OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Batalla d'Ad Pontes

La batalla d'Ad Pontes fou un enfrontament militar entre musulmans i francs a la rodalia del Pont del Diable de Martorell, suposadament el 792, abans de l'absència del rei Lluís el Pietós que va anar a Itàlia, i se sap que va passar el Nadal del 792 amb el seu germà a Ravenna i va combatre fins al març al sud de la península, passant després a Baviera, on va restar amb el seu pare, Carlemany, fins a l'hivern del 793 al 794.

## Antecedents

Fins al 791, el Valí de Barcelona havia estat Matruh ibn Sulayman ibn Yaqdhan al-Arabí, que després del 788 havia donat suport als pretendents Sulayman ibn Abd-ar-Rahman i Abd-Al·lah ibn Abd-ar-Rahman al-Balansí (el Valencià) oposats a Hixam I, que finalment es va aconseguir imposar el 790. El 791 Matruh fou assassinat pels seus lloctinents i l'emir va enviar a Sadun al-Ruayni (esmentat a les fonts llatines com Zade) com a nou governador. El nou valí fou mal rebut pels carolingis.

## Batalla

Un tal Joan Hispà, que sembla que manava forces carolíngies o locals a la frontera de la Marca Superior (els francs dominaven Girona i altres parts de Catalunya) va lliurar una batalla anomenada d'Ad Pontes, a la rodalia del pont de Martorell i va aconseguir un important botí entre altres un preciós cavall, una cuirassa esplèndida i una espasa de les Índies de la qual la funda estava guarnida de plata, i que al seu retorn a Aquitània va oferir al rei Lluís abans de sortir cap a Itàlia.

## Conseqüències

Com a recompensa va demanar o li fou donat el lloc de Fontes o Fontjoncouse, a les Corberes, a la diòcesi de Narbona, que el rei Lluís li va concedir i va ordenar al comte de Narbona d'entregar aquesta terra sense quedar subjecte a cap cens. Al mateix temps va donar carta de recomanació a Joan envers el rei el seu pare (Carlemany) que va ratificar la donació (793) i va donar orde al comte Esturmió,que hauria accedit al càrrec recentment succeint a Magnari, de cedir-la en plena propietat per a ell i la seva posteritat lliure i exempta de cens i servituds a reserva del jurament de fidelitat. Posteriorment aquesta liberalitat fou confirmada pels seus successors en favor dels hereus de Joan. Les terres incultes així adquirides eren anomenades aprisio que eren un alou hereditari i lliure de càrregues sobre el qual el rei només tenia el dret de sobirania i el vassall cap més servitud que la de l'homenatge.

## Notes

* ↑ Montserrat Pagès i Paretas, Art romànic i feudalisme al Baix Llobregat, p.101
* ↑ (francès) Joseph Vaisslete, Histoire générale de Languedoc, v.2, p.147
* ↑ el text diu brunia que seria més aviat una túnica de taques coberta de llana de ferro
* ↑ diploma datat a Aquisgrà el mes de març de 25è any de regnat (793)

## Referències

Devic, Claude; Vaissette, Joseph. Histoire générale de Languedoc (en francès). Tolosa: Édouard Privat llibreter editor, 1872 (Vegeu altres edicions a Google Books Vol. 1 (1840), Vol. 2 (1840), Vol. 3 (1841), Vol. 4 (1749), Vol. 5 (1842), Vol. 6 (1843), Vol. 7 (1843), Vol. 8 (1844), Vol. 9 (1845)).
# Bagrichthys vaillantii

Bagrichthys vaillantii és una espècie de peix de la família dels bàgrids i de l'ordre dels siluriformes.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça i de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àsia: Indonèsia.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Burgess, W. E. An atlas of freshwater and marine catfishes. A preliminary survey of the Siluriformes (en anglès). T.F.H. Publications, Inc., 1989. ISBN 9780866228916.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Mo, T.-P. 1991: Anatomy and systematics of Bagridae (Teleostei) and siluroid phylogeny. Theses Zoologicae v. 17: i-vii + 1-216 + 43 unnum. pp. illust.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Bagrichthys micranodus

Bagrichthys micranodus és una espècie de peix de la família dels bàgrids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 18,5 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça i de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àsia: oest de Borneo.

