OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Copa del Món de Futbol de 1966 - Grup 4

El Grup 4 de la Copa del Món de Futbol 1966, disputada a Anglaterra, estava compost per quatre equips, que s'enfrontaren entre ells amb un total de 6 partits. Els dos millors classificats passaren a jugar la segona fase, els quarts de final.

## Integrants

El grup 4 està integrat per les seleccions següents:
| Unió Soviètica | Corea del Nord | Itàlia | Xile |

## Classificació

| Pos | Equip | PJ | PG | PE | PP | GF | GC | GR | Pts | Classificació |
| 1 | Unió Soviètica | 3 | 3 | 0 | 0 | 6 | 1 | 6,000 | 6 | Avança a la segona fase |
| 2 | Corea del Nord | 3 | 1 | 1 | 1 | 2 | 4 | 0,500 | 3 | Avança a la segona fase |
| 3 | Itàlia | 3 | 1 | 0 | 2 | 2 | 2 | 1,000 | 2 | |
| 4 | Xile | 3 | 0 | 1 | 2 | 2 | 5 | 0,400 | 1 | |

## Partits
### Unió Soviètica vs Corea del Nord

| Unió Soviètica | 3–0 | Corea del Nord |
| Malofeyev 31', 88' Banishevskiy 33' | Informe | |

### Itàlia vs Xile

| Itàlia | 2–0 | Xile |
| Mazzola 8' Barison 88' | Informe | |

### Xile vs Corea del Nord

| Xile | 1–1 | Corea del Nord |
| Marcos 26' (p.) | Informe | Pak Seung-zin 88' |

### Unió Soviètica vs Itàlia

| Unió Soviètica | 1–0 | Itàlia |
| Chislenko 57' | Informe | |

### Corea del Nord vs Itàlia

| Corea del Nord | 1–0 | Itàlia |
| Pak Doo-ik 42' | Informe | |

### Unió Soviètica vs Xile

| Unió Soviètica | 2–1 | Xile |
| Porkuyan 28', 85' | Informe | Marcos 32' |
# Fountain Valley

Fountain Valley és una ciutat del Comtat d'Orange (Califòrnia). Segons el cens del 2010 tenia 58.741 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Fountain Valley tenia 54.978 habitants, 18.162 habitatges, i 14.220 famílies. La densitat de població era de 2.382,4 habitants/km².
Dels 18.162 habitatges en un 34,3% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 63,4% hi vivien parelles casades, en un 10,5% dones solteres, i en un 21,7% no eren unitats familiars. En el 16% dels habitatges hi vivien persones soles el 5,5% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 3 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,35.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 23,5% tenia menys de 18 anys, un 7,9% entre 18 i 24, un 30,1% entre 25 i 44, un 27,2% de 45 a 60 i un 11,3% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 38 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 93 homes.
La renda mediana per habitatge era de 69.734 $ i la renda mediana per família de 74.502 $. Els homes tenien una renda mediana de 50.399 $ mentre que les dones 36.089 $. La renda per capita de la població era de 26.521 $. Entorn del 3% de les famílies i el 4,3% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Fountain Valley». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 17 juliol 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Fountain Valley». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-12. [Consulta: 17 juliol 2010].
# Eníades

