OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Club Atlético Tucumán

El Club Atlético Tucumán és un club de futbol argentí de la ciutat de San Miguel de Tucumán.

## Història

El club va ser fundat el 27 de setembre de 1902, essent el club més antic de la província de Tucumán, rebent per això el sobrenom dels degans. Ha jugat 9 cops a la màxima categoria del futbol argentí, 9 d'elles entre 1973 i 1981, i l'altre el 1984. La seva millor actuació fou la semifinal del campionat Nacional el 1979.

## Palmarès
### Torneigs locals i regionals

* Liga de Clubes (1):
** 1911
* Liga Tucumana de Fútbol (primera) (3):
** 1915,1916, 1916
* Unión Tucumana de Fútbol (1):
** 1918
* Federación Tucumana (21):
** 1920, 1921, 1924, 1927, 1930, 1935, 1937, 1938, 1942, 1951, 1957, 1958, 1959, 1960, 1961, 1962, 1963, 1964, 1972, 1973, 1975
* Liga Tucumana de Fútbol (7):
** 1977, 1978, 1979, 1983, 1986, 2003, 2016.
* Torneo de clasificación y selección (2):
** 1967, 1968
* Torneo de Competencia (8):
** 1926, 1939, 1944, 1945, 1946, 1951, 1953, 1957
* Campeonato de Honor (13):
** 1935, 1936, 1937, 1938, 1939, 1944, 1952, 1954, 1956, 1957, 1958, 1959, 1963.
* Torneigs Regionals (10):
** 1973, 1974, 1975, 1976, 1978, 1979, 1980, 1981, 1984.

### Torneigs nacionals

* Campeón de Campeones Torneo de la República:
** 1959
* Torneo Argentino A (2):
** Clausura 2004, 2008
* Primera "B" Nacional :
** 2008-09

### Torneigs amistosos

* Copa Centenario Tucumán: 1916
* Copa Leandro N.Alem (4): 1936, 1937, 1940, 1944
* Copa King's (SE): 1970
* Cuadrangular Jardín de la República: 1974
* Copa Mes de la Patria: 1979
* Copa Pálpitos Deportivos: 2007

## Estadi

L'estadi fou construït el 1922 amb una capacitat original per a 5.000 espectadors. Fou inaugurat el 25 de maig del citat any. El nom de l'estadi José Fierro està dedicat a un ex president del club. Està situat al nord de la ciutat, al Barrio Norte, a la intersecció dels carrers 25 de Mayo i República de Chile. Actualment té capacitat per a 32.700 persones.

## Jugadors destacats

Futbolistes que han jugat un mínim de 50 partits per al club, han establert algun rècord o han estat internacionals amb la seva selecció.
| Ricardo Villa (1974~76) Jorge Pellegrini (1976) Víctor Hugo Jiménez (1980~83, 1983~85, 1988~89) Raúl Aredes (1983~89, 2001) José Daniel Ponce (1984) Hugo Corbalán (1989~91, 2002~03) Fernando Moner (1995~96) Pedro Monzón (1995~96) Marcelino Galoppo (1998~99) | Miguel Rimba (1998~99) Óscar Ferro (2000) Hugo Guerra (2001) Federico Martorell (2004~05) Luis Pulga Rodríguez (2003~present) Claudio Sarría (2005~present) Lucas Ischuk (2007~present) Josemir Lujambio (2008~09) Fabio Escobar (2009~present) |

## Enllaços externs

* Club Atlético Tucumán - Lloc web oficial
* Decaweb Arxivat 2011-05-31 a Wayback Machine. (castellà)
# Miquel Espinós Curto

