OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Campionats del món de ciclisme en ruta de 1953

Els Campionats del món de ciclisme en ruta de 1953 es disputaren el 29 i 30 d'agost a Lugano, Suïssa.

## Resultats

| Proves : | Or | Or | Argent | Argent | Bronze | Bronze |
| Professionals |||||||
| Cursa en línia masculina detalls | Fausto Coppi Itàlia | 7h 05' 51" | Germain Derijcke Bèlgica | + 6' 22" | Stan Ockers Bèlgica | + 7' 33" |
| Amateurs |||||||
| Cursa en línia masculina | Riccardo Filippi Itàlia | 4h 59' 19" | Gastone Nencini Itàlia | m. t. | Rik Van Looy Bèlgica | + 8" |

## Medaller

| Posició | País | Or | Plata | Bronze | Total |
| 1 | Itàlia | 2 | 1 | 0 | 3 |
| 2 | Bèlgica | 0 | 1 | 2 | 3 |
| Total | Total | 2 | 2 | 2 | 6 |

## Referències

* «World Championship Road Race» (en italià). museociclismo.it. [Consulta: 22 setembre 2012].
* «World Championship amateurs» (en italià). museociclismo.it. [Consulta: 22 setembre 2012].
* «Cyclisme - Championnats du Monde - 1953» (en francès). les-sports.info. [Consulta: 22 setembre 2012].
* «Campeonato del Mundo, Ruta, Diletantes» (en castellà). sitiodeciclismo.net. [Consulta: 22 setembre 2012].
# Doxa

Doxa (δόξα) és una paraula grega que se sol traduir per 'opinió'. Va ser un concepte utilitzat per Parmènides, en distingir la «via de la veritat» de la «via de l'opinió», i més tard per Plató.
Segons Plató la doxa 'tracta d'un coneixement fenomènic i, en conseqüència, segons ell, enganyós. La doxa comprendria dos graus: eikasia (εἰκασία) i pistis (πίστις), és a dir, imaginació i fe o creença. Plató contraposa la doxa a l'episteme, de vegades aquesta última es tradueix com a coneixement científic però, segons Plató, l'episteme només té desenvolupament al món de les idees (coneixement intel·lectual) i no al món sensible (coneixement sensible).
Plató criticava la doxa, però, sobretot, menyspreava els que feien del fals coneixement i de l'aparença de saviesa un mitjà de lucre personal o d'ascendència social. A aquests personatges els anomenava doxóforos, «aquells les paraules dels quals a l'Àgora van més ràpides que el seu pensament». Una definició que hom podria aplicar avui als anomenats «tertulians» en els mitjans de comunicació actuals, mers «professionals de l'opinió».
Hi ha una relació entre la doxa i l'episteme explicada a través del mite de la caverna.

## Referències

* ↑ «doxa nell'Enciclopedia Treccani» (en italià). [Consulta: 12 octubre 2022].

## Vegeu també

* Episteme

## Bibliografia

* Diàlegs, vol. X (La República, llibres I-IV), intr. i trad. de Manuel Balasch, Barcelona, Fundació Bernat Metge, 1989.

## Enllaços externs

* Lecciones sobre Platón. Felipe Giménez. Profesor de filosofía de IES
* Las diferentes maneras de ser racional: doxa y episteme en la fenomenología de Husserl. Jaime Villanueva Barreto Arxivat 2007-06-17 a Wayback Machine.
# José Guilherme Baldocchi

José Guilherme Baldocchi (14 de març de 1946) és un exfutbolista brasiler.

## Selecció del Brasil

Va formar part de l'equip brasiler a la Copa del Món de 1970.

## Referències

* ↑ «Baldocchi». Sambafoot. [Consulta: 15 octubre 2011].
* ↑ Gwidon Naskrent, Roberto Di Maggio and José Luis Pierrend. «1970 Brazil». World Cup Champions Squads 1930 - 2010. RSSSF, 17-09-2010. [Consulta: 3 octubre 2012].
* ↑ «Todos os brasileiros - 1970» (en portuguès). FolhaOnline, 09-12-2005. [Consulta: 16 desembre 2017].
# Gabriele Wetzko