Eníades (en grec antic: Οἰνιάδαι, llatí: Oeniadae) era una ciutat d'Acarnània a la riba oest de l'Aqueloos, a uns 15 km de la desembocadura. Era una de les principals ciutats d'Acarnània i estava fortificada, tant per la natura com per les muralles i rodejada de maresmes, algunes de gran extensió i profunditat. El seu territori es deia Paraqueloítida, que era molt fèrtil. El nom de la ciutat, segons la tradició, derivada de l'heroi etoli Eneu.
La ciutat es menciona per primer cop el 455 aC quan va ser atacada pels messenis que havien estat expulsats de Messènia pels espartans i s'havien establert a Naupacte al final de la Tercera guerra messènica. Van ocupar la ciutat però al cap d'un any van ser atacats pels acarnanis que els van expulsar. En aquest temps la ciutat era enemiga d'Atenes i és per això que els messenis, protegits d'Atenes, la van atacar. Pèricles la va assetjar el 454 aC però no la va poder ocupar, segons Tucídides.
A la guerra del Peloponnès es va oposar a Atenes i va ser l'única ciutat d'Acarnània que va estar al costat dels espartans amb l'excepció d'Àstacos. El 429 aC Formió d'Atenes va organitzar una expedició contra les dues ciutats i va conquerir Astacos, però no va seguir cap a Eníades perquè era ja hivern i la ciutat estava protegida per les maresmes. El 428 aC la va atacar Asopi, fill de Formió, i el seu territori arrasat però no va aconseguir ocupar la ciutat. L'any 424 aC el general Demòstenes, amb l'ajut d'altres ciutats d'Acarnània, finalment va obligar a la ciutat a entrar a l'aliança atenenca. En temps d'Alexandre el Gran, els etolis la van ocupar, i es van mostrar tan cruels amb els seus habitants que Alexandre els va amenaçar amb l a seva venjança, segons diu Diodor de Sicília.
Va quedar en mans dels etolis fins a l'any 219 aC quan va passar a mans de Filip V de Macedònia, que veient la importància de la ciutat la va fortificar i la va unir amb el port amb grans muralles, diu Polibi.
El 211 aC la ciutat i la veïna Nesos va ser conquerida pels romans dirigits per Marc Valeri Leví, i retornada a la Lliga Etòlia, aliada dels romans. El 189 aC en el tractat de pau entre Roma i la Lliga, la ciutat va ser restituïda a Acarnània, com diu Titus Livi. Després d'això va desaparèixer de la història però seguia existint en temps d'Estrabó, que la considera poc habitada i situada entre Estratos i el mar. Segons ell, la ciutat ocupava un extens turó amb una forta pendent que baixava fins al riu Aqueloos.
Correspon a la moderna Tríkardho; les maresmes es diuen Lesini o Katokhi i tenen un llac principal que és l'antic Melite. Queden ruïnes interessants, com un teatre vora l'antiga ciutat i pòrtics i restes de muralles.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Oeniadae». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 13 desembre 2020].
# Neonotonia

Neonotonia és un gènere de plantes fabàcies. Té dues espècies.

## Taxonomia

* Neonotonia verdcourtii Isely
* Neonotonia wightii (Wight i Arn.) J.A.Lackey

## Enllaqços externs

* http://www.eol.org/search?q=Neonotonia&search_image=
* http://www.ipni.org/index.html
# Tuiassi

Tuiassi (en rus: Туясы) és un poble del krai de Perm, a Rússia, que en el cens del 2010 tenia 171 habitants. Hi ha tres carrers.

## Referències

* ↑ «ВПН-2010. Численность и размещение населения Пермского края» (en rus). Arxivat de l'original el 2013-08-31. [Consulta: 10 setembre 2014].
# Joan Antoni Vicent

Joan Antoni Vicent (La Vilavella, 1944) és un fotògraf de la Plana Baixa que ha publicat diversos llibres fotogràfics i ha organitzat també exposicions dels seus treballs. És germà de l'escriptor Manuel Vicent.

## Llibres

* Barcelona silencis (1999), text de Narcís Comadira i pròleg de Maruja Torres
* La Vilavella. Roda el temps (2000), text de Manuel Vicent
* Valencia del tranvía (2008), text de Manuel Vicent
* Viatge pel meu país (2012), text de Joan Garí
* La Plana. Paisatges de la memòria (2017), text de Manuel Vicent
* Borriana i la seua mar (2019), text de Joan Garí
* València. Els habitants del riu (2020), text de Joan Garí

## Referències

* 1 2 «Es publica el llibre “Borriana i la seua mar”, una visió actual i moderna del nostre poble».
* ↑ «Una muestra de fotografías de Joan Antoni Vicent muestra la Valencia de los años 50».
* ↑ «Fotografías Joan Antoni Vicent trasladan en blanco y negro a la Valencia de los años 50».
* ↑ «Barcelona silencis».
* ↑ «La Valencia del tranvía en les Corts».
* ↑ «Rememorant Joan Fuster».
* ↑ «Presentación del libro ´La Plana. Paisatges de la memòria´ de Manuel y Joan Antoni Vicent».
* ↑ «València. Els habitants del riu».
# Roerich (cràter)

Roerich és un cràter d'impacte en el planeta Mercuri de 111,67 km de diàmetre. Porta el nom del pintor rus Nikolaj Konstantinovič Roerich (1874-1947), i el seu nom va ser aprovat per la Unió Astronòmica Internacional el 2013.

