OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Ramón Silva Buenadicha

Ramón Silva Buenadicha (Madrid, 1965) és un polític espanyol del Partit Socialista Obrer Espanyol (PSOE).
Nascut el 1965 a Madrid, és veí del madrileny districte d'Hortaleza des del seu naixement.
Va entrar com a regidor a l'Ajuntament de Madrid el 2003, després de presentar-se al número 15 de la llista del Partit Socialista Obrer Espanyol (PSOE) per a les eleccions municipals d'aquest any. Va ser reelegit a les eleccions municipals de 2007.
Mà dreta de David Lucas i afí a Rafael Simancas, va ser inclòs al número 9 de la llista del PSOE de cara a les eleccions municipals de 2015 a Madrid encapçalada per Antonio Miguel Carmona. Llavors es mostrava partidari d'auditar el deute de l'ajuntament i refinançar. Silva, secretari general de l'agrupació socialista d'Hortaleza, va resultar elegit regidor.
En 2019 va ser inclòs dins de l'equip de Pepu Hernández per a la preparació de la seva candidatura a les primàries del PSOE-M a nivell municipal prèvies a les eleccions de 2019, i va ser anunciat amb posterioritat, després de la victòria d'Hernández, com a número 3 de la llista electoral del PSOE per als comicis.

## Referències

* ↑ Villalba, Enrique «Silva: "El servicio de Samur está al borde del colapso"». Madridiario, 08-02-2016 [Consulta: 29 març 2019].
* ↑ «La prioridad son las personas y no los bancos». Hortaleza. Periódico Vecinal, 24-05-2015 [Consulta: 29 març 2019].
* ↑ Delgado, Carmen «Ahora Madrid "ha equivocado las prioridades"». Gacetas Locales, 08-11-2018. Arxivat de l'original el 2019-03-29 [Consulta: 29 març 2019]. Arxivat 2019-03-29 a Wayback Machine.
* ↑ Junta Electoral de Zona de Madrid: «Candidaturas proclamadas». Boletín Oficial de la Comunidad de Madrid, 100, 29-04-2003, pàg. 213-221. ISSN: 1989-4791.
* 1 2 Moreno, Álex; Andrade, Mónica «Carmona y sus ocho incorruptibles». CTXT, 27-05-2015 [Consulta: 29 març 2019].
* ↑ «Elecciones Municipales 2015. Publicación de candidaturas. Fase proclamación». Boletín Oficial de la Comunidad de Madrid, 99, 28-04-2015, pàg. 343-365. ISSN: 1989-4791.
* ↑ Ramírez, Daniel «"Queremo un PEZOE ganadó": una imitación de Susana Díaz divide a los socialistas madrileños». El Español, 05-03-2017.
* ↑ «Chema Dávila, tercer aspitante a las primarias del PSOE de Madrid». Cuarto Poder, 31-01-2019 [Consulta: 29 març 2019].
* ↑ «Mercedes González, Ramón Silva y Mar Espinar figuran en los primeros puestos de la lista de Pepu Hernández». Europa Press, 25-03-2019. [Consulta: 29 març 2019].
# Reconeixement d'escriptors

No s'ha de confondre el reconeixement d'escriptors amb el reconeixement d'escriptura (vegeu OCR). Mentre que l'objectiu del reconeixement d'escriptors és esbrinar o confirmar la identitat de l'autor d'un determinat text manuscrit, el reconeixement d'escriptura intenta esbrinar el contingut d'un text independentment de l'autor que l'hagi realitzat.
En funció del procediment d'adquisición de l'escriptura manuscrita poden establirse dues categories de reconeixement:
Estàtica: En aquest mode, els usuaris escriuen sobre paper i la introducció de l'escriptura en l'ordinador pel seu posterior anàlisi es porta a terme mitjançant un escaner o càmara de fotos. Aquesta modalitat també es coneix com a “off-line”.
Dinàmica: En aquest mode, els usuaris realitzen la seva escriptura sobre una tauleta digitalitzadora, PDA, etc., que adquireix l'escriptura en temps real, simultàniament durant la seva realització. Aquesta modalitat s'anomena també “on-line”. La informació dinàmica sol incloure les següents funcions:
* Coordinada espacial x(t)
* Coordinada espacial y(t)
* Pressió p(t)
* Azimuth az(t)
* Inclinació in(t)
Els sistemes dinàmics ofereixen millors taxes de reconeixement que els estàtics. Existeixen diverses solucions tecnològiques per a abordar el reconeixement biomètric d'escriptors.