Gabriele Wetzko (Leipzig, 28 d'agost de 1954), de casada Hartung, Frischke i Kühne, és una nedadora alemanya, ja retirada, especialista en estil lliure, que va competir durant les dècades de 1960 i 1970 sota bandera de la República Democràtica Alemanya.
El 1968 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Ciutat de Mèxic, on va disputar tres proves del programa de natació. Formant equip amb Roswitha Krause, Uta Schmuck i Martina Grunert guanyà la medalla de plata en els 4x100 metres lliures. Per la seva banda, en els 200 metres lliures fou quarta i en els 400 metres lliures cinquena. Quatre anys més tard, als Jocs de Múnic, revalidà la medalla de plata en els 4x100 metres lliures, fent equip amb Andrea Eife, Kornelia Ender i Elke Sehmisch. En les altres dues proves del programa de natació que disputà fou quarta en els 100 metres lliures i disputà les sèries, però no la final, dels 4x100 metres estils, per la qual cosa no va rebre la medalla que va guanyar el seu equip.
En el seu palmarès també destaquen quatre medalles d'or al Campionat d'Europa de natació de 1970 disputat a Barcelona, així com quatre campionats nacionals dels 100 metres lliures, tres dels 200, dos dels 400, cinc dels 4x100 metres lliures i dos dels 4x100 metres estils entre 1967 i 1973.
Un cop retirada va estudiar medicina i ciències econòmiques. Es va casar amb el nedador Wilfried Hartung el 15 de setembre de 1973, però es van divorciar poc després.

## Referències

* 1 2 «Olympedia – Gabriele Wetzko». [Consulta: 25 juny 2021].
* ↑ «Schwimmen - Deutsche Meisterschaften - Mannschaft». [Consulta: 24 juny 2021].
* ↑ «Schwimmen - Deutsche Meisterschaften - Mannschaft». [Consulta: 25 juny 2021].
* ↑ Kluge, Volker. Das große Lexikon der DDR-Sportler: Die 1000 erfolgreichsten und populärsten Sportlerinnen und Sportler aus der DDR, ihre Erfolge, Medaillen und Biographien. (en alemany). 2a edició. Berlín: Schwarzkopf & Schwarzkopf Verlag, 2004, p. 204f. ISBN 3-89602-538-4.
# Dent (Ohio)

Dent és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat d'Ohio. Segons el cens del 2000 tenia 7.612 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Dent tenia 7.612 habitants, 3.190 habitatges, i 2.130 famílies. La densitat de població era de 489 habitants/km².
Dels 3.190 habitatges en un 28% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 54,8% hi vivien parelles casades, en un 8,1% dones solteres, i en un 33,2% no eren unitats familiars. En el 28,1% dels habitatges hi vivien persones soles el 10,3% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,39 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,95.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 22,7% tenia menys de 18 anys, un 9% entre 18 i 24, un 27,6% entre 25 i 44, un 25,2% de 45 a 60 i un 15,5% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 39 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 91,2 homes.
La renda mediana per habitatge era de 49.048 $ i la renda mediana per família de 59.888 $. Els homes tenien una renda mediana de 41.406 $ mentre que les dones 31.460 $. La renda per capita de la població era de 24.403 $. Aproximadament l'1,6% de les famílies i el 3,7% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Dent». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-10. [Consulta: 9 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Dent». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2010-08-20. [Consulta: 9 agost 2010].
Viccionari
# Zubàkine

Zubàkine (en (ucraïnès): Зубакіне) és un poble de la República Autònoma de Crimea a Ucraïna, que el 2014 tenia 144 habitants. Pertany al districte de Bakhtxissarai. Fins al 1948 la vila es deia Fiódorovka.

## Població

Segons les dades del 2001 la composició de la població de la vila de Zubàkino d'acord amb la llengua que empren és la següent:

## Referències

* ↑ «Учь азиз дюрбеси (Айвовое / Эфендикой, АР Крым)». IMUSLIM. Arxivat de l'original el 2014-10-06. [Consulta: 3 octubre 2014].
* ↑ Встречается также написание Коджа-Сала
* ↑ «Розподіл населення за рідною мовою, Автономна Республіка Крим». Державна служба статистики України. Arxivat de l'original el 2013-06-26. [Consulta: 26 octubre 2014].
# Deípil