## Referències

* ↑ «Roerich». Gazetteer of Planetary Nomenclature. United States Geological Survey, 15-03-2013. [Consulta: 21 juny 2017].

## Vegeu també

* Llista de cràters de Mercuri
# Francisco Lagos Cházaro

Francisco Lagos Cházaro va néixer en Tlacotalpan, Veracruz, el 30 de setembre de 1878. Va ser president convencionista de Mèxic de juny a octubre de 1915. Va morir en la ciutat de Mèxic el 13 de novembre de 1932.
Francisco Cházaro va ser advocat, síndic de l'ajuntament de Cordoba al triomf de la revolució de 1910 i més tard va ser governador del Veracruz el 1912. En 1914 es va unir a Francisco Villa i va formar part de la delegació de la Convenció Revolucionària on va ser secretari particular de Roque González Garza, a qui va substituir després de la seva renúncia a la presidència de Mèxic. El setembre del 1915 va aprovar un programa de reformes polítiques i socials de la revolució que no va aconseguir finalitzar, perquè l'assemblea va ser dissolta i millor es va dirigir a Manzanillo per embarcar-se rumb a Centreamèrica. Va tornar al país en 1920, on va exercir la seva professió d'advocat fins a la seva mort a la ciutat de Mèxic.

## Referències

* ↑ Biblioteca Digital UANL, Nuevo León, México, 1933 (castellà)
* ↑ Instituto Nacional de Estudios Históricos de México, San Ángel, México, D.F (INEHRM) (castellà)
* ↑ Gobernates de México, Panorama Editorial, 1985 (castellà)
* ↑ Gobernates de México, Editorial Universo, México, 1988 (castellà)
* ↑ Diccionario Porrúa de Historia, Biografía y Geografía de México, Porrúa, México, 1971 (castellà)
* ↑ Resumen Histórico de los Gobernanes de México, Escorpio, S.A. de C.V., México, 1989 (castellà)
# Empar Marco i Estellés

Empar Marco i Estellés (Godella, 1959) és llicenciada en Filologia Hispànica i periodista.
Va ajudar com a tècnica a la creació del Servei de la Dona de la Generalitat Valenciana. En l’àmbit de la comunicació, ha estat lingüista a Radiotelevisió Valenciana, i també ha treballat a la Universitat de València. Ha estat corresponsal de Catalunya Ràdio, l'Avui i La Vanguardia. De 2004 a 2016, ha estat delegada de Televisió de Catalunya al País Valencià. Juntament amb Esperança Camps, ha publicat Vertigen (2014), en què novel·la el tancament de Radiotelevisió Valenciana a través dels ulls d'un periodista grec que arriba a València "en un dels moments més convulsos".
El 23 de febrer de 2017 fou nomenada directora general d'À Punt Mèdia i posteriorment ratificada per les Corts Valencianes, però en 2020 el Tribunal Superior de Justícia de la Comunitat va anul·lar el nomenament, quan ja havia estat nomenat Alfred Costa i Folgado com a substitut.

