OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Illa Kola

Kola és una illa de les illes Aru, al mar d'Arafura. Es troba a la província de Maluku, Indonèsia. Té una superfície de 270,1 km², un perímetre costaner de 116,5 km. Les altres illes principals de l'arxipèlag són Tanahbesar, Kobroor, Maikoor, Koba i Trangan.
S'hi parla el kola.

## Referències

* ↑ «Kobroor [712]» (en anglès). islands.unep. Arxivat de l'original el 2020-06-10. [Consulta: 1r maig 2024].
* ↑ O'Connor, Sue; Spriggs, Matthew; Veth, Peter. «1». A: The Archaeology of The Aru Islands. Canberra: The Australian National University, 2005, p. 2.
* ↑ «Kola | Ethnologue Free» (en anglès). [Consulta: 19 abril 2024].
# Imhoff

«Imhoff» té aquests significats:
* Darrall Imhoff (1938-2017), jugador de bàsquet nord-americà;
* Frédéric Leclerc-Imhoff (1989-2022), periodista francès;
* Guillermo Imhoff (1982-), futbolista argentí;
* Gustaaf Willem baró van Imhoff (1705-1750), governador de Ceilan i després de les Índies Orientals Holandeses;
* Juan Imhoff (1988-), jugador de rugbi argentí;
* Ludwig Imhoff (1801-1868), entomòleg suís;
* Sigmund von Imhoff (1881-1967), oficial alemany superior de la Segona Guerra Mundial.

## Variant

* Imhof
# Huao terero

El huao terero (també anomenat huao, auishiri, aushiri, waorani, wao, sabela o auca) és una llengua ameríndia, parlada pels huaorani, un grup ètnic de l'Amazònia equatoriana, entre els rius Napo i Curaray. Alguns grups no contactats poden viure al Perú.
Dins el huao terero es distingeixen 3 varietats:
* Tihuacuna (o Tiwakuna)
* Tuei (o Tiwi Tuei, o Tiwi)
* Shiripuno
De moment es considera una llengua aïllada, i alguns agrupaments hipotètics que s'han proposat són
* Joseph Greenberg la classifica en el grup andí.
* Morris Swadesh la classifica en el grup macro-jíbar.
* Jorge Suárez la classifica en el grup Jíbaro-Kawapana.

## Bibliografia

* Campbell, Lyle. (1997). American Indian languages: The historical linguistics of Native America. Nova York: Oxford University Press. ISBN 0-19-509427-1.
* Greenberg, Joseph H. (1987). Language in the Americas. Stanford: Stanford University Press.
* Kaufman, Terrence. (1990). Language history in South America: What we know and how to know more. In D. L. Payne (Ed.), Amazonian linguistics: Studies in lowland South American languages (pp. 13-67). Austin: University of Texas Press. ISBN 0-292-70414-3.
* Kaufman, Terrence. (1994). The native languages of South America. In C. Mosley & R. E. Asher (Eds.), Atlas of the world's languages (pp. 46-76). London: Routledge.
* Rival, Laura. Trekking Through History: The Huaorani of Amazonian Ecuador, Columbia University Press, 2002.

## Enllaços externs

* Llengua Waorani a Ethnologue.
# Lythrurus umbratilis

Lythrurus umbratilis és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 8,8 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Nord-amèrica.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Etnier, D.A. i W.C. Starnes 1993: The fishes of Tennessee. The University of Tennessee Press, Knoxville (Tennessee), Estats Units.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* McAllister, D. E. A working list of fishes of the world (en anglès). Museu Nacional de Ciències Naturals, 1987.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Robins, C.R., R.M. Bailey, C.E. Bond, J.R. Brooker, E.A. Lachner, R.N. Lea i W.B. Scott 1991: Common and scientific names of fishes from the United States and Canada. Am. Fish. Soc. Spec. Pub. (20):183 p.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Impuls (física)

En mecànica clàssica, s'anomena impuls (abreviat I) a la magnitud física definida com a la variació de quantitat de moviment que experimenta un objecte en un sistema tancat. L'impuls és, per definició, la integral d'una força respecte al temps.
Un impuls canvia el moment lineal d'un objecte i té les mateixes unitats i dimensions que el moment lineal: Kg·m·s$^{-1}$. Aquest tipus d'accions ja va ser acotat per Isaac Newton en la seva segona llei: Newton l'anomenà vis motrix, referint-se a una espècie de força del moviment.

