OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Drets del col·lectiu LGBT a la República Democràtica del Congo

Aquest és un article sobre els drets LGBT a la República Democràtica del Congo. Les persones lesbianes, gais, bisexuals i transsexuals a República Democràtica del Congo han d'afrontar reptes legals que no experimenten els residents no LGBT. L'activitat sexual entre persones del mateix sexe és legal.

## Lleis sobre l'activitat sexual del mateix sexe

L'activitat sexual entre persones del mateix sexe és legal a la República Democràtica del Congo. L'edat de consentiment és igual, sense distinció de sexe. Els actes homosexuals no han estat mai prohibits explícitament en la història del país. Abans de la fundació de l'estat en 1960, la República Democràtica del Congo era una colònia de Bèlgica. A Bèlgica, els actes homosexuals es va despenalitzar en 1794.
Tot i que l'activitat sexual entre persones del mateix sexe és legal, l'informe dels Drets Humans del Departament d'Estat dels Estats Units de 2010 va trobar que "l'individu que participa en exhibicions públiques d'homosexualitat ha estat sotmès a processament sota sancions públiques en el Codi Penal i en els articles de la Llei de Violència Sexual de 2006."

## Reconeixement de les relacions homosexuals

No hi ha reconeixement legal de les unions de persones del mateix sexe. El primer paràgraf de l'article 40, en l'actual Constitució de la República Democràtica del Congo, diu que "Cada individu té dret a casar-se amb la persona que triï, del sexe oposat".

## Proteccions a la discriminació

No existeix una llei contra la discriminació que protegeixi l'orientació sexual.

## Condicions de vida

L'informe dels Drets Humans del Departament d'Estat dels Estats Units de 2010 va trobar que "l'homosexualitat segueix sent un tabú cultural i, mentre l'assetjament de les forces de seguretat estatals continuava, no hi va haver informes durant l'any de policia assetjant a gais i lesbianes o perpetrant o condonant violència contra ells."

## Taula resum

| Activitat sexual legal amb el mateix sexe | (Sempre legal) |
| Mateixa edat de consentiment | (des de 2006) |
| Lleis antidiscriminació a la feina | |
| Lleis antidiscriminació en la prestació de béns i serveis | |
| Matrimoni del mateix sexe | (prohibit constitucionalment des de 2005) |
| Lleis antidiscriminació en el discurs de l'odi i la violència | |
| Reconeixement de les parelles del mateix sexe | |
| Adopció de fillastres per parelles del mateix sexe | |
| Adopció conjunta per parelles del mateix sexe | |
| Prestació de servei militar per gais i lesbianes | |
| Dret legal a canviar de gènere | |
| Accés a la fecundació in vitro per lesbianes | |
| Subrogació comercial per a parelles d'homes homosexuals | |
| Permís per donar sang als MSMs | |

## Referències

* ↑ «State Sponsored Homophobia 2016: A world survey of sexual orientation laws: criminalisation, protection and recognition». International Lesbian, Gay, Bisexual, Trans and Intersex Association, 17-05-2016. [Consulta: 19 maig 2016].
* 1 2 3 DEMOCRATIC REPUBLIC OF THE CONGO
* ↑ (francès) Constitution de la République Démocratique du Congo Arxivat 12 August 2006$^{[Datemismatch]}$ a Wayback Machine.
# Julia repetundarum

Julia repetundarum va ser una antiga llei romana establerta per Juli Cèsar l'any 59 aC que regulava el crim de suborn, i el seu càstig i establia penes més severes que les que dictaven abans les lleis. Tenia un centenar de capítols i una bona part estava destinada als magistrats que es deixaven subornar, especialment si la decisió anava dirigida a favor o en contra d'una persona concreta; també fixava penes pel que no testimoniava, el que per diners no servia a la milícia, el que denunciava falsament, i també regulava els regals que es podien rebre; establia càstigs segons el delicte, entre multa i deportació.