## Referències

* ↑ «Empar Marco, una periodista con dos décadas de experiencia para dirigir RTVV». La Vanguardia, 23-02-2017.
* ↑ Press, Europa «Cultura.- Esperança Camps y Empar Marco novelan el cierre de Radio Televisión Valenciana en 'Vertigen'» (en castellà). europapress.es, 28-03-2014.
* 1 2 3 4 Pérez, Moisés «Empar Marco, directora de la nova RTVV». El Temps, 23-02-2017.
* ↑ Almenar, Salva «Empar Marco i Esperança Camps novel·len la fi de Canal 9». Ara, 29-03-2014.
* 1 2 Rodríguez, T. «Empar Marco serà la nova directora de RTVV». El Punt Avui, 23-02-2017.
* ↑ «Empar Marco será la directora general de la nueva RTVV» (en castellà). El Mundo.
* ↑ «Empar Marco proposa una plantilla de 500 treballadors per a la plataforma de mitjans públics valencians». [Consulta: 2 març 2017].
* ↑ L, B. «El TSJCV anula el nombramiento de Empar Marco como directora general de À Punt» (en castellà). Levante-EMV, 20-09-2023. [Consulta: 22 gener 2022].
* ↑ «Alfred Costa pren possessió com a director general d’À Punt». Comunicació 21, 09-03-2020. [Consulta: 22 gener 2022].
# Nazlıcan İnci

Nazlıcan İnci (Erzincan, 6 de març de 2000) és una esportista turca que competeix en bàdminton. Va ser campiona europea, juntament amb Bengisu Erçetin, a la categoria dobles femení al Campionat d'Europa juvenil disputat a Tallinn, Estonia, entre els dies 11 i 16 de setembre de 2018. El 2019 la mateixa parella rep medalla de plata al torneig "28th Iran Fajr International Challenge Badminton", realizzat a Teheran, 4-7 de febrer. Va rebre medalla de bronze al torneig Badminton International Junior de Suecia, el 31 d'ener de 2018.
İnci va fer la seva educació secundaria a Erzincan.

## Referències

* ↑ https://www.fanatik.com.tr/nazlican-inci-ve-bengisu-ercetin-avrupa-sampiyonu-oldu-2011168
* ↑ http://haber-24.com/tr/haberler/6460/yine-gururlandirdilar Arxivat 2019-05-26 a Wayback Machine.
* ↑ https://www.badminton.gov.tr/9-haberler/manset-haberler/1387-nazlican-inci-ve-bengisu-ercetin-den-gumus-madalya.html Arxivat 2019-05-26 a Wayback Machine.
* ↑ https://www.karar.com/erzincan/badmintoncu-nazlican-inci-turnuvadan-madalyayla-dondu-740144
* ↑ http://erzincanal.meb.k12.tr/icerikler/ogrencilerimizden-nazli-can-inci-hollandada-yapilan-badminton-musabakalarinda-ucuncu-oldu_3112983.html Arxivat 2019-05-26 a Wayback Machine.

## Vegeu també

* Özge Bayrak
* Aliye Demirbağ
* Ebru Tunalı
* Neslihan Yiğit

## Enllaços externs

* Nazlıcan İnci a BWF
* Video-entrevista amb Nazlıcan İnci (turc)
# Tvøst og spik

El tvøst og spik (també anomenat Grind og spik) és un plat típic de les illes Fèroe. Consisteix en carn de balena cap d'olla, greix i patates. Antigament, el plat era una part important de la dieta local, que mancava de productes frescos i proteïnes.
La carn es prepara de diferents maneres, ja que es pot bullir o fregir estant fresca o es pot emmagatzemar en sal (turrsaltað) o submergida en aigua molt salada (lakasaltað). També es pot congelar i preparar posteriorment, o bé es pot penjar a l'aire lliure per assecar-la. Quan es penja perquè s'assequi, es talla a rodanxes llargues (grindalikkja) i després es penja sota un sostre per protegir-la de la pluja.
El greix també es pot preparar de diferents maneres, bullit, salat o sec, però no fregit. El greix sec també serveix d'acompanyant del peix sec. La carn de balena té un color molt fosc, gairebé negre.
La tradició de menjar carn i greix de balena es remunta a molts segles enrere, ja que s'esmenta per primera vegada al Seyðabrævið, llei de regulació que data de 1298. Tenint en compte l'aïllament de les Illes Fèroe a l'Atlàntic Nord, els subministraments d'aliments d'altres països han estat tradicionalment escassos, obligant als illencs a gestionar l'alimentació amb el que la natura els ofeix. D'aquesta manera, les tradicions culinàries feroeses van evolucionar cap a l'ús de productes animals domenticats, com ara ovelles, vaques, oques, pollastres i ànecs, i productes marítims, des de tot tipus de peixos i aus marines.