## Referències

* ↑ Chapran, J. «Biometric Writer Identification: Feature Analysis and Classification». International Journal of Pattern Recognition & Artificial Intelligence, 2006, pàg. 483-503.
* ↑ Schomaker, L. «Advances in Writer Identification and Verification». Ninth International Conference on Document Analysis and Recognition, 2007, pàg. 1268-1273.
* ↑ Said, H. E. S.; TN Tan, KD Baker «Personal identification based on handwriting». Pattern Recognition, 33, 2000, pàg. 149-160.
* ↑ Schlapbach, A.; M Liwicki, H Bunke «A writer identification system for on-line whiteboard data». Pattern recognition, 41, 7, 2008, pàg. 2381-2397.
* ↑ Sesa-Nogueras, Enric; Marcos Faundez-Zanuy «Biometric recognition using online uppercase handwritten text». Pattern recognition, 45, 1, 2012, pàg. 128-144.
# Reacció elemental

Una reacció elemental és una reacció química en la qual una o més espècies químiques reaccionen directament per formar productes en una etapa de reacció senzilla i amb un estat de transició senzill.
En una reacció elemental unimolecular una molècula, A, es dissocia o isomeritza per formar un o més productes
    ${\mbox{A}}\rightarrow {\mbox{productes}}$
La velocitat d'aquesta reacció, a temperatura constant, és proporcional a la concentració de l'espècie A.
    ${\frac {d[{\mbox{A}}]}{dt}}=-k[{\mbox{A}}]$
En una reacció elemental bimolecular dos àtoms, molècules, ions o radicals, A i B, reaccionen conjuntament per formar els productes.
    ${\mbox{A + B}}\rightarrow {\mbox{productes}}$
La velocitat d'aquesta reacció, a temperatura constant, és proporcional al producte de les concentracions de les espècies A i B.
    ${\frac {d[{\mbox{A}}]}{dt}}={\frac {d[{\mbox{B}}]}{dt}}=-k[{\mbox{A}}][{\mbox{B}}]$
Aquesta expressió de la velocitat pot derivar dels principis bàsics mitjançant l'ús de la teoria de les col·lisions. L'expressió de velocitat d'una reacció elemental bimolecular sovint es refereix com a llei d'acció de masses, tal com va ser proposada inicialment per Guldberg i Waage el 1864. Un exemple d'aquest tipus de reacció és la reacció de cicloaddició.
# Ratpenat orellut de Waterhouse

El ratpenat orellut de Waterhouse (Macrotus waterhousii) és una espècie de ratpenat que viu a les Bahames, les Illes Caiman, Cuba, la República Dominicana, Guatemala, Haití, Jamaica, Mèxic i Puerto Rico.