## Referències

* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Kottelat, M., A.J. Whitten, S.N. Kartikasari i S. Wirjoatmodjo, 1993. Freshwater fishes of Western Indonesia and Sulawesi. Periplus Editions, Hong Kong. 221 p.
* ↑ Roberts, T.R., 1989. The freshwater fishes of Western Borneo (Kalimantan Barat, Indonesia). Mem. Calif. Acad. Sci. 14:210 p.

## Bibliografia

* Anònim, 2001. Fish collection database of the National Museum of Natural History (Smithsonian Institution). Smithsonian Institution - Division of Fishes.
* Burgess, W. E. An atlas of freshwater and marine catfishes. A preliminary survey of the Siluriformes (en anglès). T.F.H. Publications, Inc., 1989. ISBN 9780866228916.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Mo, T.-P. 1991: Anatomy and systematics of Bagridae (Teleostei) and siluroid phylogeny. Theses Zoologicae v. 17: i-vii + 1-216 + 43 unnum. pp. illust.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Bagropsis reinhardti

Bagropsis reinhardti és una espècie de peix de la família dels pimelòdids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 22,7 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça i de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: conca del riu Das Velhas (conca del riu São Francisco, Brasil).

## Referències

* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Lundberg, J.G. i M.W. Littmann, 2003. Pimelodidae (Long-whiskered catfishes). p. 432-446. A: R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* ↑ Lins, L.V., A.B.M. Machado, C.M.R. Costa i G. Herrmann, 1997. Roteiro Metodológico Para Elaboração de Listas de Espécies Ameaçadas de Extinção (Contendo a Lista Oficial de Fauna Ameaçada de Extinção de Minas Gerais). Publicações Avulsas da Fundação Biodiversitas. 49 p.

## Bibliografia

* Burgess, W. E. An Atlas of Freshwater and Marine Catfishes: A Preliminary Survey of the Siluriformes (en anglès). TFH Publications, 1989. ISBN 9780866221313.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Batalla de Clarença

La batalla de Clarença fou una de les batalles de la conquesta del Principat d'Acaia, conflicte que va sorgir per l'enfrontament de dues cosines que reclamaven la titularitat d'aquest principat.

## Antecedents

El 1306, Felip I del Piemont i Isabel I d'Acaia foren requerits a presentar-se davant de Carles II d'Anjou. Felip fou acusat de deslleialtat i de negar l'obediència deguda en no haver donat suport al clam de Carles II d'Anjou sobre el Despotat de l'Epir, i Isabel fou acusada de no haver requerit el consentiment previ de Carles II d'Anjou per casar-se. De resultes d'aquestes acusacions, Carles privà el 5 de maig del 1306 a la parella del Principat d'Acaia i en traspassà la titularitat al seu fill, Felip I de Tàrent.
Felip I del Piemont renuncià als seus clams sobre el principat l'1 de maig del 1307, Isabel se separà i anà a viure al Comtat d'Hainaut on va morir el 23 de gener del 1312, de manera que Matilda d'Hainaut, la filla que havia tingut del seu primer matrimoni amb Florenci d'Hainaut heretà els drets sobre el Principat d'Acaia. El 1313 Felip I de Tàrent accedí finalment a reconèixer Matilda i li traspassà els drets sobre el principat.
Isabel I d'Acaia havia tingut una germana menor, Margarida d'Acaia. Quan Isabel fou desposseïda del principat, Margarida reclamà els drets que creia tenir, però de manera infructuosa i finalment traspassà la reclamació en favor de la seva filla, Isabel de Sabran. Per fer valdre els seus drets per sobre dels de la seva cosina, Isabel es casà amb l'infant Ferran de Mallorca el febrer del 1314, qui reclamà el Principat d'Acaia en nom de la seva dona i en preparà la conquesta.

## Batalla

Mentre Ramon Muntaner evacuava al fill de Ferran a Perpinyà, l'Infant Ferran de Mallorca arribà al Principat d'Acaia el 1315 des de Messina a finals de juny, desembarcant amb cinc-cents cavallers i molts més infants, proveïts per Frederic II de Sicília a prop de Clarença i van aconseguir derrotar amb facilitat en la batalla que van presentar les forces que intentaven impedir el desembarcament.