## Referències

* ↑ Puente u Franco, Antonio de. Historia de las leyes, plebiscitos y senadoconsultos más notables des de la fundación de Roma hasta Justiniano. Madrid: Imprenta de Vicente de Lalama, 1840, p. 71.

## Vegeu també

* Paroc, treballador pagat per l'estat romà.
# Josep Esteve i Bonet

Josep Esteve i Bonet (València, 1741 - 1802) va ser un escultor valencià. Era fill del també escultor Francesc Esteve, dit El Salat. El seu fill, Rafael Esteve i Vilella, fou un destacat gravador.
Estudià a l'Acadèmia de Belles Arts de Sant Carles, a València, on va rebre la influència dels mestres italians Miquel Àngel i Gian Lorenzo Bernini a través del mestratge del també valencià Ignasi Vergara, de qui seria un dels més destacats i fidels deixebles. Fou elegit acadèmic de Sant Carles l'any 1772. Posteriorment hi fou director d'escultura i director general (1781). L'any 1790 fou nomenat escultor de cambra honorari per Carles IV. Entre moltes altres obres va ser autor d'una Immaculada Concepció que es trobava a la Catedral de València i que fou destruïda durant la Guerra Civil. Va fer molts obres en fusta, en la manera de la imatgeria barroca tradicional, tot destacant com a escultor d'obres de temàtica religiosa.

## Obres

* Betlem del Príncep. Aquesta obra va ser un encàrrec realitzat pel rei Carles III el 1760 i estava destinat al seu fill Carles IV per a ser col·locat al Palau del Buen Retiro. Va ser realitzat en col·laboració amb José Ginés Marín. Esteve va realitzar unes 180 figures de 50 cm d'altura cadascuna.
* Sant Judes Tadeu, Sant Felip i Sant Pere (1775) que es troben a la Catedral de València.
* Sant Joan Baptista (1776) que pot contemplar-se en l'església de Xiva.
* Sant Josep (Capella de Sant Josep de la Catedral de Sevilla).
* Crist, a l'església de Iecla, Múrcia, (1800).
* Santa Anna (1773), Crist de la Bona Mort i Mare de Déu dels Dolors (1774), es podien contemplar a l'església de Santa Anna de Senyera, (Ribera Alta) però van ser destruïdes durant la Guerra Civil.
* Sant Vicent Ferrer i Sant Vicent Màrtir a la Basílica de la Mare de Déu dels Desemparats (València).
* Crist de la Defensión de Jerez de la Frontera.

## Referències i notes

* ↑ González, 2006: pàg. 15
* ↑ González Martínez Alonso, Enriqueta: Patrimonio y restauración: tecnología tradicional y tecnología actual. Universidad Politécnica de Valencia, ISBN 84-9705-963-8. Consultat el 2 d'abril de 2011.
* ↑ Manual del arte español, 2003: pàg. 708

## Bibliografia

* González Martínez Alonso, Enriqueta. Patrimonio y restauración: tecnología tradicional y tecnologı́a actual (en castellà). València: Universitat Politècnica de València, 2006. ISBN 8497059638 [Consulta: 10 setembre 2009].
* Diversos autors. Manual del arte español. Introducción al arte español (en castellà). Madrid: Sílex Ediciones, 2003. ISBN 8477370990 [Consulta: 10 setembre 2009].
# Josep Esteve i Seguí