## Referències

* 1 2 «Tvøst og Spik» (en anglès). Atlas Obscura. [Consulta: 25 juliol 2022].
* ↑ Walker, 1995, p. 86-88.

## Vegeu també

* Caça de balenes a les Illes Fèroe

## Bibliografia

* Walker, Harlan. Disappearing Foods: Studies in Foods and Dishes at Risk (en anglès). Oxford Symposium, 1995, p. 240. ISBN 9780907325628.
# James Avery

James LaRue Avery (Suffolk, Virgínia, 27 de novembre del 1945 − Glendale, Califòrnia, 31 de desembre del 2013) fou un actor estatunidenc. La seva interpretació més coneguda i reeixida fou el paper de l'advocat i després jutge "Philip Banks", tiet de Will Smith a la sitcom The Fresh Prince of Bel-Air (1990−96). També ha fet doblatge en diverses sèries d'animació.

## Filmografia
### Cinema

| Any | Títol | Paper | Notes |
| 1980 | The Blues Brothers | Man Dancing | No surt als crèdits |
| 1980 | The Stunt Man | | No surt als crèdits |
| 1985 | Fletch | Detectiu #2 | |
| 1985 | Appointment With Fear | Connors | |
| 1986 | Fist of the North Star | Fang | Veu |
| 1986 | The Eleventh Commandment | Larry | |
| 1986 | Vuit milions de maneres de morir (8 Million Ways to Die) | Diputat D.A. | |
| 1986 | The Ladies Club | Joe | |
| 1986 | Stoogemania | Gulch | |
| 1986 | Extremities | Guarda de seguretat | |
| 1987 | Deadly Daphne's Revenge | Detectiu Wood | |
| 1987 | Three for the Road | Clarence | |
| 1987 | Nightflyers | Darryl | |
| 1988 | License to Drive | Les' DMV Examiner | |
| 1991 | The Linguini Incident | Phil | |
| 1991 | El senyor de les bèsties 2: La porta del temps (Beastmaster 2: Through the Portal of Time) | Tinent Coberly | |
| 1991 | Shout | Midnight Rider | Veu |
| 1993 | Little Miss Millions | Agent Noah Hollander | |
| 1995 | The Brady Bunch Movie | Mr. Steve Yeager | |
| 1997 | Spirit Lost | Dr. Glidden | |
| 1998 | 12 Bucks | Slow | |
| 1998 | The Prince of Egypt | Veus addicionals | Veu |
| 1998 | You Lucky Dog | Calvin Bridges | |
| 1999 | After Romeo | | |
| 1999 | Out in Fifty | Cappy | |
| 2000 | Dancing in September | Mr. Warner | |
| 2001 | Chasing Sunsets | Mr. Burken | |
| 2001 | Honeybee | Larry Dukes | |
| 2001 | Dr. Dolittle 2 | Eldon | |
| 2002 | Wheelmen | Vicepresident | |
| 2004 | Escolta la meva veu (Raise Your Voice) | Mr. Gantry | |
| 2004 | Hair Show | Seymour Gold | |
| 2005 | Lethal Eviction | Gus | |
| 2005 | The Third Wish | George | |
| 2005 | A Christmas Wish | Saint | Curtmetratge |
| 2006 | Restraining Order | Jutge Sanderson | |
| 2006 | Think Tank | Oncle John | |
| 2006 | Danika | Teddy Johnson | |
| 2007 | Who's Your Caddy? | Caddy Mack | |
| 2007 | Divine Intervention | Rev. Matthews | |
| 2008 | His Good Will | Mr. Cooper | Curtmetratge |
| 2008 | Leave with It | Dr. Leon | Curtmetratge |
| 2009 | Let the Game Begin | Mark Hanley | |
| 2009 | Steppin: The Movie | Canceller | |
| 2010 | Stride | George | |
| 2010 | The Grind | Modelo Snipes | |
| 2012 | Valediction | Edward | Curtmetratge |
| 2014 | Wish I Was Here | Actor d'audició #2 | |
# Let It Bleed