Deípil (en grec antic Δηίπυλος), va ser, segons la mitologia grega el fill de Polimèstor, rei de Tràcia, que s'havia casat amb Ilíone, la filla gran de Príam.
Ilíone havia rebut del seu pare l'encàrrec d'educar Polidor, fill de Príam i germà seu, que era molt petit i el seu pare el va voler allunyar de la guerra enviant-lo a Tràcia. Ilíone havia tingut amb el seu marit un fill, Deípil, i secretament havia intercanviat els dos infants, fent passar el seu fill com a germà seu, amb la intenció de què si alguna cosa li passava a Polidor pogués respondre davant dels seus pares. Va arreglar les coses perquè en cas de morir un els drets al tron els tingués l'altre. Quan Troia va haver caigut, Agamèmnon va voler exterminar tota l'estirp de Príam i va prometre a Polimèstor que li donaria en matrimoni la seva filla Electra si li lliurava Polidor. Polimèstor va acceptar el tracte i va matar el seu propi fill Deípil creient que matava Polidor.
Polidor, que ignorava els fets sobre el seu naixement, va anar un dia a consultar l'oracle de Delfos. Aquest li va dir que el seu pare i la seva mare eren morts i que de la seva pàtria només en quedaven cendres. Sorprès, perquè allò no quadrava amb el que ell veia de la seva família i la seva llar, parlà amb Ilíone, que li va explicar la veritat. Per consell de Polidor, Ilíone va deixar cec i va matar Polimèstor.

## Referències

* ↑ Bloch, René (Princeton) «Deïpylos» (en anglès). Der Neue Pauly, 01-10-2006.
* ↑ Grimal, Pierre. Diccionari de mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions de 1984, 2008, p. 132. ISBN 9788496061972.
* ↑ Higí. Faules, 109
# Xah Sultan ben Abu Bakr

Xah Sultan ben Abu Bakr (+ després de 1363) fou un príncep muzaffàrida, fill de Badr al-Din Abu Bakr, nebot de al-Muzaffar ben Mansur, amb la filla del qual es va casar.
El 1352 el príncep Shah Shuja el va cridar a Rafsanjan, quan la zona era atacada per l'amir Jakaz, comandant en cap de l'exèrcit del injúida Abu-Ishaq Jamal-ad-Din i va servir a Mubariz al-Din Muhàmmad en la batalla de Panj Angusht el juliol de 1352. Després de la conquesta de Xiraz (1353, en la qual no consta que hi tingués una participació especial, el 1354 va rebre el castell de Quhandiz que li va rendir el kutval (castellà) Madj al-Din; en aquest castell es guardaven els tresors d'Abu-Ishaq Jamal-ad-Din. El hivern del 1355 a 1356 li fou encarregada la direcció de la continuació del setge d'Isfahan, que va exercir amb vigor i que va portar finalment a la conquesta d'aquesta ciutat el maig del 1356. Va governar Isfahan fins a l'any següent No obstant quan Mubariz al-Din va entrar personalment a la ciutat el gener del 1357 no li fou atorgada cap recompensa (com esperava) doncs el wazir Khwaja Burhan al-Din l'havia acusat d'emportar-se 700 tumans dels ingressos de l'Iraq Ajamita. En els actes de recepció de Mubariz, es va produir una situació tensa; Shah Sultan va donar un gran banquet en el qual Mubariz, que era violent, apassionat i malhumorat, es va comportar amb gran rudesa. Això va augmentar la, fins aleshores, controlada enemistat que existia entre l'oncle i el nebot.
Tot i així va romandre lleial i durant la lluita per Isfahan entre els fills de Mubariz al-Din, Shah Shuja i Shah Mahmud va participar en un atac a la ciutat acompanyat entre molts altres pel seu germà Amir Mubariz, en la qual els dos germans foren fets presoners per soldats de Shah Mahmud. Ami Mubariz fou executat mentre que Shah Sultan fou cegat.
No tornà a aparèixer i no consta la data de la seva mort.

## Referències

* Capítol addicional del manuscrit Ta'ríkh-i-guzída; or, "Select history" de Hamdulláh Mustawfí-i-Qazwíní, compilat el 730 de l'hègira (1330) i reproduit en un facsimil d'un manuscrit datat el 857 de l'hègira (1453), pàgs 151 a 207
# Drongo de Sumatra

El drongo de Sumatra (Dicrurus sumatranus) és un ocell de la família dels dicrúrids (Dicruridae).