Josep Esteve i Seguí (Manresa, 7 d'octubre de 1873 - Manresa, 4 d'octubre de 1927) fou un farmacèutic i escriptor folklorista català.
Estudià la carrera mentre treballava a la farmàcia Degollada de Barcelona, del carrer d'Avinyó. Acabà els estudis el 1896 i el 1897 recuperà la direcció de la farmàcia familiar a Manresa.
Josep Esteve i Seguí, tot i morir molt jove, és una de les personalitats importants de la vida social i cultural de Manresa al primer terç del segle xx. La rebotiga de la farmàcia Esteve, al carrer Nou de Manresa, era potser el lloc amb més inquietud intel·lectual de la ciutat, i allà s'hi reunien gent d'ideologia diversa, des de la més confessional (el metge Oleguer Miró, l'historiador Sarret i Arbós, el polític Soler i March) fins a la més oberta socialment, al seu cap potser el mateix Esteve i Seguí, o Pius Font i Quer. I tot en un marc de molt catalanisme.
Fou col·laborador, a Manresa, de l'Institut d'Estudis Catalans. Fundador i primer president del Centre Excursionista de la Comarca de Bages (1905), dirigí el butlletí de l'entitat, on publicà una interessant Paremiologia de la comarca. Fou fundador i directiu de l'Orfeó Manresà (1901), de l'Esbart Manresà de Dansaires (1909) i del diari Bages-Ciutat.
Va publicar articles de geografia comarcal i de folklore en diverses publicacions locals i de Barcelona. Va tenir una clara influència en la formació i orientació del seu fill Antoni Esteve i Subirana. Va morir d'una angina de pit, el dia 4 d'octubre de 1927, pocs dies abans de fer cinquanta-sis anys, «sense haver pogut veure l'arribada de la República», com evoca el seu fill.

## Referències

* ↑ «Josep Esteve i Seguí». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* 1 2 Corbella i Corbella, Jacint «Antoni Esteve i Subirana». Memòria. Institut d'Estudis Catalans, 2005-2006, pàg. 96-124.
* ↑ Rubí, Gemma; Vicente, Isabel. «Política i societat entre 1900 i 1931». A: Història de la ciutat de Manresa, 1900-1950. vol. II. Manresa: Caixa de Manresa, 1991, p. 6, nota 6 bis 2. ISBN 9788460602798.
* ↑ SINCA, Genís. «Aquells homes amb barba». Barcelona: Editorial Dux, 2015.
* ↑ Corbella, 2005-2006, p. 100.
# Juan Arana

Juan Arana Ezpeleta conegut literàriament com a Loramendi i amb el nom de religió de frai Joakin Bedoña (27 de gener de 1907 a Bedoña (a Arrasate), Guipúscoa - 23 de març de 1933 Donostia) va ser un escriptor basc.

## Biografia

Als 13 anys va entrar a estudiar a l'orde religiós del Caputxins a Altsasu va emmalaltir i va morir als 26 anys.
Les seves obres literàries van aparèixer a les revistes basques Zeruko Argia i Yakintza. Els seus companys literaris van ser els escriptors Lizardi, Lauaxeta i Orixe. Els poemes de Loramendi són lírics i sovint de caràcter religiós.

## Obres

* Olerki eta idatzi guztiak (1960, Itxaropena), Obra completa de Juan Arana a cura de Julen Yurre.

## Enllaços externs

* (basc) Juan Arana literaturaren zubitegian

## Referències

* Revista Lur consultada el 27 de desembre de 2011
# Jochem Hoekstra

Jochem Hoekstra (21 d'octubre de 1992) és un ciclista neerlandès que competeix professionalment des del 2012. Actualment corre per l'equip Destil-Jo Piels Cycling Team.

## Palmarès

* 2014
** 1r al Tour de Berlín i vencedor d'una etapa
** Vencedor d'una etapa a la Carpathia Couriers Path
* 2015
** 1r a l'Omloop der Kempen
** 1r a la Volta a Limburg

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Palmarès a cyclebase.nl
* Palmarès a museociclismo.it
# Josep Rubio (músic)

Josep Rubio va ser un músic i cantaire castellonenc que va nàixer a Benassal (País Valencià) a finals del S.XV.
Va entrar a cantar a la catedral de València al novembre de 1702 i va acabar aquesta feina a l'agost de 1705. En aquell moment el mossèn era Joan Miralles. Poc després, va marxar de València a Barcelona, on va seguir treballant de cantaire de la ma de Juan Miralles.