## Impuls en un objecte de massa constant

En el cas d'un impuls sobre un objecte amb massa constant, la magnitud d'impuls es defineix:
Impuls I produït del temps t$_1$ a t₂ :
    $\mathbf {I} =\int _{t_{1}}^{t_{2}}\mathbf {F} \,dt$
on F és la força aplicada de $t_{1}$ a $t_{2}$.
Es pot substituir:
    $F={\frac {dp}{dt}}$
De manera que s'obté:
    $I=\int _{t_{1}}^{t_{2}}{\frac {dp}{dt}}\,dt$
    $I=\int _{t_{1}}^{t_{2}}dp$
    $I=\Delta \ p$
Que dona com a resultat la variació de quantitat de moviment: $\Delta \ p$.

## Col·lisió

Les col·lisions són interaccions de dos o més cossos en què hi ha contacte entre ells durant un temps. Hi ha diferents tipus de col·lisions, les col·lisions elàstiques, inelàstiques i totalment inelàstiques. Tots aquests xocs tenen la característica de conservar el seu momentum o quantitat de moviment, però no la seva energia mecànica, que en la majoria dels casos només es considera l'energia cinètica. Els xocs que són elàstics mantenen el momentum inicial del sistema igual al final de la mateixa manera que l'energia cinètica total del sistema. Dins d'aquest tipus de xoc és important mencionar un cas importants que és el xoc de dos cossos d'igual massa i un d'ells inicialment en repòs. En el cas que els dos cossos tinguin la mateixa massa i un d'ells es troba en repòs, en impactar es transferirà l'energia des del cos en moviment cap al que no s'està movent, i el cos que es trobava inicialment en moviment romandrà en repòs, mentre que l'altre seguirà en moviment, el mateix que seguia el primer cos, un exemple d'aquest és el joc és el billar. Mentre dura el xoc cal assenyalar que en el contacte dels dos cossos l'energia s'emmagatzema en una deformació mínima i no permanent.

### Col·lisió elàstica

En física, en el cas ideal, una col·lisió perfectament elàstica és un xoc entre dos o més cossos que no pateixen deformacions permanents degut l'impacte. En una col·lisió perfectament elàstica es conserven tant el moment lineal com l'energia cinètica del sistema. durant una col·lisió, encara que siguin dos sòlids, no es poden considerar perfectament elàstics, ja que sempre hi ha una deformació.

### Col·lisió inelàstica

Les col·lisions en què l'energia no es conserva produeixen deformacions permanents dels cossos i es denominen col·lisions inelàstiques.

## Referències

* ↑ Hibbeler, Russell C. Engineering Mechanics, 12th edition. Pearson Prentice Hall, 2010, p. 222. ISBN 0-13-607791-9.
Viccionari
# Improvisació 28

Improvisació 28 —subtitulat (Segona Versió) és una pintura a l'oli realitzada l'any 1912 pel pintor rus Vassili Kandinski. El quadre forma part de la col·lecció permanent del Museu Guggenheim (Nova York).
L'ús de la imatge d'un genet sobre un cavall en les obres de Kandinski simbolitza tant la seva croada contra els valors estètics convencionals com el seu somni d'un futur més espiritual i millor a través del poder transformatiu de l'art. El genet apareix en moltes xilografies, tremp i olis, des de la primera aparició en els seus quadres inspirats en temes folklòrics, pintats en la seva Rússia nativa durant el canvi de segle, fins als seus paisatges abstractes realitzats a Múnic a principis de la dècada de 1910. També aquest tema apareix en els dissenys de la portada del manifest del pintor rus Sobre l'espiritual en l'art, i en el contemporani Almanac genet blau, que va coeditar amb Franz Marc.
L'any 1909, any en què va completar Muntanya blava, Kandinski va pintar fins a set altres pintures amb imatges de genets. En aquell any el seu estil va esdevenir cada cop més abstracte i expressionista i les seves preocupacions temàtiques van canviar del retrat d'esdeveniments naturals (com ara paisatges) a les narratives apocalíptiques. L'any 1910, molts dels llenços abstractes de l'artista compartien una font literària comuna, la Revelació de Sant Joan el Diví; el genet venia a significar el genet de l'Apocalipsi, que portaria una destrucció èpica després de la qual el món seria redimit. Tant en Esbós per a composició II com en aquest quadre Kandinski va descriure, d'una manera altament esquemàtica, esdeveniments cataclísmics en un costat del quadre i el paradís de la salvació espiritual en l'altre. En aquest últim, Improvisació 28 (Segona Versió), emergeixen a l'esquerra un vaixell i onades (referència del diluvi universal) i una serp, mentre que a la dreta apareixen una parella abraçant-se, un sol brillant i espelmes de celebració.