## Subespècies

* Macrotus waterhousii bulleri
* Macrotus waterhousii compressus
* Macrotus waterhousii jamaicensis
* Macrotus waterhousii mexicanus
* Macrotus waterhousii minor
* Macrotus waterhousii waterhousii

## Referències

* ↑ Distribució (anglès)
Espècies vivents de noctilionoïdeus :
Regne: Animalia · Embrancament: Chordata · Classe: Mammalia · Infraclasse: Eutheria · Superordre: Laurasiatheria · Ordre: Chiroptera :
Família Mormoopidae :
Família Mystacinidae :
Família Noctilionidae :
Família Phyllostomidae (A..O) :
Família Phyllostomidae (P..Z) :
# Rectoria Nova (Sant Joan de les Abadesses)

La Rectoria Nova és una rectoria de Sant Joan de les Abadesses (Ripollès) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Es tracta d'un edifici de planta baixa i dos pisos que acull la rectoria nova i que es troba entre la Capella dels Dolors i el Centre Catòlic. És de parets de càrrega i coberta a dues aigües, amb teules àrabs. Al segon pis es troba un porxo orientat a migdia, que dona accés al claustre. L'arquitecte Duran va construir una galeria porxada a la planta baixa, a la part posterior de l'immoble, que donava a un jardí anomenat «del Centre» que anteriorment havia estat un lloc d'esbarjo de l'edifici. Durant els anys 80 del segle xx s'amplià el terrat del primer pis, tot cobrint el jardí i integrant la galeria porxada en un espai tancat (l'anomenada «Sala del Bisbe»).

## Referències

* ↑ «Rectoria Nova». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 18 març 2019].
# Agustín Cotorruelo Sendagorta

Agustín Cotorruelo Sendagorta (Plentzia, Biscaia, 13 d'agost de 1925 - Madrid, 6 de febrer de 1989) va ser un professor universitari espanyol, Ministre de Comerç (1973-1974) i President de l'Atlètic de Madrid (1982).

## Biografia

Va néixer a Plentzia (Biscaia) el 1925. Va ser alumne del Colegio de la Inmaculada y San Pedro Claver, conegut com a Colegio de Areneros. Llicenciat en Dret per la Universitat de Valladolid i en Econòmiques per la de Deusto. Doctor en Ciències Polítiques per la Universitat Complutense de Madrid. Master en Economia per la Universitat de Georgetown, a Washington D.C (Estats Units).
El 1951 va ingressar per oposició en el Cos de Tècnics Comercials de l'Estat. Sis anys més tard, el 1957, obté el número u en les primeres oposicions celebrades per al Cos d'Economistes de l'Estat. Va ser catedràtic de Política Econòmica a Bilbao i Madrid, i Degà de la Facultat de Ciències Econòmiques i Empresarials de la Universitat Complutense de Madrid.
Li van ser concedides diverses condecoracions: Gran Creu de l'Orde de Carles III, Gran Creu de l'Orde del Mèrit Civil i Gran Creu del Mèrit Agrícola.

### Trajectòria política

Durant els anys seixanta va ser cap de l'Oficina de Coordinació i Programació Econòmica de la Presidència del Govern. El 1962 va ser nomenat subcomissari del Pla de Desenvolupament, coordinant la programació del sector agrari en el primer Pla i la de serveis en el segon.
El 1969 va ser nomenat president del Fons d'Ordenació i Regulació de Preus i de Productes Agraris.
El 9 de juny de 1973, quan Luis Carrero Blanco va ser nomenat President del Govern s'hi va incorporar com a Ministre de Comerç. L'assassinat de Carrero i el nomenament de Carlos Arias Navarro, el 3 de gener de 1974, van comportar el seu relleu en el lloc.

### President de l'Atlètic de Madrid

La família de Cotorruelo era una de les més antigues en el club. El seu pare va ser durant anys el soci número u del club i el mateix Agustín Cotorruelo era el soci número 1405. Directiu de l'Atlètic de Madrid, va formar part de la Junta Gestora que va dirigir el club el 1980 després de la dimissió de Vicente Calderón Pérez-Cavada. El 1982, després de dimitir Alfonso Cabeza, va assumir la presidència Antonio del Hoyo, encara que aquest abandonaria aviat el lloc, sent llavors president Agustín Cotorruelo, qui ostentaria el càrrec tres mesos, en els quals es va organitzar el retorn de Calderón, que es concretaria el 23 de juliol d'aquell mateix any.
Després de la defunció de Vicente Calderón es van convocar eleccions a la presidència, presentant la seva candidatura Agustín Cotorruelo. En aquell procés resultaria finalment elegit president Jesús Gil y Gil, quedant Cotorruelo com a tercer classificat, per darrere del vencedor i del també exministre Enrique Sánchez de León.