## Hàbitat i distribució

Habita la selva humida, manglars i zones una mica més obertes a les terres baixes de Sumatra.

## Referències

* ↑ «Drongo de Sumatra». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 10/10/2023(català)
# Lisímac d'Alexandria

Lisímac d'Alexandria (grec antic: Λυσίμαχος; llatí: Lysimachus) fou un distingit gramàtic grec egipci, natural d'Alexandria, mencionat per diversos autors, que li atribueixen les següents obres:
* Νόστοι, ("Nostoi", Els Retorns), segons Ateneu de Nàucratis i Plutarc, i diversos escolis.
* Συναγωγὴ Θηβαϊκῶν παραδόξων, ("Sinagogé thebaikon paradoxon" Sobre les meravelles dels tebans), probablement en tres llibres.
* Αἰγυπτιακα, ("Aegiptiaka", Sobre Egipte), un llibre citat per Flavi Josep.
* περὶ τῆς Ἐφόρου κλοπῆς ("Peri tes Ephorou klopes", Sobre els plagis d'Èfor), probablement en dos llibres, que li atribueix Eusebi de Cesarea.
Les dues darreres són obra probablement d'un autor homònim. No se sap l'època exacta en què va viure, però si que era posterior a l'any 140 aC.

## Referències

* ↑ 5.Lysimachus a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. II Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 870

## Bibliografia

* Raffaele Cantarella. La letteratura greca classica. Milà, BUR, 2002. ISBN 8817112518.
* Enzio Savino (ed.). La letteratura greca della Cambridge University. Milà: Mondadori, 2007.
# John C. Houbolt

John Cornelius Houbolt (10 d'abril de 1919 – 15 d'abril de 2014) fou un enginyer aeroespacial, líder de l'equip que va idear el mode de missió d'encontre en òrbita lunar (LOR), un concepte que es va fer servir per aconseguir portar humans reeixidament a la Lluna i fer que retornessin a la Terra. Wernher von Braun donà suport al camí de missió el juny de 1961, i es va escollir pel programa Apollo a principis de 1962. La decisió crítica d'utilitzar LOR es va veure com a vital per assegurar-se que l'home pogués trepitjar la lluna al final de la dècada, tal com va proposar el President John F. Kennedy. En el procés, LOR va permetre estalviar temps i bilions de dòlars fent servir eficientment la tecnologia existent.
Morí el 2014 a causa de la malaltia de Parkinson.

## Referències

* ↑ «Còpia arxivada». Library.illinois.edu. Arxivat de l'original el 2012-03-02. [Consulta: 17 desembre 2016].
* ↑ http://www.latimes.com/obituaries/la-me-john-houbolt-20140422,0,2634092.story#axzz2zd0WbsJ2
# Gabriele Reinsch

Gabriele Reinsch (Cottbus, 23 de setembre de 1963) és una atleta alemanya d'atletisme.
Va representar Alemanya Oriental als Jocs Olímpics de 1988 en llançament de disc. El 9 de juliol de 1988 al torneig Alemanya de l'Est – Itàlia a Neubrandenburg va establir un nou rècord mundial amb un llançament de 76,80 metres.
# Zubiri (desambiguació)

«Zubiri» té aquests significats:
# Pietro Pisurzi

Pietro Pisurzi (Bantine, 1724 - 1799) fou un religiós i poeta sard. A la mort dels seus pares marxà a Sàsser, on entrà al servei d'uns nobles que l'educaren i l'ensenyaren a llegir i escriure. Es va ordenar sacerdot i fou rector de Tissi. A les seves poesies descriu la campinya sarda, però també va conrear la sàtira i la inspiració històrica. La major part de la seva obra resta en manuscrits dispersos.

## Obres

* S'anzone; S'abe; Su cazzadore et sa pudda
* S'imbustu
* Su cazzadore, sa chelva e 'i su pastore
* Malissias e difettos de sas feminas
* Cantone de su cabaddareddu
# Drongo de Ludwig

El drongo de Ludwig (Dicrurus ludwigii) és una espècie d'ocell de la família dels dicrúrids (Dicruridae) que habita la selva humida i altres formacions boscoses de l'Àfrica subsahariana, des de Guinea, Gàmbia i el Senegal, cap a l'est, a través de la República Centreafricana fins a la costa Somàlia i sud-est de Kenya, i cap al sud fins al sud-est d'Angola, Zimbàbue, Moçambic i est de Sud-àfrica.