Miquel Espinós Curto (Tivenys, Baix Ebre, 12 de gener de 1947 - Badalona, Barcelonès, 16 de març de 2006) fou un ciclista en pista català.
Format a la Penya Ciclista Baix Ebre, va practicar el ciclisme en carretera i el 1966 va decantar-se en curses de sis dies i pel ciclisme en pista, especialment en persecució individual i per equips. L'any 1968 va fitxar pel Picadero Damm, guanyant algunes proves provincials. En pista, va ser quatre vegades campió d'Espanya de persecució individual entre 1972 i 1975.
Va poder participar en els Jocs Olímpics de Múnic en la modalitat de persecució en què va acabar 17è. Els seus majors èxits foren als Campionats del món de ciclisme en pista en què va aconseguir dues medalles en la modalitat de Mig fons darrere motocicleta. Es va retirar el 1976 i se li va concedir la Medalla al mèrit esportiu.
Com a homenatge pòstum, el Club Ciclista Jesús organitza anualment una trobada cicloturista que pren el seu nom de Memorial Miquel Espinós.

## Palmarès

* 1972
** Campió d'Espanya de persecució
* 1973
** Campió d'Espanya de persecució
* 1974
** Medalla de Bronze als Campionat del món de Mont-real en Mig fons darrere moto amateur
** Campió d'Espanya de persecució
** Campió d'Espanya en Madison
** Campió d'Espanya darrere moto
* 1975
** Medalla de Plata als Campionat del món de Rocourt en Mig fons darrere moto amateur
** Medalla de Plata als Jocs del Mediterrani d'Alger en persecució per equips.
** Campió d'Espanya de persecució
** Campió d'Espanya darrere moto
* 1976
** Campió d'Espanya darrere moto

## Referències

* ↑ «Miquel Espinós Curto». Enciclopèdia de l'esport català. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Maigí, Vicky. «Diumenge se celebra la XVI Trobada Cicloturista de Jesús. Memorial Miquel Espinós». Canal 21 Ebre, 11-12-2019. [Consulta: 4 juny 2020].

## Bibliografia

* Joan i Matas, Francesc. Olímpics tarragonins. La història dels 28 esportistes del Camp de Tarragona i de les Terres de l'Ebre que han participat en els Jocs. Cossetània Edicions, 2008, p. 142-146. ISBN 9788497913805.

## Enllaços externs

* Fitxa de Miquel Espinós Curto - Sitio del Ciclismo
# Monarca del paradís del Congo

El monarca del paradís del Congo (Terpsiphone rufocinerea) és un ocell de la família dels monàrquids (Monarchidae).

## Hàbitat i distribució

Habita els boscos del sud del Camerun, Guinea Equatorial, sud-oest de la República Centreafricana, nord-est de Gabon, República del Congo, sud-oest, oest, sud, nord i nord-est de la República Democràtica del Congo i nord-oest i oest d'Angola.

## Taxonomia

Alguns estudis demostren que és una espècie molt propera genèticament al monarca del paradís africà (Terpsiphone viridis)

## Referències

* ↑ «Monarca del paradís del Congo». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 10/05/2023(català)
* ↑ P-H Fabre, M Irestedt, J Fjeldså, R Bristol, JJ Groombridge, M Irham i KA Jønsson. 2012. Dynamic colonization exchanges between continents and islands drive diversification in paradise-flycatchers (Terpsiphone, Monarchidae). Journal of Biogeography 39: 1900–1918.
# Anna Girò

Anna Girò, també coneguda com a Anna Giraud «La Mantovana», va ser el nom artístic d'Anna Maddalena Teseire (Màntua, Llombardia, c. 1710 o 1711 - c. 1748), una contralto italiana, coneguda per les seves col·laboracions amb el compositor Antonio Vivaldi, per la qual va escriure diversos papers operístics.