## Referències

* ↑ Governs d'Espanya 1931-2008
* ↑ ABC. 12 de juny de 1973
* ↑ «Atleti Web». Arxivat de l'original el 2012-03-18. [Consulta: 24 gener 2015].

## Enllaços externs

* Necrològica a El País
# Rafael Frühbeck de Burgos

Rafael Frühbeck Frühbeck, més conegut pel sobrenom artístic de Rafael Frühbeck de Burgos, (Burgos, 15 de setembre de 1933 - Pamplona, 11 de juny de 2014) fou un director d'orquestra castellà, fill de pares alemanys.
Nascut a Espanya però de pares alemanys, va estudiar violí, piano i composició als conservatoris de música de Bilbao i Madrid. Es va graduar summa cum laude en direcció a la Hochschule für Musik de Múnic i va guanyar el premi Richard Strauss. Frühbeck de Burgos va quedar actiu fins pocs mesos abans de morir, a causa del càncer. El seu darrer concert fou el 15 de març de 2014, al front de l'Orquestra Simfònica de Washington.
Va enregistrar amb diversos segells discogràfics. Són especialment destacables les seves interpretacions de l'oratori Elias de Mendelssohn, el Rèquiem de Mozart, el Carmina Burana de Carl Orff, l'òpera Carmen de Bizet, i de les obres orquestrals de Manuel de Falla.

## Càrrecs destacats

* Director titular de l'Orquestra de Bilbao (1958-62)
* Director titular de l'Orquestra Nacional d'Espanya (el director que en més ocasions ha ocupat el pòdium entre 1962-1978)
* Director musical de l'Orquestra Simfònica de Düsseldorf (1966-71)
* Director titular de l'Orquestra Simfònica de Montreal (1974-76)
* Director convidat principal de l'Orquestra Simfònica Nacional (Washington DC) i de l'Orquestra Simfònica Yomiuri Nippon
* Director de l'Orquestra Simfònica de Viena (1991-97)
* Director musical de la Deutsche Oper Berlin (1992-97)
* Director titular de la Rundfunk-Sinfonieorchester de Berlín (1994-2000)
* Director principal de l'Orchestra sinfonica nazionale della RAI (2001-2007)
* Director musical de la Dresdner Philharmonie (2004-2011)
* Director principal de la DR SymfoniOrkestret, Orquestra simfònica nacional de Dinamarca (2012-2014)

## Referències

* ↑ «Rafael Frühbeck de Burgos». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Mor el director d'orquestra Rafael Frühbeck de Burgos als 80 anys». Ara.cat, 11-06-2014. [Consulta: 11 juny 2014].
* ↑ Suñen, Luis. «Una vida para la música» (en castellà). ElPaís.com, 11-06-2014. [Consulta: 11 juny 2014].
# Scagnello

Scagnello és una localitat i comune italiana de la província de Cuneo, regió de Piemont, amb 218 habitants.

## Evolució demogràfica

* Gràfica d'evolució demográfica de Scagnello entre 1861 i 2001
# Serafino Gentili

Serafino Gentili (Venècia, 1775 - Milà, 13 de maig de 1835) fou un cantant d'òpera italià particularment conegut per les seves interpretacions en papers de tenore di grazia. Va cantar en els teatres d'òpera de tot Itàlia, així com a París i Dresden. Durant el curs de la seva carrera, va crear el paper de Lindoro a L'italiana in Algeri de Rossini, així com papers principals en diverses altres òperes de compositors menys coneguts. En els seus últims anys, va ser conegut pel cognom Gentili-Donati per distingir-se del tenor Pietro Gentili.

