OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Revista Icària

Icària és una revista en llengua catalana que es publica un cop l'any, aproximadament, des de l'Arxiu Històric del Poblenou, fundat el 1976. Aquest es tracta d'una associació sense ànim de lucre, un grup privat format per persones del barri del Poblenou, a Barcelona, que es dedica a la recerca, arxiu i difusió de dades, documents, textos i imatges sobre aquest mateix. L'entitat ofereix servei de consulta i reproduccions, edita llibres i organitza activitats relacionades amb la història i societat del barri, les quals han sigut durant molt temps i en gran manera de caràcter industrial. La divulgació es fa mitjançant exposicions, xerrades, sortides, l'espai web o diverses publicacions, de les quals destaca la Revista Icària.
Principal organisme de la revista, està integrat per quatre persones que se n'ocupen en major mesura. Tot i que els seus integrants van canviant, aproximadament des del 2015 aquests són més o menys els mateixos. Al capdavant hi trobem en Jordi Fossas Bonjoch, president de l'Arxiu Històric del Poblenou que s'ocupa personalment de la revista.
Han rebut el Premi Bonaplata que va rebre la revista Icària l'any 2017 amb el número dedicat a l'antiga fàbrica metal·lúrgica de Can Girona. Aquest premi, atorgat per l'Associació del Museu de la Ciència i de la Tècnica i d'Arqueologia Industrial de Catalunya, també reconegué la trajectòria de la revista, que va complir vint anys el mateix any. Tot i que fou el primer premi que va rebre l'Arxiu Històric del Poblenou en reconeixement de la seva publicació, fou el tercer Premi Bonaplata per la valoració del patrimoni industrial, tècnic i científic que havia guanyat l'associació. El primer fou l'any 1992 per un llibre dedicat al barri d'Icària, zona de l'actual Vila Olímpica, i el segon fou el 2009 per l'exposició feta a Poblenou titulada “Fet al Poblenou: Un recorregut visual per més de 150 anys d'història”.

## Bibliografia

* Arxiu Històric del Poblenou (2017) Quaranta anys de la memòria d'un barri. El Poblenou, Barcelona: Maria Favà Compta
* Arxiu Històric del Poblenou (2018) Icària: Poblenou amb nom de dona. El Poblenou, Barcelona: Maria Favà Compta
* Arxiu Històric del Poblenou (2019) Icària: Un camí de ferro travessa el Poblenou. El Poblenou, Barcelona: Maria Favà Compta

## Referències

* ↑ ALCÁZAR, MARTA. «Jordi Fossas: "Nos costó valorar las fábricas, pero ahora estamos orgullosos"» (en castellà), 28-12-2017. [Consulta: 29 octubre 2020].
* ↑ https://ajuntament.barcelona.cat/santmarti/ca/noticia/la-revista-icaria-rep-un-dels-premis-bonaplata-en-lany-del-25e-aniversari-de-la-prestigiosa-distincio_586873 Arxivat 2020-01-27 a Wayback Machine.
* ↑ «Premi Bonaplata per a la revista ‘Icària'», 09-02-2018. [Consulta: 29 octubre 2020].

## Enllaços externs

* Pàgina web de l'Arxiu Històric del Poblenou
* Pàgina web de l'Associació del Museu de la Ciència i de la Tècnica i d'Arqueologia Industrial de Catalunya
# Refugi Tor

El Refugi Tor -de vegades esmentat com a Base Tor - (en noruec: Forskningsstasjon Tor) és una base de recerca de camp per a observacions ornitològiques de Noruega a l'Antàrtida. Està situat a 1625 msnm en el nunatak Svarthamaren, a 200 km de la costa de la Princesa Marta a la Terra de la Reina Maud.
El refugi va ser establert en la temporada 1992-1993, i consta d'un contenidor aïllat de 3x8 m que serveix com a espai de vida i de treball. El refugi s'utilitza només durant l'estiu i l'allotjament es realitza en tendes de campanya. Noruega té una base permanent a l'Antàrtida, la Base Troll, situada a 100 km a l'oest de Tor, i de la qual depèn. Ambdues estacions són operades per l'Institut Polar Noruec.
La recerca a l'estació està centrada en la vida de les aus a les muntanyes Svarthamaren, que alberga una colònia interior d'aus marines, i la major població del món de Petrell antàrtic, amb prop de 250 000 parelles reproductores.
El refugi Tor està envoltat per una zona d'amortiment de 10 metres de diàmetre exclosa de la Zona Antàrtica Especialment Protegida ZAEP-142 - Svarthamaren, sota administració de Noruega.