## Bibliografia

* 1 2 Ripollés Pérez, Vicente. Músicos Castellonenses (en castellà). Castelló: Sociedad Castellonense de Cultura, 1935.
# Junian

Junian fou un estat tributari protegit, un dels feus de Jodhpur, concedit com istimrari. Estava format per setze pobles del districte d'Ajmer, amb uns ingressos de 35.000 rúpies. Els seus governants eren rathors rajputs. Fou fundada per Kunwar Sujan Singh, net de Raja Madho Singh de Jodhpur que va rebre Junian i Mehrun; els seus fills es van repartir l'un Junian i l'altra Mehrun.

## Llista de thakurs

* Thakur SUJAN SINGH
* Thakur KISHAN SINGH (fill)
* Thakur RAJ SINGH (fill)
* Thakur BAKHT SINGH (fill)
* Thakur RUP SINGH (fill)
* Thakur HARNATH SINGH (fill)
* Thakur BAIRI SAL (fill)
* Thakur UMAID SINGH ?-1868 (fill)
* Rao KALYAN SINGH 1868-? (net)

## Referències

* Genealogia Arxivat 2010-02-14 a Wayback Machine.
# Junia de peregrinis

Junia de peregrinis va ser una llei de l'antiga Roma, proposada l'any 126 aC pel tribú de la plebs Marc Juni Penne, quan eren cònsols Marc Emili Lèpid i Luci Aureli Orestes, per la qual s'expulsava als peregrini de Roma; una llei de Gai Fanni Estrabó, cònsol el 122 aC, va establir les mateixes mesures pels llatins i italians, però el nom de la llei no es coneix. Una altra llei de Gai Papi, la Papia de peregrinis de l'any 65 aC repetia les mateixes mesures per persones que no tenien residència establerta a Itàlia. Per aquesta llei tanmateix, els socii podrien reclamar als seus conciutadans com a fugitius. A la llei s'hi va oposar el qüestor Gai Semproni Grac.

## Referències

* ↑ Puente y Franco, Antonio de; José Francisco Díaz. Historia de las leyes, plebiscitos y senadoconsultos más notables des de la fundación de Roma hasta Justiniano. Madrid: Imprenta de Vicente de Lalama, 1840, p. 99 [Consulta: 26 abril 2022].
# Johnson City

* No s'ha de confondre amb Johnston City.
«Johnson City» té aquests significats:
* Johnson City (Kansas).
* Johnson City (Nova York).
* Johnson City (Oregon).
* Johnson City (Tennessee).
* Johnson City (Texas).
# Pingüí de corona blanca

El pingüí papua o pingüí de corona blanca (Pygoscelis papua), es reconeix fàcilment per una banda blanca dalt del cap. Les cries tenen esquenes grises i part davantera blanca. Els adults fan de 73 a 81 centímetres d'alçada.

## Descripció

* Els mascles adults pesen com a màxim 8,5 kg i com a mínim 4,9 kg. Les femelles adultes pesen com a màxim 8,2 kg i com a mínim 4,5 kg.
* Cap, coll, gola i zones posteriors negre, amb una banda blanca per darrere del cap, des d'un ull a l'altre.
* Blanc per les zones inferiors.
* Dors de l'ala negra amb bordells blancs. Blanc per sota amb la punta negra.
* Bec roig amb el bordell superior negre. Potes taronja.
* Els immaturs són semblants, amb algunes pigues grises a la gola.

## Cria

En moltes illes subantàrtiques,les colònies principals són a les illes Malvines, Georgia del sud i Sandwich del sud i Kerguelen. També n'hi ha a la península antàrtica. En total s'estima que hi ha 300.000 parelles.
Els nius els fa en piles circulars de pedres que va recollint. Pon dos ous que junts pesen uns 500 grams i es desclouen en 34-36 dies.