## Referències

* ↑ Carnevale, Nadia. «Biografia» (en italià). Treccani. [Consulta: 2 novembre 2015].
# Serafina Bonastre i Sisteró

Serafina Bonastre i Sisteró (València, 1571 $^{(Gregorià)}$ - Saragossa, 1649) va ser una escriptora i religiosa valenciana. Va fundar el convent de l'orde dels Carmelites a Saragossa el 1615 i va escriure tres tractats espirituals, publicats el 1675, així com una autobiografia.

## Referències

* ↑ «Serafina Bonastre i Sisteró». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Yama'a Islámica de Al-Andalus

La Yama'a Islàmica de Al-Andalus (Liga Morisca) és una organització cultural neoislàmica de musulmans andalusos amb seu a Almeria creada el 1980 com a escissió del Frente de Liberación de Andalucía, que en el seu origen reclamava un Al Andalus unificat i independent dels Estats espanyol i portuguès, en el que es pugui dur a terme la seva reconstrucció així com la revolució islàmica. Actualment, segons els seus estatuts aprovats a Jerez de la Frontera en 1995, té com a objectiu concienciar al poble andalusí de la seva herència històrica i la seva vertebració com a poble.
Hom la considerà la secció cultural de Liberación Andaluza, constituït com a partit polític en 1985 que es presentà a les eleccions autonòmiques del 1986 i municipals de 1987. El 1987 va traslladar la seva seu de Còrdova a Sevilla i en 1989 va modificar el seu nom a Yama'a Islàmica de Al-Andalus-Liga Morisca. En 1990 va registrar al seu nom diversos llocs de culte musulmà a Andalusia i Múrcia.
Té una pàgina web des de la que s'editen notícies sobre el món islàmic, història de l'Islam i d'Al-Andalús i es reivindica la memòria d'alguns andalusistes il·lustres com Blas Infante, de qui afirmen que es va convertir a l'islam. També han creat la Universitat Islàmica Averroes a Còrdova.

## Referències

* ↑ Juan José Sánchez Badiola. Desmontando España: el gran fraude de los separatismos. Madrid: Los Rabales de Papel, 2005, p. 206.
* ↑ Corpas Aguirre, María de los Ángeles «Comunidades musulmanas en España (1960-: identidad religiosa y dimensión política de una minoría trasnacional en crecimiento». Espacio Tiempo y Forma. Serie V, Historia Contemporánea, 22, 2010. ISSN: 1130-0124.
* ↑ Stallaert, Christiane. Etnogénesis y etnicidad en España: Una aproximación histórico-antropológica al casticismo. Anthropos Editorial, 1998, p. 99. ISBN 84-922335-7-5.

## Enllaços externs

* (castellà) Pàgina de la Yama'a Islàmica de Al-Andalus
# Èumenes

Èumenes és el nom dels següents personatges:
* Èumenes de Cardia, general, un dels diàdocs d'Alexandre el Gran, sàtrapa de Capadòcia.
* Èumenes I de Pèrgam, rei de Regne de Pèrgam 263 aC-241 aC
* Èumenes II de Pèrgam, rei de Regne de Pèrgam 197 aC-160 aC
* Èumenes III de Pèrgam, fill d'Eumenes II i pretendent al tron de Regne de Pèrgam, mort el 134 aC
* Èumenes, escultor de l'escola de Pèrgam
* Èumenes de Bactriana, rei associat a Antímac I de Bactriana
* Sant Èumenes, sant, bisbe de Gortínia al segle vii
* Èumenes d'Amastris, tirà de la ciutat d'Amastris
* Èumenes, germà de Fileter el primer rei de Pèrgam
# Èumenes III de Pèrgam