## Referències

* ↑ «Institut Polar Noruec». Arxivat de l'original el 2018-06-15. [Consulta: 15 novembre 2016].
* ↑ Pla de gestió per a la Zona Antàrtica Especialment Protegida N° 142 SVARTHAMAREN

## Enllaços externs

* Official website Norwegian Polar Institute Arxivat 2009-04-01 a Wayback Machine.
* Dronning Maud Land Air Network Arxivat 2007-05-08 a Wayback Machine.
* Tor Research Station Arxivat 2011-07-23 a Wayback Machine.
# Rhabdoblennius papuensis

Rhabdoblennius papuensis és una espècie de peix de la família dels blènnids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 3,9 cm de longitud total.

## Reproducció

És ovípar.

## Hàbitat

És un peix marí de clima tropical que viu entre 0-1 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba a Papua Nova Guinea.

## Referències

* ↑ Whitley G. P., 1930. Ichthyological miscellanea. Mem. Queensl. Mus. v. 10 (pt 1). 8-31.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Bath, H., 2004: Revision of the genus Rhabdoblennius Whitley (Pisces: Blenniidae: Salariinae), with descriptions of two new species. Stuttgarter Beiträge zur Naturkunde. Serie A (Biologie). Núm. 669: 1-26.
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Breder, C.M. i D.E. Rosen, 1966. Modes of reproduction in fishes. T.F.H. Publications, Neptune City (Estats Units). 941 p.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Hardy, J.D. Jr., 2003. Coral reef fish species. NOAA\National Oceanographic Data Center. NODC Coral Reef Data and Information Management System. Estats Units. 537 p.
* Helfman, G.; Collette, B.; Facey, D. The Diversity of Fishes (en anglès). Wiley, 1997. ISBN 978-0-86542-256-8.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Springer, V.G., 1986. Blenniidae. p. 742-755. A M.M. Smith i P.C. Heemstra (editors) Smiths' sea fishes. Springer-Verlag, Berlín.
* Springer, V.: Blennies. Planes 214-217 a W.N. Eschmeyer, J. R. Paxton, editors. Encyclopedia of Fishes – 2a edició, San Diego, Califòrnia: Academic Press. Any 1994.
* Wheeler, A.: The World Encyclopedia of Fishes, 2a edició, Londres: Macdonald. Any 1985.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Rhabdamia clupeiformis

Rhabdamia clupeiformis és una espècie de peix pertanyent a la família dels apogònids.

## Hàbitat

És un peix marí, associat als esculls i de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba al Pacífic occidental central: Indonèsia.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Weber M., 1909. Diagnosen neuer Fische der Siboga-Expedition. Notes Leyden Mus. v. 31 (note 4). 143-169.
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Weber, M., 1909. Diagnosen neuer Fische der Siboga-Expedition. Notes Leyden Mus. v. 31 (note 4): 143-169.
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 FishBase (anglès)

## Enllaços externs

* BioLib (anglès)
* AQUATAB
# Oltac

Oltac (en llatí Olthacus, en grec antic ̓Ολθακός) era un cap de la tribu escita dels dandars que va servir com a general a l'exèrcit de Mitridates VI Eupator i va gaudir del favor d'aquest rei.
Més tard va desertar al camp dels romans, però segons Plutarc només era una argúcia per obtenir accés al campament de Lucul·le i així poder-lo assassinar. Fracassat en el seu intent per la intervenció de Menèdem, va retornar al camp de Mitridates.
Plutarc li dina el nom d'Olcabes (Olcabas).