## Alimentació

Crustacis, krill, els peixos només són el 15% de la seva dieta.

## Amenaces

Lleons marins, foques lleopard i orques. En terra l'ocell skua pot prendre'li els ous.

## Referències

* ↑ http://www.arkive.org/species/GES/birds/Pygoscelis_papua/more_info.html?section=factsAndStatus Arxivat 2012-07-18 at Archive.is
* BirdLife International (2004). Pygoscelis papua. Llista Vermella de la UICN, Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2006. Consultat el 5 maig 2006 (en anglès). Database entry includes a brief justification of why this species is near threatened

## Enllaços externs

* Gentoo penguins from the International Penguin Conservation Web Site
* www.pinguins.info : information about all species of penguins
# Teorema de Barban-Davenport-Halberstam

En matemàtiques, el teorema de Barban-Davenport-Halberstam és un enunciat sobre la distribució dels nombres primers en una progressió aritmètica. Se sap que en el llarg termini, els nombres primers es distribueixen de manera equitativa a través de progressions possibles amb la mateixa diferència. Els teoremes del tipus Barban-Davenport-Halberstam donen estimacions per al terme d'error, i determinen el grau d'aproximació de les distribucions uniformes.

## Enunciat

Fem que a sigui coprimer a q i
    $\vartheta (x;q,a)=\sum _{p\leq x\,;\,p\equiv a{\bmod {q}}}\log p\$
sigui un recompte ponderat de nombres primers en la progressió aritmètica a mod q. Tenim
    $\vartheta (x;q,a)={\frac {x}{\varphi (q)}}+E(x;q,a)\$
on φ és la funció φ d'Euler, i el terme d'error E és petit en comparació amb x. Prenem una suma de quadrats de termes d'error
    $V(x,Q)=\sum _{q\leq Q}\sum _{a{\bmod {q}}}|E(x;q,a)|^{2}\ .$
Llavors tenim
    $V(x,Q)=O(Qx\log x)+O(x^{2}(\log x)^{-A})\$
per a $1\leq Q\leq x$ i tots els positius A, on O és la notació O majúscula de Landau.
Aquesta forma del teorema va ser descoberta per Gallagher. El resultat de Barban només és vàlid per a $Q\leq x(\log x)^{-B}$per a alguns B depenent de A, i el resultat de Davenport-Halberstam és B = A + 5.

## Bibliografia

* Hooley, C. «On theorems of Barban-Davenport-Halberstam type». A: Surveys in number theory: Papers from the millennial conference on number theory (en anglès). Natick, MA: A K Peters, 2002, p. 75–108. ISBN 1-56881-162-4.

## Vegeu també

* Teorema de Bombieri-Vinogradov
* Conjectura d'Elliott-Halberstam
# Teopomp de Colofó

Teopomp de Colofó (en llatí Theopompus, en grec antic θεόπομπος) fou un poeta èpic grec.
Ateneu de Naucratis esmenta la seva obra sota el títol ἁρμάτιον. (Deipnosophistae IV. 183b) Vossius l'inclou a la Bibliotheca Graeca. Es coneixen dues o tres persones més amb aquest nom.

## Referències

* ↑ 3.Theopompus a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman biography and mythology. Vol. III Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 1042
# Teorema CAP

En informàtica teòrica, el teorema CAP, també conegut com a teorema de Brewer, formula que és impossible garantir simultàniament les tres característiques següents en una aplicació distribuïda:
* Consistència (tots els nodes veuen la mateixa dada al mateix temps)
* Disponibilitat (la garantia que cada petició a un node rep una resposta de si ha tingut èxit o a fallat)
* Tolerància a la partició (el sistema continua operant malgrat la partició arbitrària a causa d'errors en la xarxa)
El 2012 Brewer va aclarir alguna de les seves posicions com que el concepte "dos de tres" ("two out of three") pot ser malentès o pot induir a error i també el perquè de la definició de consistència CAP divergeix respecte a la de ACID.