Aristonic de Pèrgam (grec antic: Ἀριστόνικος, llatí: Aristonicus) fou fill natural d'Èumenes II de Pèrgam. Aquest rei va tenir com a successor a Àtal III, que va morir el 133 aC i com que no va tenir successió va deixar el regne a Roma. Aristanic va reclamar l'herència, però la major part de les ciutats no el van reconèixer per temor als romans. Aristonic va reunir forces i va obligar les ciutats a posar-se al seu costat, i es va proclamar rei amb el nom d'Èumenes III de Pèrgam o Èumenes III Aristonic.
El 131 aC el cònsol Publi Licini Cras va ser enviat pel senat romà a Àsia i va iniciar la guerra contra ell, però estava més ocupat pel botí que per capturar el seu enemic, i Aristònic el va sorprendre en una batalla i el va derrotar completament.
El 130 aC el cònsol Perpenna, successor de Cras, va actuar amb més energia, i va derrotar Aristonic i el va fer presoner. Per la mort de Perpenna, la conquesta del regne la va completar Mani Aquil·li el 129 aC. Aristònic va ser portat a Roma i va ser exhibit en el triomf d'Aquil·li i després decapitat.

## Referències

* ↑ 2.Aristonicus a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 311-312
# Sever de Ravenna

* Per a altres significats, vegeu «Sever».
Sever de Ravenna (Ravenna, s. III o IV - mitjan s. IV) va ser el dotzè bisbe de Ravenna. És venerat com a sant per diverses confessions cristianes.

## Biografia i veneració

De la seva vida només se'n coneix amb certesa que va participar en el Concili de Sardica (l'actual Sofia en 342-343.
La llegenda diu que era un teixidor de llana que, essent a l'església a la mort del bisbe Marcel·lí, va ser elegit com a successor seu perquè un colom es va posar sobre el seu cap. Era casat i tenia una filla.
Fou sepultat a Ravenna, a la zona de Classe. Les referències a les translacions de les seves relíquies i els mosaics de Sant'Apollinare són testimonis de l'antiguitat del seu culte. Al segle vi li fou dedicada una basílica, destruïda al segle xv.
Un monjo va portar-ne les relíquies a Alemanya: així, és venerat, a més del nord d'Itàlia, a Magúncia, on va ser el seu cos durant un temps, i Erfurt, on les seves restes descansen en un sarcòfag de marbre esculpit cap al 1360, a la Severikirche (Església de Sever).
La seva figura, barrejada amb altres tradicions i la figura del bisbe Sever II de Barcelona, va donar origen a la figura fictícia de Sant Sever de Barcelona.
# Several Species of Small Furry Animals Gathered Together in a Cave and Grooving with a Pict

Several Species of Small Furry Animals Gathered Together in a Cave and Grooving With a Pict és un tema escrit i interpretat per Roger Waters a l'àlbum Ummagumma del grup britànic de rock progressiu Pink Floyd. És la quarta cançó de la cara A de l'àlbum.
El tema consisteix en diversos minuts de sorolls estranys que semblen ocells, seguit de la lletra del tema interpretat per Roger Water amb un accent escocès. Els Picts (pictes en català) eren un poble indígena d'Escòcia abans de ser exterminats pels irlandesos i els víkings.
Several Species of Small Furry Animals Gathered Together in a Cave and Grooving With a Pict va incloure's en el recopilatori Works publicat el 1983.

## En viu

El tema es va interpretar molt poques vegades en viu, inclosa com a part de la conclusió de Sysyphus, entre el novembre de 1969 i el febrer de 1970.

## Referències

* 1 2 3 4 Wild, 2017.
* 1 2 Guesdon, 2020, p. 172.
* ↑ Schaffner, 2005, p. 312.

## Bibliografia

* Guesdon, Jean-Michel. Pink Floyd: La historia detrás de sus 179 canciones (en castellà). Blume, 2020. ISBN 9788417492021.
* Schaffner, Nicholas. Saucerful of Secrets: The Pink Floyd Odyssey (en anglès). New. Helter Skelter, 2005. ISBN 1-905139-09-8.
* Wild, Andrew. Pink Floyd: Song by Song (en anglès). Fonthill Media, 2017. ISBN 978-1-78155-599-6.