## Conseqüències

Matilda d'Hainaut i Lluís de Borgonya es traslladaren ràpidament a Grècia per prendre possessió del principat, que ja estava ocupat pel seu rival. Matilda va desembarcar a Navarino amb un miler de soldats borgonyons i va aconseguir el suport de Navarino, Cefalònia i Calandritsa. Aquestes desercions van provocar que l'infant prengués el castell de Calandritsa i assetgés infructuosament Patres.

## Referències

* ↑ Rubió, Diplomatari, Document LXIX
* ↑ Cheetham, Nicolas. Mediaeval Greece (en anglès). Yale University Press, 1981, p. 145. ISBN 0300105398.
* ↑ Kenneth M. Setton, A history of the crusades, Vol.3 p.111 (anglès)
# Banda Municipal de València

La Banda Municipal de València és una banda simfònica la titularitat de la qual la té l'Ajuntament de València. Actualment compta sota la direcció del mestre Miquel Rodrigo i Tamarit.

## Història

Va ser creada en 1903, sota la direcció de Santiago Lope, el qual va conduir el seu primer concert el 8 de desembre del mateix any. Amb el mestre Lope al front, va aconseguir nombrosos èxits, entre ells, tres primers premis en el Certamen Internacional de Bilbao, celebrat en 1905.
La banda celebra unes noranta actuacions per any, entre les quals destaquen els concerts celebrats al Palau de la Música, els que oferix als barris perifèrics i pobles del País Valencià, així com a diverses ciutats europees i als actes protocol·laris de l'Ajuntament. Està en possessió de la Medalla d'Or al Mèrit en les Belles Arts.

## Directors

* Santiago Lope (1903 - 1906)
* Emilio Vega Manzano (1907 - 1910)
* Luis Ayllón Portillo (1913 - 1940)
* Emilio Seguí Ripoll (1941 - 1944)
* Antonio Palanca Villar (1945 - 1967) [Sagunto, Valencia]
* José Férriz Llorens (1968 - 1983) [Algemesí, Valencia]
* Joan Garcés Queralt (1983 - 1987) [Benifairó de les Valls, Valencia]
* Julio Ribelles Brunet (1987 - 1992) [El Puig, Valencia]
* Pablo Sánchez Torrella (1992 - 2010) [Paterna, Valencia]
* Manuel Enguídanos Cotanda (2010 - 2011) [Llíria, Valencia]
* Fernando Bonete Piqueras (2012 - 2018) [Almansa, Albacete)
* Rafael Sanz-Espert (2018 -) [Llombai, Valencia]

## Enllaços externs

* La Banda Municipal al Palau de la Música Arxivat 2009-10-03 a Wayback Machine.
# Beata Beatrix

Beata Beatrix és un pintura a l'oli sobre tela de l'artista prerafaelita Dante Gabriel Rossetti, realitzada el 1870. Descriu Beatrice Portinari, el personatge del poema Vita Nuova de Dante Alighieri, en el moment de la seva mort. El títol en català seria 'Beatriu Beneïda'. La Vita Nuova havia estat una història que havia estat de l'interès de Rossetti en la seva infantesa i havia començat a traduir-la a l'anglès el 1845 i la va publicar dins la seva obra, Els poetes italians primerencs.
Rossetti va fer servir com a model de Beatrice la imatge de la seva difunta esposa i model habitual, Elizabeth Siddal, que va morir el 1862. La pintura va ser creada a partir dels nombrosos dibuixos que Rossetti havia fet d'ella durant el seu temps junts. El simbolisme en la pintura d'un colom vermell, un missatger de l'amor, es relaciona amb l'amor de Rossetti per Siddal amb la blanca flor de làudan que representa la seva mort. Diversos amics de Siddal van trobar que la pintura tenia poca semblança amb els seus dibuixos -els trets facials eren més durs i el coll està desproporcionat. Beata Beatrix és una de les obres més reconegudes de Rossetti i ha fet que sovint es vinculi el nom de Siddal amb la Beatrice de Dante Alighieri.
En una carta de 1873 al seu amic William Morris, Rossetti va dir que entenia la pintura "no com una representació de l'incident de la mort de Beatrice, sinó com un ideal del subjecte, simbolitzat per un tràngol o una transfiguració espiritual sobtada."
Aquesta pintura s'exposa a la Tate Britain. Va ser un regal en memòria de Francis, Baron Mount-Temple per la seva dona, Georgiana en 1889.