## Referències

* ↑ Olthacus a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. III. Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 21
# Rians (Cher)

Rians és un municipi francès del departament del Cher, a la regió Centre - Vall del Loira. És un poble conegut per la seva producció formatgera.
# Rianxo

Rianxo és un municipi de la província de la Corunya a Galícia. Pertany a la Comarca da Barbanza. El seu nom potser prové del llatí rivus angulus, «la curvatura del riu». Limita al nord amb Lousame i Rois, a l'oest amb Boiro a l'est amb Dodro i Catoira a través del pont sobre el riu Ulla i al sud amb la ria d'Arousa.
Evolució demogràfica :
| 1900 | 1930 | 1950 | 1981 | 2004 |
| 8.277 | 9.461 | 11.120 | 12.715 | 11.582 |
| Fonts: INE i IGE (Els criteris de registre censal variaren i les dades de l'INE i de l'IGE poden no coincidir.) |||||

## Parròquies

* O Araño (Santa Baia)
* Asados (Santa María)
* Isorna (Santa María)
* Leiro (Santa María)
* Rianxo (Santa Comba)
* Taragoña (San Salvador)

## Festes Populars

A les famoses Festes de la Verge de la Guadalupe, hem d'afegir-li altra important referència en el calendari festiu de la vila, és la Festa de la Verge del Carmen, important per ser la Patrona dels mariners. I en una vila com aquesta dedicada al mar, referent obligada. Són el dia 16 de juliol i antigament es portava a terme una processó maritima, com la portada a terme per les Festes de la Verge de la Guadalupe. Una altra de les grans festes són les festes de la vila són les festes de Taragoña que són a l'agost.

## Activitat Econòmica

La seva principal activitat econòmica és la derivada de l'explotació del mar, sent una important base per als vaixells dedicats al cultiu del musclo a la Ria d'Arousa. Una altra activitat important és la sembra i recol·lecció, ja sigui per terra o des de barques, de cloïssa i escopinya de gallet que majoritàriament són destinats a la indústria conservera local i perifèrica, sobretot l'escopinya de gallet. A part del marisc, la vila també compta amb crassanes de Ribera per a la construcció i reparació de la flota present en el port.
La seva activitat turística s'ha vist incrementada en els últims anys, encara que es tracta d'un poble tranquil i fora de la rutes tradicionals. És un bon punt de partida per a fer excursions als llocs turístics més importants de Galícia, a no més de dues hores de cotxe de distància. Santiago de Compostel·la i la seva catedral amb la tomba de l'Apòstol Santiago i lloc de pelegrinatge des de l'edat mitjana, la ruta Xacobea marítima, Pontevedra, Vigo, la Costa da Morte famosa pels seus abruptes penya-segats, ...

## Rianxeiros famosos

* Alfonso Daniel Rodríguez Castelao, pare del nacionalisme gallec (1886-1950).
* Rafael Dieste, escriptor (1899-1981)
* Manuel Antonio, escriptor i poeta (1900-1930)

## Vegeu també

* A Rianxeira.

## Galeria d'imatges

* Ajuntament
* Parc i font
* Font
* Vila de Rianxo
* Cruceiro
* Monument a Rafael Dieste
# Pere I