## Història

El teorema va ser formulat per primer cop per l'informàtic Eric Brewer de la Universitat de Califòrnia durant la tardor de 1998. Va ser publicat com a principi CAP a l'any següent i va ser presentat per Brewer com a conjectura en el Symposium on Principles of Distributed Computing (PODC) de l'any 2000. El 2002, Seth Gilbert i Nancy Lynch del MIT van publicar una demostració formal de la conjectura de Brewer, fet que la convertia en teorema. Tanmateix, aquest darrer punt ha estat criticat.

## Referències

* 1 2 Seth Gilbert and Nancy Lynch, “Brewer's conjecture and the feasibility of consistent, available, partition-tolerant web services”, ACM SIGACT News, Volume 33 Issue 2 (2002), pg. 51-59.
* ↑ "Brewer's CAP Theorem", julianbrowne.com, Retrieved 02-Mar-2010
* ↑ "Brewers CAP theorem on distributed systems" Arxivat 2016-02-04 a Wayback Machine., royans.net
* 1 2 Eric Brewer, “CAP twelve years later: How the "rules" have changed”, IEEE Explore, Volume 45, Issue 2 (2012), pg. 23-29.
* ↑ Armando Fox and Eric Brewer, “Harvest, Yield and Scalable Tolerant Systems”, Proc. 7th Workshop Hot Topics in Operating Systems (HotOS 99), IEEE CS, 1999, pg. 174-178.
* ↑ Eric Brewer, "Towards Robust Distributed Systems"
* ↑ Mark Burgess, "Deconstructing the `CAP theorem' for CM and DevOps"

## Enllaços externs

* "A plain english introduction to CAP Theorem" Arxivat 2012-05-17 a Wayback Machine. Explains CAP and eventual consistency using examples.
* "Consistency Models in Non-Relational Databases" Arxivat 2015-05-10 a Wayback Machine. Explains CAP Theorem and eventual consistency in distributed environments.
* "Problems with CAP, and Yahoo's little known NoSQL system" Discusses PACELC, an alternative to CAP.
* "Returning Transactions to Distributed Data Stores" Arxivat 2014-02-23 a Wayback Machine. Discusses the CAP Theorem as it applies to NoSQL systems.
* "You can't sacrifice partition tolerance, by Codahale" Discusses practical implications of CAP Theorem in real world systems.
# Timbre (desambiguació)

«Timbre» té aquests significats:

## Heràldica

* Timbre (heràldica): un símbol que es posa sobre els escuts d'armes per indicar quin és el grau de noblesa de la família o de la població.

## Acústica i música

* Timbre musical: la qualitat d'un so que permet de distingir-lo dels altres que tenen idèntica natura i intensitat.

## Administració

* Sinònim per un segell que estampa l'estat en un document i que indica la quantitat que hom ha de pagar al fisc en concepte de drets.

## Mecanisme

* Timbre elèctric: aparell emprat a les cases com a avisador
Viccionari
# Timbre elèctric

El timbre elèctric o avisador elèctric és un giny electromecànic que funciona gràcies a un electroimant.

## Funcionament

Com en pot veure a la imatge del costat, quan es pressiona el polsador K el corrent elèctric flueix a través de la bobina E i esdevé un electroimant atraient la tira de metall A. Això fa que H colpegi la campana metàl·lica B, però com que al mateix temps es trenca el circuit, en baixar la tira metàl·lica A deixa d'haver contacte a S i la bobina deixa de comportar-se com un imant, per tant es restableix la posició inicial, el timbre continua sonant fins que el polsador es deixa anar.