Let It Bleed (literalment Deixa que sagni) és l'àlbum d'estudi vuitè al Regne Unit i desè als Estats Units de la banda de rock britànica The Rolling Stones. Va ser publicat el 5 de desembre de 1969 i va servir de continuació a la seva reeixida i aclamada producció Beggars Banquet, que havia estat editada l'any anterior. Marca l'inici de l'etapa de Mick Taylor com a guitarrista, en substitució de Brian Jones, guitarrista, fundador i antic líder de la banda. Jones va morir durant l'enregistrament de l'obra, un mes després de deixar de ser membre dels Stones. Taylor participa en dues cançons.
La producció va ser a càrrec de Jimmy Miller, que ja havia produït el LP anterior. Aquest àlbum concebut com un disc rock amb fortes influències blues i country. Va arribar a la tercera posició a la llista de Billboard en la categoria d'àlbums pop dels Estats Units mentre que va arribar al primer lloc en les llistes del Regne Unit. La portada surrealista de l'àlbum va ser realitzada per Robert Brownjohn inspirada per un títol provisional de l'obra, Automatic Changer ("tocadiscs automàtic"). És considerat un dels millors enregistraments de la banda ("la seva gran obra mestra" segons paraules del crític de música Stephen Davis) i l'any 2003 la revista Rolling Stone el va col·locar en el lloc 32 de la seva Llista dels 500 millors àlbums de tots els temps.

## Referències

* ↑ "Let it Bleed ... (is) among the greatest rock albums", from The Rolling Stone Illustrated History of Rock & Roll edited by Anthony ed DeCurtis, James Henke, and Holly George-Warren, page 245
* ↑ Heckman, Don «Pop: No, The Rolling Stones are Not Fascists; Mick's Not Fascist». The New York Times, 28-12-1969, p. D24 [Consulta: 21 juny 2013]. De subscripció o mur de pagament
* ↑ Billboard.com. «The Billboard 200. Let It Bleed. Chart Listing For The Week Of dic 27 1969», 2007. Arxivat de l'original el 2007-09-29. [Consulta: 25 agost 2007].
* ↑ Wyman, Bill. Rolling with the Stones, 2002.
* ↑ Davis, Stephen (2002), Rolling Stones.
* ↑ Rolling Stone. «The RS 500 Greatest Albums of All Time», 2003. Arxivat de l'original el 2013-06-21. [Consulta: 25 agost 2007].
# Roeselare

Roeselare (francès Roulers) és un municipi belga de la província de Flandes Occidental a la regió de Flandes, regat pel Mandel.

## Seccions

| # | Nom | Superfície (km²) | Població (2007) |
| I | Roeselare | 23,94 | 37.127 |
| II | Beveren | 10,59 | 5.615 |
| III V VI | Rumbeke - Rumbeke - Zilverberg - Beitem | 19,91 | 11.764 |
| IV | Oekene | 5,35 | 1.758 |
    Font: Roeselare

## Localització

* a. Oostnieuwkerke (Staden)
* b. Hooglede
* c. Gits (Hooglede)
* d. Lichtervelde
* e. Koolskamp (Ardooie)
* f. Ardooie,
* g. Kachtem (Izegem)
* h. Izegem
* i. Sint-Eloois-Winkel (Ledegem)
* j. Rollegem-Kapelle (Ledegem)
* k. Ledegem
* l. Moorslede
* m. Passendale (Zonnebeke)