## Vida i carrera

Girò va néixer a Màntua, filla d'un barber i fabricador de perruques francès. Va començar a estudiar amb Antonio Vivaldi al voltant de 1720. Va fer el seu debut a Treviso la tardor de 1723, i el 1724 va debutar en l'escenari de Venècia, amb l'obra Laodice de Tomaso Albinoni.
Les seves col·laboracions amb Vivaldi van començar amb l'òpera Dorilla en Tempe el 1726. Anna, juntament amb la seva germanastra major Paolina, van passar a formar part de la comitiva de Vivaldi i el van acompanyar regularment en els seus molts viatges.
Tant els contemporanis de Vivaldi, que era sacerdot catòlic, com diversos estudiosos moderns han especulat sobre la naturalesa de la relació entre Vivaldi i Girò, però no hi ha cap evidència que indiqui que hi hagués res més enllà de l'amistat i la col·laboració professional. Encara que Vivaldi va ser qüestionat per la seva relació amb Anna Girò, va negar rotundament qualsevol relació romàntica en una carta al seu patró Bentivoglio, datada el 16 de novembre de 1737, i va insistir que la seva relació era purament artística.
Girò va ser prima donna en desenes d'actuacions a través de la seva carrera. Va continuar la seva reeixida carrera artística fins al 1748, quan, després de cantar durant el carnestoltes a Piacenza, es va casar amb el comte Antoni Maria Zanardi Landi, vidu, i es va retirar de l'escena.

## Notes

* ↑ The Chamber Cantatas of Antonio Vivaldi.
* ↑ Michael Talbot, Vivaldi (Londres: J.M. Dent & Sons, Ltd, 1978), 67.
* ↑ Heller, Karl (1997).
* ↑ Michael Talbot, Vivaldi (Londres: J. M. Dent & Sons, Ltd, 1978), 66.

## Bibliografia

* Vivaldi's Muse de Sarah Bruce Kelly, Bel Canto Press 2011, ISBN 978-0-9836304-0-1
* The Red Priest's Annina de Sarah Bruce Kelly, Bel Canto Press 2009, ISBN 978-0-578-02565-0
# Anna Girón de Rebolledo

Ana Girón de Rebolledo (València - Barcelona, segle xvi) va ser una noble valenciana, reconeguda per haver cuidat de la publicació de les obres, Las obras de Boscán con algunas de Garcilaso de la Vega, del seu marit Joan Boscá.

## Biografia

Ana Girón de Rebolledo va ser una dama valenciana, pertanyent a la família dels barons d'Andilla, que va viure al segle xvi. Va ser l'esposa de Joan Boscà amb el qual segellà capítols matrimonials en 1539 i amb el qual va tenir tres filles (Mariana, Violante i Beatriz).
Ha passat a la història per tenir un paper essencial en la publicació en 1543 de Las obras de Boscán con algunas de Garcilaso de la Vega. Per tant, en bona part, a ella es deu que l'obra d'aquests autors hagi arribat fins als nostres dies.

## Referències

* ↑ Datos biográficos de Juan Boscán Almogáver. Biblioteca virtual Miguel de Cervantes
* ↑ «Datos biográficos de Juan Boscán Almogáver». Cervantesvirtual.com. [Consulta: febrer 2015].
* ↑ «baronia d'Andilla». Enciclopedia.cat. [Consulta: febrer 2015].
* ↑ «Joan Boscà i Almugàver, poeta i prosista renaixentista i senyor del Castell de Cubelles». Cubelles.cat. [Consulta: febrer 2015].
# Club Patín Cerceda

El Clube Patín Cerceda és un equip d'hoquei sobre patins de Cerceda, Galícia.
Oficialment el club es va crear l'any 2009 després que el segon equip del Liceo de La Coruña ascendís a l'OK Lliga al final de la temporada 2008-09. En no poder competir dos equips del mateix club en una mateixa categoria es va crear aquesta entitat amb seu a Cerceda, i posteriorment el Liceo li va cedir la plaça de la màxima categoria que havia aconseguit el Liceo B. Diversos jugadors i l'entrenador del Liceo B van passar a formar part d'aquest club i es va completar la plantilla amb nous fitxatges.
El Liceo B ja s'havia anomentat Cerceda Liceo Hockey Club des de l'any 2008, quan el Concello de Cerceda va decidir patrocinar-lo.