Pere I és el nom dels següents personatges:
* Pere I de Catalunya-Aragó o Pere el Catòlic (1177 - 1213), comte de Barcelona i rei d'Aragó
* Pere I, patriarca (segle VII)
* Pere I de Bulgària (927 - 969), rei de Bulgària
* Pere I d'Hongria (1011 - 1059), rei d'Hongria
* Pere I de Savoia (1048 - 1078), comte de Savoia
* Pere I d'Aragó i Pamplona (1069 - 1104), rei d'Aragó i Pamplona
* Pere I Mauclerc o Pere I de Bretanya (1191 - 1249), duc de Bretanya
* Pere I de València o Pere el Gran (1240 - 1285), rei d'Aragó, rei de València, rei de Sicília i comte de Barcelona
* Pere I de Borbó (1311 - 1356), duc de Borbó
* Pere I de Portugal (1320 - 1367), rei de Portugal
* Pere I de Xipre (1328 - 1369), rei de Xipre
* Pere I de Castella (1334 - 1369), rei de Castella
* Pere I de Rússia (1672 - 1725), Tsar i emperador de Rússia
* Pere I de Brasil (1798 - 1834), rei de Brasil i de Portugal
* Pere I de Segòvia (fl. 589), bisbe de Segòvia
* Pere I de Sèrbia (1844 - 1921), rei de Iugoslàvia
* Pere I de Mallorca i Sardenya o Pere el Cerimoniós (1319 - 1387), sobirà de la Corona d'Aragó amb els títols de comte de Barcelona, rei d'Aragó, rei de València i de Sardenya (1336-1387)
* Pere I de Constantinoble o Pere II de Courtenay (~1165 -1219), emperador llatí nominalment del 1216 al 1219
Viccionari
# Paul Oskar Kristeller

Paul Oskar Kristeller (22 de maig de 1905, Berlín, Alemanya - † 7 de juny de 1999, Nova York, Estats Units) fou un filòsof i investigador especialista en temes relacionats amb el Renaixement, l'humanisme i els manuscrits de filòsofs d'aquest període. Se'l considera el més important dels investigadors sobre el Renaixement durant el segle xx.

## Biografia

Va cursar els estudis a la Universitat de Heidelberg, i es va doctorar el 1928 amb una tesi sobre la filosofia de Plotí. Va realitzar els seus estudis de post-doctorat a Berlín i a Friburg; allà va coincidir amb Heidegger. Als anys 30 va ensenyar com a lector d'alemany a la Scuola Normale Superiore de Pisa. El 1939, després de les lleis racials a Itàlia i a Alemanya, va haver de fugir d'Itàlia als Estats Units, on va ensenyar a la Universitat Yale i després a la Universitat de Colúmbia, on va acabar la carrera com a professor emeritus.
El tema principal de la seva producció filosòfica és l'estudi de la filosofia de l'humanisme: defensa la línia de continuïtat entre el Renaixement i l'edat mitjana. Va dedicar alguns treballs a estudiar la figura de Marsilio Ficino, Pietro Pomponazzi i Giambattista Vico, entre d'altres.
Entre el 1963 i el 1992 va elaborar una descripció particularitzada de manuscrits dels arxius d'Itàlia sobre el Renaixement. Els seus resultats són sis volums anomenats Iter italicum.

## Referències

* ↑ Paul F. GRENDLER, The European Renaissance in American life, Praeger, Westport, 2006, pág. 5: "Paul Oskar Kristeller, the dean of Renaissance scholars of the twentieth century".
# Petar Brzica

Petar "Pare" Brzica (nascut el 1917) fou un ústaixa de l'Estat independent de Croàcia (NDH) durant la Segona Guerra Mundial, guàrdia del camp de concentració de Jasenovac, on van ser exterminats nombrosos opositors, serbis, jueus i gitanos. Abans de la guerra va estudiar al Col·legi franciscà de Siroki Brijeg, a Hercegovina, i era membre de la Gran Germandat de Croats.
Va estudiar Dret a Zagreb, on es va convertir en membre de les joventuts ústaixes, arribant al grau de tinent dins el règim titella nazi de l'Estat independent de Croàcia.
Històricament és conegut com un dels responsables del camp de Jasenovac. Alguns testimonis de les seves accions narren que el març de 1943 va colpejar a un pres fins a la mort, o que va guanyar un "concurs" entre els oficials del camp, usant un ganivet de fulla corba (srbosjek), per matar el màxim nombre de presoners. Brzica hauria matat unes 1.300 persones en una nit. El Pare Brzica va rebre un rellotge d'or, una vaixella de plata, un garrí rostit i vi, entre altres articles com a premi per guanyar el concurs, i va ser anomenat "Rei dels tallacolls". Mai va ser processat per les seves activitats.