## Referències

* ↑ «Drongo de Ludwig». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 10/10/2023(català)
# Lisímac d'Acarnània

Lisímac (grec antic: Λυσίμαχος, llatí: Lysimachus) fou un grec d'Acarnània a qui es va encarregar la tutoria del jove príncep Alexandre. Va guanyar el favor de la casa reial quan va agafar el nom de Fènix i va donar els d'Aquil·les a Alexandre i el de Peleu a Filip II, cosa que li va valer ser el segon en rang dels tutors del príncep.

## Referències

* ↑ «Lysi'machus 3.». A: William Smith (ed.). A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology (en anglès). Londres: John Murray, 1870.
# Geledi

Geledi són un clan somali que viu predominantment als voltants de la ciutat d'Afgooye. Són un subclan dels Rahanweyn i van dirigir el sultanat de Geledi a finals del segle XVII i principis del Segle XX.
Viuen principalment a la vall del Shebelle. La seva capital històrica és Afgooye a uns 30 km a l'oest de Mogadiscio.

## Història

Orígens
El poble Geledi, com els altres Rahanweyn, és de veritable estirp somali i, com els Darod, afirma que el llinatge àrab era un fenomen. Es diu que Aw Kalafow, descendent d'Omar, va ser el primer a utilitzar el títol de Garad.
Els Geledi i els seus aliats de Wacdaan estaven sota el domini de Ajuran del subclan Silcis. L'avi d'Ibrahim Adeer era un general d'Ajuran que va infligir una gran derrota en envair Oromo a Lafagaale. Després del debilitament dels Ajuran, les dues rebel·lions notables van venir dels Geledi i Hiraab amb Ibrahim Adeer esculpint el seu propi sultanat i derrotant els Silcis.

## Referències

* ↑ James Stewart Olson. [The Peoples of Africa: An Ethnohistorical Dictionary, p. 194, a Google Books The Peoples of Africa: An Ethnohistorical Dictionary]. Greenwood Publishing Group, 1996, p. 194.
* ↑ Luling, Virginia. Somali Sultanate: the Geledi city-state over 150 years (en anglès). Transaction Publishers, 2002. ISBN 978-1-874209-98-0.
* ↑ Mukhtar, Mohammed. Historical Dictionary of Somalia. Scarecrow Press, 25 February 2003, p. 87. ISBN 9780810866041.
* ↑ Luling 1971, 31
* ↑ Cassanelli 1973, 41

## Vegeu també

* Sultanat de Geledi.
# Desidates

Els desidiates o desidates (en llatí daesidiatae o desidatae, en grec antic Δαισιδιᾶται) eren una de les moltes tribus que vivien a Pannònia, segons Estrabó.
Plini el vell i Gai Vel·lei Patèrcul els esmenten com una de les tribus dels il·liris denominació que els romans donaven freqüentment (però erròniament) a les tribus de Pannònia.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Daesidiatae». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 4 agost 2021].
# Zuani

Zuani (en cors Zuani) és un municipi francès, situat a la regió de Còrsega, al departament d'Alta Còrsega. L'any 1999 tenia 51 habitants.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 94 | 95 | 96 | 100 | 40 | 51 |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit | Qualitat |
| 2001- | Paul Giuganti | | |
# Pietro Pasinati

Pietro Pasinati (Trieste, 21 de juliol de 1910 - Trieste, 15 de novembre de 2000) fou un futbolista italià de les dècades de 1930 i 1940 i entrenador.
Com a futbolista fou jugador de la Triestina (1927-39 i 1941-46), AC Milan (1939-40), Novara Calcio (1940-41), US Cremonese a la Serie B (1946-48), i San Giovanni Trieste, a la tercera divisió (1948-49).
Fou internacional amb Itàlia, amb la qual disputà 10 partits i participà en el Mundial de 1938 on es proclamà campió.
Un cop retirat fou entrenador a clubs com Ponziana, Sambenedettese, Salernitana, Triestina, Catanzaro i Empoli FC.