## Referències

* ↑ «Improvisation 28 (Second Version)» (en anglès). WikiArt. [Consulta: 4 setembre 2016].
* ↑ «Improvisation 28 (Second Version)» (en anglès). guggenheim.org. Nancy Spector. [Consulta: 4 setembre 2016].
# Iker Flores Galarza

Iker Flores Galarza (Urdiain, 28 de juliol de 1976) és un ciclista navarrès, que fou professional de 1999 fins al 2007. Quasi tota la seva carrera la disputà a l'equip Euskaltel-Euskadi. La seva principal victòria fou el triomf al Tour de l'Avenir de 2000. Va participar en diferents edicions del Tour, Giro i Volta a Espanya, i l'any 2005 va quedar com a fanalet vermell de la ronda francesa.
El seu germà Igor també fou ciclista professional.

## Palmarès

* 2002
** 1r al Tour de l'Avenir i vencedor d'una etapa
* 2007
** 1r a la Classificació per punts de la Volta al País Basc

### Resultats al Tour de França

* 2001. Abandona (2a etapa)
* 2004. 60è de la classificació general
* 2005. 155è de la classificació general

### Resultats a la Volta a Espanya

* 2002. 71è de la classificació general
* 2003. 18è de la classificació general

### Resultats al Giro d'Itàlia

* 2006. 35è de la classificació general

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
* Fitxa a urtekaria.com
# MHPArena

El MHPArena, abans anomenat Gottlieb-Daimler-Stadion i Mercedes-Benz Arena, és un estadi de futbol situat al districte de Bad Cannstatt, al nord-est de Stuttgart, capital de l'estat federat de Baden-Württemberg, a Alemanya. El seu equip local és el VfB Stuttgart.
L'estadi és el cor del Complex Esportiu Cannstatter Wasen. Posseïx un sostre de fibra de polièster recoberta de PVC en un sistema radiat de subjecció d'altura variada. Té una capacitat per a 60.441 espectadors.
Sota el seu segon nom, Neckarstadion (car inicialment s'anomenava Adolf-Hitler-Kampfbahn), va ser una de les seus de la Copa del Món de Futbol de 1974. L'estadi va allotjar per segona vegada aquest esdeveniment, ara sota el seu nom actual, durant la Copa del Món de Futbol de 2006.

## Història

L'estadi es va inaugurar el 1933 sota el nom Adolf-Hitler-Kampfbahn. El nom perdurà fins al 1949, quan va canviar a Neckarstadion (en català: Estadi del Neckar, el riu que travessa la ciutat). El 1993 passà a anomenar-se definitivament Gottlieb-Daimler-Stadion en honor del cèlebre inventor i enginyer alemany Gottlieb Daimler. Des de la temporada 2008–09 fou rebatejat Mercedes-Benz Arena, amb el partit inaugural enfrotn l'Arsenal FC el 30 de juliol de 2008.
Aquest estadi va ser seu del primer partit internacional disputat a Alemanya després de la Segona Guerra Mundial, entre la selecció d'Alemanya i la selecció de Suïssa. El 19 de desembre de 1990 es disputà un altre esdeveniment important: el primer partit internacional després de la unificació d'Alemanya, on es van enfrontar novament les mateixes seleccions.

## Referències

* ↑ «Mercedes-Benz Arena – StadiumDB.com». [Consulta: 4 agost 2019].
* ↑ Arsenal: Friendly against VfB Stuttgart announced Arxivat 18 November 2015$^{[Datemismatch]}$ a Wayback Machine.