## Referències

* ↑ (anglès) Milan Bulajić, Svetlana Šarčević i Jelena Popović, Jasenovac: The Jewish Serbian Holocaust (the Role of the Vatican) in Nazi-Ustasha Croatia (1941-1945), p. 215 Fund for Genocide Research (2002)
* ↑ (croat) Dušan Sindik, Sećanja Jevreja na logor Jasenovac (Els records dels Jueus en el camp de Jasenovac), p. 154, Unió de Comunitats Jueves de Iugoslàvia, 1972
* ↑ «Punt d'informació de Jasenovac». Arxivat de l'original el 2011-11-19. [Consulta: 18 gener 2010].
* ↑ (croat) Siniša Ivanović, Špijun u mantiji (Espia en el mantell), p. 78, Nova knjiga Belgrade, 1987
* ↑ (anglès) Barry M. Lituchy, Jasenovac and the Holocaust in Yugoslavia Jasenovac Research Institute, New York (2006)
* ↑ (croat) Nikola Nikolić, Taborišče smrti - Jasenovac, p. 293, 1969
* ↑ Blum, Howard. Wanted!: The search for Nazis in America (en anglès). Timbuktu: Quadrangle/New York Times Book Co., 1977, pàg. 163. ISBN 0-67167-607-5.
* ↑ Greenhalgh, Alan. The Glass Half Full (en anglès), p.68. ISBN 0977584410.
# Peix espàtula xinès

El peix espàtula xinès (Paephurus gladius) és una espècie de peix extint actinopterigi de l'ordre dels acipenseriformes. Assolia els 25 quilos de pes i dos metres de longitud i era un gran peix de riu. Aquesta espècie vivia en les aigües del Iang-Tsé, a la Xina. El 9 de gener de 2020 va ser declarada extinta segons experts xinesos. El 22 de juliol de 2022 la UICN va declarar oficialment l'extinció de l'espècie.

## Referències

* ↑ «Psephurus gladius summary page» (en anglès). [Consulta: 11 novembre 2019].
* ↑ Zhang, Hui; Jarić, Ivan; Roberts, David L.; He, Yongfeng; Du, Hao «Extinction of one of the world's largest freshwater fishes: Lessons for conserving the endangered Yangtze fauna» (en anglès). Science of The Total Environment, 710, 25-03-2020, pàg. 136242. DOI: 10.1016/j.scitotenv.2019.136242. ISSN: 0048-9697.
* ↑ «Chinese Paddlefish and wild Yangtze Sturgeon extinct - IUCN» (en anglès). Reuters.com, 22-07-2022. Arxivat de l'original el 23 juliol 2022. [Consulta: 22 juliol 2022].
# Petaure d'Abid

El petaure d'Abid (Petaurus abidi) és una espècie de marsupial de la família dels petàurids. És endèmic de Papua Nova Guinea i el seu hàbitat natural és la sabana seca.

## Referències

* ↑ Groves, Colin. Wilson, D. E.; Reeder, D. M. (editors). Mammal Species of the World (en anglès). 3a edició. Johns Hopkins University Press, 2005, pàg. 45. ISBN 0-801-88221-4. (anglès)
* ↑ Leary, T.; Wright, D.; Hamilton, S.; Singadan, R.; Menzies, J.; Bonaccorso, F.; Salas, L.; Dickman, C.; Helgen, K. Petaurus abidi. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 28 desembre 2008.
Espècies vivents de diprotodonts :
Regne Animalia · Embrancament Chordata · Classe Mammalia · Infraclasse Metatheria :
Subordre Vombatiformes :
Subordre Phalangeriformes (continua més avall) :
Subordre Phalangeriformes (continua més amunt) :
Subordre Macropodiformes (continua més avall) :
Subordre Macropodiformes (continua més amunt) :
# Phytophthora ramorum

Phytophthora ramorum és un patogen de les plantes, és un oomicet que causa la mort sobtada dels roures (sudden oak death (SOD)). Els seus efectes devastadors es presenten a Califòrnia, Oregon i a Europa. Els símptomes inclouen xancres als troncs, defoliació i en molts caos la mort de l'arbre.
P. ramorum també infecta moltes altres espècies de plantes com Rhododendron, Viburnum, i Pieris. Les espores del fong es poden ransmetre per l'aigua de la pluja.
P. ramorum va ser citat per primera vegada el 1995 potser a partir de la introducció d'espècies exòtiques. Hi ha molt pocs mecanismes de control de la malaltia.