## Referències

* ↑ Perfil a footballzz.com
* ↑ Perfil a enciclopediadelcalcio
* ↑ «Perfil a la Federació Italiana». Arxivat de l'original el 2015-02-12. [Consulta: 23 maig 2017].
# Èter (desambiguació)

«Èter» té aquests significats:
* Química orgànica:
** Un èter és un grup funcional i una família de compostos orgànics.
** El dietilèter és el compost més conegut d'aquesta família i també s'anomena èter.
* Filosofia
** Èter (element) és el nom que rebé el cinquè element en la teoria dels elements clàssics.
* Física
** Èter (física) és un fluid inexistent que s'usà erròniament per explicar fenòmens no explicats per la ciència en el passat.
* Mitologia
** Èter (mitologia)
* Borsa de valors
** Ethereuem, també conegut vulgarment com a èter, és una criptomoneda
# Plantada de l'Arbre de Maig de Folgueroles

La Plantada de l'Arbre de Maig de Folgueroles és una iniciativa promoguda a partir del 1986 per a recordar i fomentar el valor simbòlic de l'arbre en el marc de la Festa Jacint Verdaguer.
La Festa Verdaguer pròpiament dita va començar a realitzar-se l'any 1945, coincidint amb el centenari del naixement del poeta, i es va consolidar a partir de 1952 (any que coincidí amb el cinquantenari de la seva mort). Durant els primers anys la festa fou promoguda per l'agrupació cultural Verdaguer, entitat embrionària de la futura associació Amics de Verdaguer constituïda l'any 1964. Aquesta entitat, a la dècada de 1980, va començar a donar un corpus festiu a les accions organitzades, amb la incorporació d'activitats que uneixen poesia i natura.
Els Amics de Verdaguer, amb l'objectiu de recordar i fomentar l'obra del mossèn de Folgueroles, plantejaren la necessitat de trobar un element natural que marqués el principi i la fi de la Festa. D'aquí que es va recórrer a l'arbre de maig, arbre que es posava a les festes majors pirinenques i que Verdaguer recull en la seva obra. Durant la cercavila que va al bosc a cercar l'arbre es duen a terme lectures recitades per part dels infants del poemes de mossèn Cinto. Tot seguit, la comitiva iniciada a l'escola continua el trajecte en direcció al Bosc del Torrent de Folgueroles. El pollancre escollit es talla a la manera tradicional, amb la força dels braços i una destral. Ja tombat, serà portat entre tots a mans fins a la Plaça Verdaguer acompanyats de la música d'un flabiolaire i una gralla. Els infants també participen a dur l'arbre agafant per les puntes els bastons que serviran per transportar l'arbre (i que seran els pals del Ball de Bastons de Folgueroles). Cal dir que a l'hivern, en compensació a l'arbre sacrificat, se'n plantaran tres de joves.
En arribar a la Plaça Verdaguer, amb l'ajut de cordes, l'arbre es dreça amb força fins a posar-lo dins d'un forat fet expressament a la plaça per l'ocasió i on restarà per una quinzena de dies. Una vegada enlairat i equilibrat es guarneix amb serrells i serpentines que li donaran un aire festiu. Posteriorment es dansarà al voltant de l'arbre al qual s'haurà lligat, a la part superior, dolços o embotits que engrescaran als grimpaires per a obtenir la recompensa. La tradició arrelada del flabiol a la Festa Verdaguer prové del flabiolaire folguerolenc Josep Verdaguer i Portet (1920 – 1995), conegut de forma popular com a “En Roviretes”, que actuà com a flabiolaire en les festes tradicionals d'arreu de Catalunya. D'aquí que el flabiol i el tamborí d'“en Roviretes” es va convertir en un símbol melòdic que identifica les rues de la Festa Verdaguer i de la Plantada de l'Arbre de Maig. Com final de la Festa Verdaguer, se celebra el Ball de Folgueroles que dansa també de forma simbòlica tot passant pels voltants de l'Arbre de Maig i la retirada final de l'arbre serà la icona que tanca la festa.

## Referències

* 1 2 3 4 Gencat «La Plantada de l'Arbre de Maig de Folgueroles (Festa Verdaguer)». Catàleg del Patrimoni Festiu de Catalunya, 2013. Arxivat de l'original el 15 de juliol 2014 [Consulta: 9 juny 2014].