## Enllaços externs

* Web oficial Arxivat 2013-08-31 a Wayback Machine.
# Angelo Panzini

Angelo Panzini (Lodi, 22 de novembre de 1820 - Milà, 27 de febrer de 1886) va ser un compositor i flautista italià.

## Biografia

Va començar a estudiar música i flauta amb Gaetano Corticelli i es va graduar a Milà amb Giuseppe Rabboni. Compositor prolífic i sobretot incansable "parafrasejador" d'òperes del segle xix, es va ocupar de l'acompanyament de piano dels estudis op. 31 de Giulio Briccialdi i algunes paràfrasis d'òpera d'Emanuele Krakamp. També s'ha de recordar com a compositor de Risorgimento i música d'inspiració patriòtica. Va ser professor d'harmonia al Conservatori de Milà, i un dels seus alumnes fou Luigi Mapelli. La major part de la seva música, publicada pels editors milanesos Domenico Vismara, Martinenghi, Tito Ricordi, Francesco Lucca, Ribolzi, De Giorgi, Pigna & Rovida, Giovanni Canti i pels torinesos Cattaneo i Giudici & Strada, es conserva a la biblioteca del conservatori "Verdi" de Milà.

## Referències

* Claudio Paradiso (editat per), La flauta travessera a Itàlia, INSTITUT POLIGRAFIC DE L'ESTAT, Roma, 2005.
# Angelo Masini Pieralli

Angelo Masini Pieralli (San Giovanni Valdarno, Toscana, 1877 (segons algunes fonts 1874) - ?) fou un baix italià.
Provenia d'una família pobra i es va formar inicialment com a mecànic. Així i tot va poder estudiar cant amb Marchese Pavesi Negri i va debutar el 1898 al teatre de Sesto Fiorentino com a Conte Rodolfo a La Sonnambula de Bellini. Tot seguit va cantar al Comunale de Terni a La forza del destino. Després del canvi de segle, la seva carrera es va desenvolupar ràpidament als grans teatres d'òpera italians.

## Referències

* 1 2 3 Kutsch, Karl-Josef. Großes Sängerlexikon, Volum 4 (en alemany). Walter de Gruyter, 2012. ISBN 9783598440885.
* 1 2 Biografia d'Angelo Masini Pieralli a lavoceantica.it
# Angelo Michele Bartolotti

Angelo Michele Bartolotti (Bolonya, 1615 - 1681) va ser un guitarrista italià, teòric i compositor.
Bartolotti va néixer probablement a Bolonya, Itàlia, ja que es descriu a si mateix com a "bolonyès" a la pàgina del títol del seu primer llibre de guitarra i a "di Bologna" a la pàgina del títol del seu segon llibre.
La primera carrera de Bartolotti es va passar probablement a Florència, possiblement al servei de Jacopo Salviati, duc de Giuliano. Va estar entre un grup de músics italians convidats a la Cort de la reina Christina de Suècia a principis dels anys 1650. Hi ha registres de la seva feina allà el 1652 i el 1654. Quan va abdicar el 1655, Christina va viure a Roma i Bartolotti va ser ocupada probablement al seu servei. El 1658, viatjà a París, i és possible que Bartolotti l'acompanyés. Sembla que s'hi va establir i hi va viure fins a la seva mort algun moment abans del 1682.