## Història

El timbre elèctric va ser patentat el 1831 per Joseph Henry. Dues aplicacions primerenques del timbre elèctric foren el telèfon i les portes de les cases. Els primers telèfons utilitzaven timbres elèctrics per avisar que havia una trucada entrant. A les portes eren usats pels visitants per indicar la seva presència. Malgrat que encara s'utilitza, avui ha de competir amb altres tecnologies capaces de produir sons, com la reproducció de sons prèviament enregistrats a través d'un altaveu.
# Tirant lo rock

Tirant lo rock és un grup de rock en català de Vila-real (Plana Baixa). Han realitzat concerts per les comarques del nord del País Valencià i han participat en festivals com l'Aplec de la Plana o el Feslloch.
Han compartit escenari amb grups com Obrint Pas o Oprimits. Van ser guanyadors del concurs Vila-real en directe el 2008 i el 2009. El 2010 participen en el Correllengua de Castelló de la Plana i el 2011 van guanyar el concurs Rock Penat, la qual cosa els va permetre tocar davant 5.000 persones al Bloc Rock a les Festes de la Magdalena de Castelló de la Plana. El 2012 s'edità el disc Socarrats, amb nou cançons d'un rock barrejat amb sonoritats diferents i unes lletres reivindicatives. El tema que dona nom al disc narra els fets de la crema i saqueig de Vila-real l'any 1706 per les tropes borbòniques.

## Discografia
### CDs

* Socarrats - 2012
* Silencis - 2014
* Massa cops - 2015

### Videografia

* Socarrats - 2012
* Notes Per Tocar - 2014
* Nostàlgia - 2015
* Sangre Roja - 2015

## Referències

* ↑ «Entrevista Tirant lo Rock», RAC 1, 13 de juliol de 2012
* ↑ «Festa i fira de Sant Pasqual», 2009, pàgina 7
* ↑ «Gira de rock en valencià a les comarques del nord», El Punt, 11 de febrer de 2010
* ↑ «Éxito del nuevo disco del grupo Tirant lo Rock» (castellà), El Periódico’’, 30 de juny de 2012
* ↑ «Tirant lo Rock graba en Vila-real su ‘Socarrats' (castellà)», El Periódico Mediterraneo, 19 d'abril de 2012
# Resolució 701 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

La Resolució 701 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides, adoptada per unanimitat el 31 de juliol de 1991 després de recordar les resolucions anterior del Consell de Seguretat sobre el tema, així com l'estudi de l'informe del Secretari General de les Nacions Unides sobre la Força Provisional de les Nacions Unides a Líban (FPNUL) aprovada a la Resolució 426 (1978), el Consell va decidir prorrogar el mandat de la FPNUL durant sis mesos més fins al 31 de gener de 1992.
El Consell va tornar a enfrontar el mandat de la Força i va demanar al Secretari General que informés sobre els progressos realitzats en relació amb l'aplicació de les resolucions 425 (1978) i 426 (1978).

## Vegeu també

* Llista de resolucions del Consell de Seguretat de les Nacions Unides 701 a la 800 (1991 - 1993)
* Conflicte del sud del Líban (1985-2000)
* Guerra Civil Libanesa

## Enllaços externs

* PDF Text de la Resolució a UN.org
# Resolució 6 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

La Resolució 6 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides, aprovada per unanimitat el 17 de maig de 1946, va acordar que el Consell examinaria, durant una o diverses sessions que se celebrarien el següent mes d'agost, les sol·licituds d'ingrés a l'Organització rebudes pel Secretari General. També establia que les sol·licituds haurien de ser remeses a un comitè del Consell per a l'elaboració d'un informe, el qual hauria de ser presentat abans de l'1 d'agost de 1946.

## Referències

* ↑ «S/RES/6(1946)». Voting Record. United Nations Bibliographic Information System. [Consulta: 27 juliol 2010].

## Vegeu també

* Llista de resolucions del Consell de Seguretat de les Nacions Unides 1 a la 100 (1946 - 1952)

## Enllaços externs

* PDF Text de la Resolució a UN.org