## Vegeu també

* Discografia de Pink Floyd

## Enllaços externs

* «Lloc web oficial de Pink Floyd» (en anglès).
# Rectoria (el Prat de Llobregat)

La Rectoria és una obra del Prat de Llobregat (Baix Llobregat) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Habitatge construït a principis del segle XX amb un voluntari aire popular i una marcada tendència historicista, visible en les obertures amb arc de mig punt i les finestres geminades. Presenta una alçada de dos pisos, sense golfes. A la part de davant, té un terrat amb balustres de pedra artificial al nivell del primer i un altre terrat, aquest sense ornamentació, a la part posterior, que és la que s'ha dedicat a despatx parroquial. El cos central està coronat per una teulada de teula a doble vessant, amb un ràfec estret. Una franja de pedra artificial llisa remarca les obertures i separa els dos pisos.

## Història

L'antiga església parroquial de Sant Pere i Sant Pau, construïda el segle xvi, fou incendiada amb la rectoria adjunta l'any 1936. Al 1948 s'inaugurà la nova parròquia i fou llavors quan es condicionà per a despatx rectoral la part posterior de l'edifici que ocupa i que està davant per davant de la porta lateral, que dona a la cripta.

## Referències

* 1 2 «Rectoria». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 30 agost 2018].
# Abu l-Ghazi Khan II

Abu l-Ghazi II fou kan de Khivà, nomenat pels rebels vers finals del 1742 o el 1743 després d'enderrocar a Abu l-Muhammad Khan.
El general persa Ali Kuli va passar a l'ofensiva el 1745, va derrotar els turcmans yomuts, principal suport del kan, en una batalla prop d'Urgendj, i els va rebutjar cap al mont Blakhan. Després va regular el país en el qual potser va passar un cert temps, nomenant finalment, abans de retornar, a Ghaip Khan (Kaip Khan) fill de Batir Khan o Batyr Khan, kan de part de l'Horda Petita Kazakh, enemic de Nurali Khan i que tenia el suport dels karakalpaks. Batyr va disputar el poder a l'Horda Petita dels Kazakhs del 1748 fins al 1785, encara que segurament abans ja era kan dels karakalpaks mentre el seu fill havia estat enviat ja abans (vers el 1745 o 1746) a governar Khiva.

## Nota

* ↑ com que el seu pare Ghaip o Kaip Khan havia mort el 1718 i el seu fill ja havia de tenir uns 20 anys el 1745, el 1785 tenia uns 80 anys i el 1748 uns 40 anys

## Referències

Howorth, Henry Hoyle. History of the Mongols, from the 9th to the 19th Century. Part II division II. The so-called tartars of Russia and Central Asia. Londres: Longmans, Green and Co, 1880.
# Rafael Frade Peña

Rafael Frade Peña, (Santiago de Compostel·la, 9 de gener de 1914 - 3 de desembre de 1936) fou un polític republicà gallec, executat durant la guerra civil espanyola.

## Trajectòria

Durant la Segona República Espanyola era estudiant, col·laborant a Ser i militant a Unió Republicana. En produir-se el cop d'estat del 18 de juliol de 1936 formà part del Comitè de Defensa de la República constituït a l'ajuntament de Compostel·la en representació d'Unió Republicana. Fou detingut i jutjat en consell de guerra. Fou defensat per l'advocat Manuel María González López, però fou condemnat a pena de mort. Fou executat al cementiri de Boisaca el 3 de desembre de 1936.

## Bibliografia

* Lamela García, Luis. Do Castro. 1936, la 'Cruzada' en Compostela. La guerra civil y la represión franquista en los documentos policiales y militares, 2005, p. 274. ISBN 84-8485-186-9.

## Enllaços externs

* Fitxa a Nomes e Voces