## Treballs

Durant els seus anys a Itàlia, Bartolotti va publicar almenys dues col·leccions de música de guitarra: Libro primo di chitarra spagnola (Florència, 1640) i Secondo libro di chitarra (Roma, ca. 1655). El primer llibre conté un cicle de passacaglias en totes les tecles majors i menors, amb una combinació d' estils de batuta i pizzicato, influenciats per guitarristes italians anteriors com Giovanni Paolo Foscarini ; El llibre també inclou un Ciaccona, 1 Follia -sis suites cadascuna comprèn una Allemanda, corente i Sarabanda. El segon llibre té una influència francesa, amb més èmfasi en l'escriptura pizzicato. Se li atribueixen tres peces més en manuscrits.
L'obra de Bartolotti inclou algunes de les més notades (amb indicacions precises per a diversos estils, ornaments, etc.) i música de guitarra avançada de l'època. A França, però, va ser més conegut com a teòric, lloat per Constantijn Huygens i René Ouvrard. El seu tractat sobre l'acompanyament de Theorbo (Table pour apprendre facilement à toucher le théorbe sur the basse-continuë) (París, 1669)) es troba entre les millors fonts del segle xvii sobre aquest tema. Com a pedagog va tenir molts alumnes, entre ells a Giuseppe Maria Nelvi (1698-1756).

## Referències

* Strizich, Robert & Boye, Gary R. "Angelo Michele Bartolotti". In Deane L. Root (ed.). Grove Music Online. Oxford Music Online. Oxford University Press. (subscription required)
* Hall, Monica - Angiol Bartolotti's Lettere tagliate - in Lute : the Journal of the Lute Society, Vol. XLVII, 2007
# Moll (port)

Un moll és una construcció de pedra, maó o fusta realitzada en l'aigua, ja sigui a la vora del mar, a un llac, un canal navegable o un riu, afermada al llit aquàtic per mitjà de bases que el sostenen fermament, i que permet a vaixells i embarcacions atracar a efectes de realitzar les tasques de càrrega i descàrrega de passatgers o mercaderies. Alguns documents antics parlen de moll i mandraix com a equivalents.
S'entén com moll també el conjunt d'espais regulats, per a la gestió i administració de l'arribada i sortida de vaixells que transporten càrrega. En alguns casos, quan no hi ha espai suficient per als molls fixos, es construeixen molls flotants, dels quals el major fins ara es troba al Principat de Mònaco.
Als ports acostumen a existir diversos molls, per tal de donar cabuda a un nombre determinat de vaixells. Quan no n'hi ha prou amb els molls a la vora del mar o del riu sovint es construeixen dàrsenes col·laterals, que de més són protegits de les tempestats i de la marea. Als ports llargs, els molls estan generalment especialitzats en un tipus d'activitat, ja sigui el transport de passatgers, la càrrega i descàrrega de vehicles, de contenidors, de petroli i moltes altres.

## Referències

* ↑ moll a Optimot
* ↑ Barcelona (Spain). Consell de Cent Jurats. Manual de novells ardits: vulgarment apellat Dietari del antich consell barceloní ... Publicat per acort y á despesas del Excm. Ajuntament constitucional é iniciat per los ilustres senyors regidors D. Frederich Schwartz y Luna y D. Francesch Carreras y Candi en comissió del mateix excelentíssim Ajuntament. Henrich y companyia, 1897.

## Vegeu també

* Dic sec
* Dàrsena
* Moll de càrrega
Viccionari
# Coelorinchus amirantensis

Coelorinchus amirantensis és una espècie de peix de la família dels macrúrids i de l'ordre dels gadiformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 52,5 cm de llargària total.

## Hàbitat

És un peix d'aigües profundes que viu entre 950-1900 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba a les Seychelles.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Giorna M. E. 1809. Mémoire sur des poissons d'espèces nouvelles et de genres nouveaux. Plus: Suite et conclusion du mémoire (pp. 177-180). Mem. Acad. Imp. Sci. Lit. Beaux-arts., Turin v. 9 (pt 1). 1-19, 177-180.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Iwamoto, T., D. Golani, A. Baranes i M. Goren 2006. Two new grenadiers (Teleostei: Gadiformes, Macrouridae) from the Seychelles and Mascarene Ridge, Western Indian Ocean. Proc. Calif. Acad. Sci. 57(13):433-442.