## Rèpliques de Rossetti

William Graham va encarregar al mateix Rossetti fer una rèplica de Beata Beatrix. La rèplica d'aquest oli, datat el 1872, és gairebé de la mateixa mida que l'original, però té una predel·la que representa Dante Alighieri i Beatrice reunits al paradís amb un marc dissenyat per Rossetti. Aquesta versió va ser donada per llegat a l'Institut d'Art de Chicago.
Rossetti va fer diverses rèpliques més: una aquarel·la, un dibuix en guix i una pintura a l'oli que es van iniciar el 1877. Aquesta rèplica es va quedar sense acabar en el moment de la seva mort. El seu amic de tota la vida, Ford Madox Brown, el va completar. En aquesta pintura, en contrast amb l'original, l'ocell que vola cap a Beatrice és un colom blanc que sosté roselles vermelles al bec. Aquesta pintura està a Birmingham Museum and Art Gallery, Anglaterra.

## Referències

* ↑ "Catalogue entry from The Age of Rossetti, Burne-Jones & Watts:Symbolism in Britain 1860-1910". tate.org
* ↑ "Beata Beatrix". victorian web.org
* 1 2 "'Beata Beatrix', Dante Gabriel Rossetti". liverpoolmuseums.org
* 1 2 Hawksley, (2000), p. 115
* ↑ McDonnell, Patricia and Rodgers, Timothy R. (2007).
* ↑ Bulletin of the Art Institute of Chicago-Volumes 16-21. books.google.cat. pp. 102, 103.
* ↑ "Oil Painting—Beata Beatrix". bmagic.org.

## Bibliografia

* Hawksley, Ludinda (2000). Essencial Pre-Raphaelites, London: Parragon, ISBN 1-84084-524-4

## Enllaços externs

* El Rossetti Archive: Beata Beatrix
* L'Institut d'Art de Chicago: Beata Beatrix amb predella
# Beat de Tui

Beat va ser un religiós hispanovisigot, bisbe de Tui aproximadament entre els anys 650 i 656.
Al Còdex Urgellenc apareix com a Benedicti, però és l'única font que l'anomena així. Beat va ser convocat el 653 al VIII Concili de Toledo, però no hi va poder assistir. En el seu lloc hi va enviar un prevere anomenat Victorí, per exercir de prelat substitut, i aquest va subscriure a les actes del concili com a vicari, allò que es va decretar al sínode: Victorinus Presbyter Beati Episcopi Ecclesiae Tudensis SS. Fins a l'any 675 no torna a aparèixer el nom d'un altre bisbe de Tui als concilis, i no se sap quan va durar el mandat de Beat o si va tenir successors abans de Genitiu.

## Referències

* ↑ «Episcopoloxio da Diocese de Tui-Vigo» (en gallec). Diòcesi de Tui-Vigo. Arxivat de l'original el 2015-06-24. [Consulta: 25 juny 2015].
* ↑ Flórez, 1798, p. 31.

## Bibliografia

* Flórez, Enrique. España sagrada: theatro geographico-histórico de la Iglesia de España (en castellà). Tom XXII. Madrid: Oficina de la Viuda e Hijo de Marín, 1798.
# Bathybates fasciatus

Bathybates fasciatus és una espècie de peix de la família dels cíclids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 39,7 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

És endèmic del llac Tanganyika (Àfrica oriental).

## Referències

* 1 2 «Bathybates fasciatus» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).

## Bibliografia

* Axelrod, H. R. The Most Complete Colored Lexicon of Cichlids: Every Known Cichlid Illustrated in Color (en anglès). 2a edició. TFH Publications, 1993. ISBN 9780793800261.
* Brichard, P. Cichlids and All the Other Fishes of Lake Tanganyika (en anglès). TFH Publications, 1989. ISBN 9780866226677.
* Goldstein, Robert J. Cichlids of the World (en anglès). Neptune City, NJ: TFH Publications, 1988. ISBN 9780866228930.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Konings, A. (1998): Tanganyikan cichlids in their natural habitat. Cichlid Press.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Poll, M. & J.P. Gosse 1995: Genera des poissons d'eau douce de l'Afrique. Mémoire de la Classe des Sciences. Académie royale de Belgique. 9: 1-324.
* Ribbink, A. 1991. Distribution and Ecology of the Cichlids of the African Great Lakes. Pp. 36-59 a M. Keenleyside, ed. Cichlid Fishes: Behavior, Ecology and Evolution. Londres, Gran Bretanya: Chapman and Hall.
* Römer U.: Cichliden Atlas, Bd. 1. Melle. 1311 p. Any 1998.
* Takahashi, T. 2003: Systematics of Tanganyikan cichlid fishes (Teleostei: Perciformes). Ichthyological Research, 50(4): 367-382.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Barbus gestetneri

Barbus gestetneri és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 24,9 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a la República Democràtica del Congo.