## Referències

* ↑ Grünwald, N. J.; Garbelotto, M.; Goss, E. M.; Heungens, K.; Prospero, S. «Emergence of the sudden oak death pathogen Phytophthora ramorum». Trends in Microbiology, 20, 3, 2012, pàg. 131–138. DOI: 10.1016/j.tim.2011.12.006. PMID: 22326131.

## Enllaços externs

* www.suddenoakdeath.org, California Oak Mortality Task Force
* Phytophthora ramorum Arxivat 2014-02-21 a Wayback Machine., UK Department for Environment, Food and Rural Affairs
* Sudden Oak Death, Center for Invasive Species Research
* Species Profile- Sudden Oak Death (Phytophthora ramorum), National Invasive Species Information Center, United States National Agricultural Library. General information and resources for Sudden Oak Death.
* Gallery of Pests — Sudden Oak Death Syndrome, Don't Move Firewood
# Peter Högl

Peter Högl (nascut el 19 d'agost de 1897 - mort el 2 de maig de 1945) va ser un oficial alemany amb el rang de SS-Obersturmbannführer (tinent coronel) que va passar un temps al refugi de Hitler a Berlín (Führerbunker) al tombant de la Segona Guerra Mundial.
Högl va néixer prop de Dingolfing, a Baviera. Després de deixar l'escola va treballar com a moliner a Landshut fins que es va unir al 16 Regiment d'Infanteria de Baviera el 1916, on va estar en servei actiu durant la Primera Guerra Mundial i aconseguir el rang de sotsoficial. Va deixar l'exèrcit el 1919 i va ser contractat per la policia de Baviera on treballaria fins al 1932.
Es va afiliar a la SS i va ser integrat en la guàrdia personal d'Adolf Hitler el 1933. Va obtenir el rang de SS-Obersturmführer (primer tinent) el 1934. Des de l'abril de 1935 fou diputat de Johann Rattenhuber al Reichssicherheitsdienst (Servei de Seguretat del Reich-RSD) i va ser nomenat cap del departament responsable de la protecció personal de Hitler. Va ser a Berlín des de novembre de 1944 com a Director Penal i després va passar un temps al Führerbunker situat a sota de la Cancelleria del Reich, al centre de Berlín.
El 28 d'abril de 1945, es va descobrir que Heinrich Himmler intentava de negociar una rendició amagada amb els als aliats occidentals a través de comte Folke Bernadotte de Suècia. Högl va ser enviat per trobar l'home d'enllaç de Himmler a Berlín, l'SS-Gruppenführer (Tinent General) Hermann Fegelein, que havia deixat el búnquer. Fegelein fou detingut al seu apartament, aparentment preparant-se per fugir de Berlín amb la seva amant d'Hongria a Suècia o Suïssa. Fegelein havia dipositat diners i posseïa passaports falsos, i roba de civil. Fegelein, era el concunyat d'Eva Braun. Hitler va ordenar una cort marcial contra Fegelein. El General Wilhelm Mohnke va presidir el tribunal que, a més contava amb els Generals Johann Rattenhuber, Hans Krebs i Wilhelm Burgdorf. On el van condemnar a mort.
Després de la mort de Hitler, Hoglan va ajudar a portar el seu cos des del búnquer al jardí, on va ser testimoni de la seva incineració i després es va unir al grup que va fugir del búnquer. Va ser ferit al cap, mentre era al Pont de Weidendamm i va morir de les ferides amb 47 anys el 2 de maig de 1945.

## Referències

* ↑ «LTC Peter Högl (1897-1945)». Find A Grave. [Consulta: 6 setembre 2018].