## Bibliografia

* Cohen, D.M., T. Inada, T. Iwamoto i N. Scialabba 1990. FAO species catalogue. Vol. 10. Gadiform fishes of the world (Order Gadiformes). An annotated and illustrated catalogue of cods, hakes, grenadiers and other gadiform fishes known to date. FAO Fish. Synop. 10 (125). 442 p.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Geistdoerfer, P. 1986. Macrouridae. p. 644-676. A P.J.P. Whitehead, M.-L. Bauchot, J.-C. Hureau, J. Nielsen i E. Tortonese (eds.) Fishes of the north-eastern Atlantic and the Mediterranean. UNESCO, París. Vol. 2.
* Geistdoerfer, P. 1990. Macrouridae. p. 541-563. A J.C. Quero, J.C. Hureau, C. Karrer, A. Post i L. Saldanha (eds.) Check-list of the fishes of the eastern tropical Atlantic (CLOFETA). JNICT, Lisboa; SEI, París; i UNESCO, París. Vol. 2.
* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The Diversity of Fishes. Blackwell Science, Malden, Massachusetts (Estats Units), 1997. ISBN 1-4051-2494-6.
* Iwamoto, T. 1999. Order: Gadiformes. Macrouridae (sometimes Coryphaenoididae, Bathygadidae, Macrourididae, Trachyrincidae, in part, in literature). p. 1986-1992. A K.E. Carpenter i V.H. Niem (eds.) FAO species identification guide for fishery purposes. The living marine resources of the WCP. Vol. 3. Batoid fishes, chimaeras and bony fishes part 1 (Elopidae to Linophrynidae). FAO, Roma.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Anna Jaques Vidal

Anna Jaques Vidal (Barcelona, 26 de gener de 1953) és una exfutbolista que jugava en la posició de defensa.
Pionera del futbol femení, va competir entre 1970 i 1973 en el Futbol Club Barcelona. Amb aquest equip –amb el nom de Selecció Ciutat de Barcelona– va participar en el primer partit de futbol femení, que se celebrà el 25 de desembre de 1970 al Camp Nou, dins d'un festival benèfic, contra la UE Centelles.

## Referències

* ↑ «Anna Jaques Vidal». Agrupació jugadors F.C. Barcelona. [Consulta: 1r desembre 2022].
* ↑ «Muere Imma Cabecerán, pionera del fútbol femenino azulgrana» (en castellà). F.C. Barcelona, 12-01-2018. [Consulta: 13 febrer 2022].
* ↑ «Lolita Ortiz, una futbolista pionera». Espai de coeducació. [Consulta: 13 febrer 2022].
# Anna Jesień

Anna Marta Jesień-Olichwierczuk (Kostki, Polònia, 10 de desembre de 1978) és una atleta polonesa, especialista en la prova de 400 m barres, amb la qual ha aconseguit ser medallista de bronze mundial en 2007.

## Carrera esportiva

Al Mundial d'Osaka 2007 va guanyar la medalla de bronze en els 400 metres barres, amb un temps de 53,92 segons, quedant en el podi després de l'australiana Jana Rawlinson i la russa Yuliya Pechenkina.

## Referències

* ↑ «Anna Jesień». [Consulta: 24 novembre 2017].

## Enllaços externs

* IAAF, perfil de Anna Jesien
# Cinípids

Els cinípids (Cynipidae) són una família d'himenòpters de la superfamília Cynipoidea. Se'n coneixen unes 1.400 espècies; són de mida petita (1-8 mm), cosmopolites, amb 360 espècies de 36 diferents gèneres a Europa i 800 espècies a Amèrica. Són típics productors d'agalles a les plantes.

## Morfologia

Com tots els Apocrita, aquests himenòpters tenen una forma del cos característica amb l'anomenada "cintura de vespa", un estretament que connecta el tòrax i l'abdomen. Les antenes són rectes i tenen de 12 a 16 segments.