## Referències

* ↑ Cuvier G. 1816. Le Règne Animal distribué d'après son organisation pour servir de base à l'histoire naturelle des animaux et d'introduction à l'anatomie comparée. Les reptiles, les poissons, les mollusques et les annélides. Edition 1. Règne Animal (ed. 1) v. 2. i-xviii + 1-532.
* ↑ BioLib
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Lévêque, C.; Daget, J. «Cyprinidae». A: Daget, J.; Gosse, J.-P.; Thys van den Audenaerde, D. F. E.. Check-list of the freshwater fishes of Africa (CLOFFA) (en anglès). Volum 1. Institut de Recerca per al Desenvolupament (Orstom) i Museu Reial de l'Àfrica Central (MRAC), 1984, p. 217–342.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Barbus fasolt

Barbus fasolt és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 50 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba al riu Congo.

## Referències

* ↑ Cuvier G. 1816. Le Règne Animal distribué d'après son organisation pour servir de base à l'histoire naturelle des animaux et d'introduction à l'anatomie comparée. Les reptiles, les poissons, les mollusques et les annélides. Edition 1. Règne Animal (ed. 1) v. 2. i-xviii + 1-532.
* ↑ BioLib
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Lévêque, C.; Daget, J. «Cyprinidae». A: Daget, J.; Gosse, J.-P.; Thys van den Audenaerde, D. F. E.. Check-list of the freshwater fishes of Africa (CLOFFA) (en anglès). Volum 1. Institut de Recerca per al Desenvolupament (Orstom) i Museu Reial de l'Àfrica Central (MRAC), 1984, p. 217–342.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Benefici

«Benefici» té aquests significats:
* Benefici econòmic
** Marge de benefici
** Anàlisi de cost-benefici
** Benefici per acció
* Benefici eclesiàstic
* Benefici d'inventari (en dret)
* Llei de beneficis inversos (en medicina)
Viccionari
# Benefici eclesiàstic

Un benefici eclesiàstic és un ens jurídic erigit per l'autoritat eclesiàstica a títol vitalici i que comportava un ofici espiritual i que proporcionava a qui l'exercia, durant l'edat mitjana i l'Antic Règim, el dret a gaudir d'una prebenda o renda (provinent de béns immobles, de delmes, censals, drets per l'administració de sagraments, etc.) i altres privilegis de caràcter judicial, fiscal o militar.

## Evolució històrica

A partir del concili de Trento, era impossible arribar a ser capellà —o accedir a qualsevol altre orde religiós— sense haver pres possessió abans d'un benefici que garantís la subsistència de l'aspirant.
Els que eren fundats i dotats per un particular o una corporació, laica o eclesiàstica, són els beneficis de patronat. Quan només poden presentar-se a un benefici els fills d'una parròquia, regió o país, hom parla de beneficis patrimonialitzats (val a dir que fins al 1714, en què foren abolides per Felip V d'Espanya, les Constitucions catalanes establien que els beneficis eclesiàstics havien de correspondre sempre a persones naturals del Principat de Catalunya). Són beneficis dobles quan, a més d'implicar la celebració d'actes de culte, hi afegeixen la cura d'ànimes, amb dignitats catedralícies com la de mestrescola (cabiscol o caput scholae).
Al llarg del segle xviii el regalisme, desitjant la reforma econòmica i política de l'Església, va criticar el nombre excessiu de beneficis simples que hi havia a Espanya. Fruit d'aquest corrent va ser el Plan Beneficial de Reforma elaborat pel Consell de Castella el 1769.
Finalment, ja dins de la maror liberal subsegüent a la Primera Guerra Carlina, en virtut de la Llei de 19 d'agost del 1841 moltes rendes foren adjudicades als hereus dels fundadors. No es va trigar gaire a desamortitzar i subhastar els patrimonis que els sostenien.

## Referències

* ↑ «benefici eclesiàstic | enciclopèdia.cat». [Consulta: 19 desembre 2018].