentat com a comte de Gerresheim i el 981 com a comte de Zülpich. Vers 985/989 fou palgravi de Baixa Lotaríngia, i el 996 se l'esmenta com a comte d'Auelgau. És esmentat per darrer cop el 16 de juliol del 996. Fou el pare d'Ezzo que va succeir-li com a palgravi (comte palatí) de Lotaríngia. Vegeu comtat palatí de Lotaríngia.

## Llista de comtes

* Eberard I (comte de Keldachgau) 913-vers 940
* Erenfred (comte de Zülpich) vers 940-970 (comte de Hattuaria, de Tubalgo i de Ruhr-Keldachgau)
* Herman 970-996 (Herman III d'Aelgau, comte també de Gerresheim i de Zülpich.
* Palgraviat de Lotaríngia

## Nota

* ↑ Léon Vanderkindere, La formation territoriale des principautés belges au moyen-âge, Brussel·les, 1902.

## Referències

* comtat de Bonn
# Contrarellotge per equips d'Eindhoven 2007

La Contrarellotge per equips d'Eindhoven 2007, 3a i darrera edició de la Contrarellotge per equips d'Eindhoven, es va disputar el 24 de juny de 2007. La contrarellotge es va disputar pels voltants d'Eindhoven.
En aquesta prova el temps es pren sobre el 5è corredor de l'equip en passar la línia d'arribada. D'aquesta manera cal que cada equip finalitzi la prova amb un mínim de 5 corredors.
El CSC es va endur la victòria per davant del Tinkoff. La diferència entre els dos equips fou de sols 43 centèssimes de segon. L'equip Milram fou el tercer, a 13".
El Discovery Channel hauria estat el vencedor de la carrera si no hagués estat per una punxada patida per Tomas Vaitkus a l'últim kilòmetre, quan sols quedaven 5 ciclistes a l'equip estatunidenc. Això va fer que, encara que els 4 primers ciclistes milloressin el temps del CSC, no fos fins a l'entrada de Vaitkus a meta quan es tanqués el temps, quedant a 24" del primer classificat, en 4a posició.

## Classificació final
### 24.06.2007. Eindhoven, 48,6 km

| | Equip | País | Temps |
| 1 | Team CSC | Dinamarca | 53' 36" |
| 2 | Tinkoff Credit Systems | Itàlia | + 0' 01" |
| 3 | Team Milram | Itàlia | + 0' 13" |
| 4 | Discovery Channel | Estats Units | + 0' 25" |
| 5 | Liquigas | Itàlia | + 0' 31" |
| 6 | Quick Step-Innergetic | Bèlgica | + 0' 52" |
| 7 | Caisse d'Epargne | Espanya | + 0' 57" |
| 8 | Crédit Agricole | França | + 1' 00" |
| 9 | Predictor-Lotto | Bèlgica | + 1' 16" |
| 10 | AG2R Prévoyance | França | + 1' 46" |

## Composició dels equips

* 1r: Team CSC: Bobby Julich, Marcus Ljungqvist, Christian Vande Velde, Michael Blaudzun, Nicki Sorensen, David Zabriskie, Luke Roberts i Matthew Goss
* 2n: Tinkoff Credit Systems: Daniele Contrini, Salvatore Commesso, Alexander Serov, Pàvel Brut, Mikhaïl Ignàtiev, Vassil Kirienka, Ivan Rovni i Nikolai Trússov
* 3r: Team Milram: Martin Muller, Alessandro Cortinovis, Marcel Sieberg, Brett Lancaster, Andrí Hrivko, Christian Knees, Volodomir Dyudya i Niki Terpstra

## Enllaços externs

* Pàgina oficial de la cursa Arxivat 2008-01-13 a Wayback Machine. (anglès) (neerlandès)
# Coolidge (Geòrgia)

Coolidge és una població dels Estats Units a l'estat de Geòrgia. Segons el cens del 2000 tenia 552 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Coolidge tenia 552 habitants, 218 habitatges, i 137 famílies. La densitat de població era de 263,1 habitants per km².
Dels 218 habitatges en un 27,1% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 42,7% hi vivien parelles casades, en un 18,3% dones solteres, i en un 36,7% no eren unitats familiars. En el 32,1% dels habitatges hi vivien persones soles el 20,2% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,53 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,27.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 26,6% tenia menys de 18 anys, un 8% entre 18 i 24, un 27,7% entre 25 i 44, un 21,2% de 45 a 60 i un 16,5% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 37 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 71,6 homes.
La renda mediana per habitatge era de 18.750 $ i la renda mediana per família de 25.357 $. Els homes tenien una renda mediana de 21.563 $ mentre que les dones 18.068 $. La renda per capita de la població era d'11.413 $. Entorn del 22,1% de les famílies i el 22,8% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Coolidge». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 3 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Coolidge». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Concorso d'Eleganza Villa d'Este

El Concorso d'Eleganza Villa d'Este és un concurs d'elegància per cotxes clàssics i antics que s'organitza anualment als jardins de l'Hotel Villa d'Este, a la riba del llac Como, a Cernobbio, Itàlia. Es realitzà per primera vegada el 1929 i es tornà a impulsar als anys 90, després de 30 anys d'inactivitat. Actualment l'organitzen el Grup BMW i l'Hotel Villa d'Este en la segona setmana de maig. El trofeu al millor automòbil de la mostra, anomenat trofeu del Grup BMW, el decideix un jurat, i el 2014 el guanyà Albert Spiess amb un Maserati 450 S. El trofeu tradicional és la Coppa d'Oro, que és el trofeu que decideix el públic, i en l'edició de 2014 el guanyà Corrado Lopresto amb un Alfa Romeo 6C 1750 GS de 1931. Des de 2002 també hi ha un trofeu per a prototips moderns.

## Referències

* ↑ Farré, Gerard. «Concurso de Elegancia Villa d'Este». coches.net, 27-05-2014. [Consulta: 26 gener 2015].
* ↑ «Portrait d'Este». Concorso d'Eleganza Villa d'Este, 2014. Arxivat de l'original el 21 de gener 2015. [Consulta: 26 gener 2015].