## Història natural

La reproducció és parcialment per reproducció sexual i parcialment per partenogènesi.
Produeixen agalles en pondre els ous en certes plantes i on es desenvolupen les seves larves. Les plantes hostes i la mida i forma de les agalles són específics de cada espècie de vespa.
Una de les més conegudes és Cynips quercusfolii, que indueix grans agalles esfèriques de 2 cm de diàmetre en el revers de les fulles del roure. També són ben conegudes les agalles filamentose que Diplolepis rosae indueix en els rosers.

## Alguns gèneres

* Andricus
* Biorrhiza
* Cynips
* Diplolepis
* Neuroterus
* Synergus
* Agalla per Andricus fecundatrix generació partenogenètica
* Agalla per Andricus quercuscalicis generació partenogenètica
* Agalla por Andricus quercuscalicis generació partenogenètica
* Agalla per Neuroterus quercusbaccarum generació sexual
* Agalla de roure per Andricus kollari
* Agalla en roser
* Agalla per Cynips longiventris
* Agalles de Cynips quercusfolii en fulles de roure

## Referències

* ↑ «cinipids». Cercaterm | TERMCAT. [Consulta: 26 març 2022].
* ↑ «Cynipidae». mindat.org. [Consulta: 26 març 2022].
* ↑ Aguiar, A.P.; Deans, A.R.; Engel, M.S.; Forshage, M.; Huber, J.T.; Jennings, J.T.; Johnson, N.F.; Lelej, A.S.; Longino, J.T. «Order Hymenoptera Linnaeus, 1758. In: Zhang, Z.-Q. (Ed.) Animal Biodiversity: An Outline of Higher-level Classification and Survey of Taxonomic Richness (Addenda 2013)». Zootaxa, 3703, 2013, pàg. 1–82.
* ↑ Ronquist, Fredrik; Nieves-Aldrey, José-Luis; Buffington, Matthew L.; Liu, Zhiwei; Liljeblad, Johan «Phylogeny, Evolution and Classification of Gall Wasps: The Plot Thickens» (en anglès). PLOS ONE, 10, 5, 20-05-2015, pàg. e0123301. DOI: 10.1371/journal.pone.0123301. ISSN: 1932-6203. PMC: PMC4439057. PMID: 25993346.
* ↑ Abe, Yoshihisa; Melika, George; Stone, Graham N. «The diversity and phylogeography of cynipid gallwasps (Hymenoptera: Cynipidae) of the Oriental and eastern Palearctic regions, and their associated communities». Oriental Insects, 41, 1, 01-01-2007, pàg. 169–212. DOI: 10.1080/00305316.2007.10417504. ISSN: 0030-5316.

## Bibliografia

* Gauld, I.D., Bolton, B. (1988): The Hymenoptera, Oxford
* Honomichl, K., Bellmann, H. (1994): Biologie und Ökologie der Insekten (In German)
* Liljeblad, J. (2002): Phylogeny and evolution of gall wasps (Hymenoptera: Cynipidae). Department of Zoology, Stockholm University. 1-176. Tesis doctoral.

## Enllaços externs

* Cynipidae a Bugguide.net
* Cynipidae a University of Florida
# Cinétracts

Els cinétracts són minipel·lícules no signades, realitzades el maig i juny de 1968, participant en els esdeveniments del Maig del 68 que eren en curs a França. Jean-Luc Godard, Chris Marker i Alain Resnais en van realitzar alguns. Segons Godard, a la Tribune socialiste del 23 de gener de 1969, els cinétracts són fruit d'una idea de Chris Marker.

## Referències

* ↑ Layerle, Sébastien. Caméras en lutte en mai 68: par ailleurs le cinéma est une arme (en francès). Nouveau monde, 2008. ISBN 978-2-84736-334-0.
* ↑ «Ciné-tracts» (en francès). Autour du 1er Mai. [Consulta: 1r gener 2023].