## Enllaços externs

* Pàgina oficial del MHPArena (alemany)
* Pàgina de la ciutat de Stuttgart sobre la Copa del Món de Futbol 2006 Arxivat 2006-07-05 a Wayback Machine. (alemany) (anglès)
# Psychoda domestica

Psychoda domestica és una espècie d'insecte dípter pertanyent a la família dels psicòdids que es troba a la Neàrtica.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Nomina Insecta Nearctica (anglès)

## Enllaços externs

* ION (anglès)
* Biology on Line (anglès)
# Cafè de Taraxacum

El cafè de Taraxacum ocafè de dent de lleó és una tisana i un substitut del cafè fet amb plantes del gènere Taraxacum (dents de lleó o pixallits). Les arrels torrades d'aquesta beguda tenen certa semblança amb les de l'autèntic cafè.

## Collita

La collita de les arrels del dent de lleó requereix saber distingir entre les arrles de l'auèntic dent de lleó (diverses espècies del gènere Taraxacum) d'altres plantes silvestres que se li assemblen com les del gènere Crepis. Els autèntics dents de lleó tenen una roseta a nivell de terra amb les fulles profundament dentades i tiges buides. Les plantes grosses tenen una edat de 3 a 4 anys i les arrels mestres, que són les que es cullen, fan uns 13 mm de diàmetre.

## Preparació

Després de la collita les arrels s'assequen, es trituren i es torren. Es molen en grànuls que es bullen en aigua per a produir el cafè de Taraxacum.

## Beneficis

El cafè de Taraxacum, que no conté cafeïna, es diu que és bo pel fetge. Un tònic amargant fet d'arrel de Taraxacum es considera laxant. També s'estudia el cafè de Taraxacum contra el càncer.

## Química

El Taraxacum officinale sense torrarconté:

### Lactona sequiterpènica

* Taraxacina (un sesquiterpè guaianòlid)
* Glucòsid fenilpropanoide
* Taraxacòsid i
* Lactupircina

### Carotenoides

* Luteïna
* Violaxantina

### Cumarina

* Esculina
* Escopoletina

### Flavonoides

* Apigenina-7-glucòsid
* Luteolina-7-glucòsid
* Isorhamnetina 3-glucòsid
* Luteolina-7-diglucòsid
* Quercetina-7-glucòsid
* Quercetina
* Luteolina
* Rutina i
* Chrysoeriol

### Àcid fenòlic

* Àcid cafeic
* Àcid clorogènic
* Àcid cichòric (Àcid dicafeoiltartàric) i
* Àcid ρ-hidroxifenilacètic

### Polisacàrids

* Glucans mannans i inulina (8).

### Glucòsid cianogènic

* Prunasina
i altres compostos químics

## Referències

* ↑ Naturenet: Costa Coffee? Free actually
* ↑ "dandelion root “coffee” is a good liver tonic" Avoid Christmas hangover Karen McElroy 19 December 2008 The daily.com.au http://www.thedaily.com.au/news/2008/dec/19/avoid-christmas-hangover/
* ↑ «Dandelion». The Columbia Encyclopedia. Columbia University Press, 01-07-2001. Arxivat de l'original el 2007-08-10. [Consulta: 26 desembre 2008].
* ↑ "Dandelion tea touted as possible cancer killer" (Pat Jeflyn/CBC Feb 16, 2012 CBC NEWS http://www.cbc.ca/news/canada/windsor/story/2012/02/16/wdr-dandelion-tea-cancer-killer.html
* ↑ http://webcache.googleusercontent.com/scholar?hl=ca&lr=&ie=UTF-8&safe=off&client=opera&q=cache:nZbRBUYUaPsJ:www.phcog.net/reviews/issue3/18.pdf+taraxacin
* ↑ http://pubs.acs.org/doi/abs/10.1021/np990495%2B
# Capella de Cal Santamaria

Capella de Cal Santamaria és una petita església familiar de Serrateix, al municipi de Viver i Serrateix (Berguedà), al costat del mas Santamaria, inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Església petita, advocada a Santa Maria, de nau única i coberta a doble vessant, amb una capella-sagristia, amb teulada independent, a la banda de migdia. Té un campanar de paret d'un sol ull al mur de llevant, sota del qual hi ha la porta d'entrada. Els murs, fets de maçoneria, presenten els angles reforçats amb carreus ben tallats i de mida grossa.