## Burgmestres de Roeselare

| Nom | Vida | Mandat | Duració | Edat d'inici del mandat |
| Karel De Brouckere | 1797-1850 | 1830-1846 | 16 | 33 |
| Jacob Vermander | 1774-1852 | 1847-1852 | 5 | 73 |
| Mansueet Spillebout | 1777-1860 | 1852-1860 | 8 | 74 |
| Constant Dubois | 1796-1870 | 1860-1870 | 9 | 64 |
| Jan Mahieu-Carpentier | 1813-1886 | 1870-1886 | 16 | 57 |
| Hippoliet Spillebout | 1835-1912 | 1886-1907 | 21 | 51 |
| Jan Mahieu Liebaert | 1874-1947 | 1908-1946 | 38 | 34 |
| Jozef De Nolf | 1890-1979 | 1947-1965 | 18 | 57 |
| Robert De Man | 1900-1978 | 1965-1976 | 12 | 65 |
| Albert Biesbrouck | 1917-1981 | 1976-1981 | 4 | 59 |
| Daniël Denys | 1938-2008 | 1981-2005 | 24 | 43 |
| Luc Martens | 1946- | 2005- | - | 59 |

## Persones il·lustres

* Odiel Defraeye, ciclista.
* Guido Gezelle, escriptor.
* Freddy Maertens, ciclista.
* Valère Ollivier, ciclista.
* Albrecht Rodenbach, escriptor.
* Roger Vangheluwe, bisbe pedòfil
# Cova de Candamu

La cova de Candamu o la caverna de la penya de Candamu està situada en el concejo asturià de Candamu al poble de San Román. Està inclosa en la llista del Patrimoni de la Humanitat de la UNESCO des de juliol de 2008, dins del lloc «Cova d'Altamira i art rupestre paleolític del Nord d'Espanya».
Va ser descoberta per un paisà anomenat "El Crist" en la segona meitat del segle xix. Oficialment descoberta el 1914 i, el 1919, Eduardo Hernández Pacheco publicaria un estudi científic d'aquesta. És una cova natural amb uns seixanta metres de llarg. Cronològicament es data en 18.000 anys, en l'anomenat període solutrià, encara que es discuteix si alguns dels gravats pertanyen a moments anteriors (la "foca", ~30.000 anys), o posteriors (gravats de fauna menys freda, o punts negres, ~13.000 anys).
La cova i les seves pintures van deure tenir un sentit màgic-ritual per a aquells homes paleolítics, d'acord amb les habituals interpretacions d'aquest tipus d'art (Henri Breuil, 1877-1961), que es veuen reforçades per les investigacions arqueològiques que es van dur a terme en aquesta cova: al seu interior amb prou feines es van trobar restes ni utensilis propis d'haver fet vida dins de la cova o d'haver realitzat moltes activitats, el que suposa que les entrades que van realitzar-hi van deure ser molt limitades i en moments molt concrets. En canvi, en una coveta situada a pocs metres de la cova sí que es van trobar alguns objectes que indiquen habitatge. Tanmateix, és prudent tenir en compte que es tracta de la hipòtesi més raonable.
El vandalisme i una afluència descontrolada i irrespectuosa va produir danys irreversibles a la cova, que van fer que hagués de ser tancada perquè recuperés l'estabilitat i s'eradicaran molses i algues. La comparació dels dibuixos de l'estudi de Pacheco, de 1919, amb la cova en l'actualitat, donen testimoni del terrible dany causat.
La cova es pot dividir en:
El març de 2007 s'inaugura a Teberga el parc de la prehistòria de Teberga, que conté una reproducció de la cova realitzada per Pedro Saura i Matilde Múzquiz, professors de la Facultat de Belles Arts de la Universitat Complutense de Madrid.
Les visites estan restringides a vint persones diàries durant tres mesos i té un centre d'interpretació a l'entrada.
Existeix en el poble de San Román, a l'interior del Palau Valdés un Centre d'Interpretació de la Caverna de Candamu, obert tot l'any i amb una reproducció de part de la cova en el seu interior.

## Referències

* ↑ «Cueva de La Peña de Candamu, Ajuntament de Candamu» (en (castellà)). ayto-candamo.es. Arxivat de l'original el 23 d'agost 2012. [Consulta: 20 novembre 2012].
* ↑ «Cueva de la Peña de Candamu» (en (castellà)). asturnatura.com. [Consulta: 20 novembre 2012].