## Història

El Mas de Santamaria és una important casa pairal ben documentada des del segle xiv i que conserva el seu propi arxiu-biblioteca amb una gran varietat de llibres i documents d'èpoques diferents.
La capella és un petit exemplar barroc del segle xviii.

## Referències

* 1 2 Serra, R., Bernadich, A., Rota, M.. Guía d'art del Berguedà: el patrimoni arquitectònic i artístic a la comarca. Berga: Consell Comarcal del Berguedà, Patronat del Centre d'Estudis del Berguedà, 1991, p. 195-202. ISBN 8440495447.
* 1 2 «Capella de Cal Santamaria». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 28 febrer 2016].
# Capella de la Mare de Déu de Llorita

La Capella de la Mare de Déu de Llorita és una obra de Sant Andreu de Llavaneres (Maresme) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Santuari en ruïnes prop del límit amb Dosrius, al peu del camí ral, dins de la propietat de Can Lloreda. En tenim referències des del segle xvi, tot i que probablement és anterior. L'edifici, amb detalls del segle XV, es troba en mal estat.

## Història

La capella estava administrada per l'Ajuntament de Llavaneres des de 1628 per mediació d'un ermità que vivia en les dependències annexes a la capella. Cada any s'hi celebrava un aplec.
En les visites pastorals de segle xviii es considerada com "ermita del comú", probablement pel fet d'esser administrada per l'ajuntament i no pels propietaris. Al segle xix el metge barceloní Francesc Colom va comprar can Lloreda i va iniciar un plet per tal de fer fora l'ermità. El 1829 l'Ajuntament va haver de donar les claus de la capella i de l'habitatge i es traslladen el retaule i la imatge a la parròquia del poble.

## Referències

* 1 2 3 «Capella de la Mare de Déu de Llorita». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 19 agost 2021].
# Capella de Sant Llorenç

La Capella de Sant Llorenç de Llagostera és una capella situada al cim del Turó de la Capella (180 metres) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. L'edifici ha estat molt transformat al llarg del temps. Actualment presenta planta rectangular, parets portants de pedra morterada amb carreus de pedra ben tallada a les cantonades. Coberta a dos vessants. Es conserven els pilars de pedra morterada que sostenien la coberta d'embigats de fusta del porxo d'entrada. Destaquem la porta llinda horitzontal i motllura igual a la dels brancals. També és notable una finestra conopial amb decoracions esculpides amb forma d'estrelles lobulades d'arrel romànica. Es conserva l'espadanya amb la campana de la capella. Està dedicada al màrtir sant Llorenç i té uns goigs dedicats.

## Història

La capella primitiva de Sant Llorenç ha estat notablement alterada en ser adaptada a masia. Es va afegir una crugia lateral i es va continuar l'edificació per la seva part posterior i així va desaparèixer l'absis de l'església. Fins a la seva transformació fou l'església del veïnat de Sant Llorenç.

## Vegeu també

* Llista de monuments de Llagostera

## Referències

* 1 2 «Capella de Sant Llorenç». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Generalitat de Catalunya. [Consulta: 9 setembre 2014].
* ↑ «Goigs a Sant Llorenç de Llagostera». [Consulta: 2013].
# Can Calau (Montmeló)

Can Calau és una casa eclèctica de Montmeló (Vallès Oriental) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Edifici entre parets mitgeres amb jardí al davant. Consta de dos cossos amb planta baixa i pis. El cos de la dreta es coneix com a Can Calau, i el cos de la dreta es coneix com a Ca la Teresita. La coberta és a dues vessants acabada amb una cornisa motllurada. Aquesta és al damunt d'una barana d'obra estucada amb uns petits pilars acabats amb un perfil corbat recobert de ceràmica. Les façanes estan revestides d'esgrafiats de motius vegetals i geomètrics de color blanc sobre un fons ocre. Una potent motllura separa les plantes dels dos cossos.
Els buits són de llinda plana i estan emmarcats amb esgrafiats. Al damunt d e cada finestra del pis hi ha una petita obertura quadrada per la ventilació. En el cos de la dreta hi ha dos habitatges independents, un per planta. L'escala per accedir al pis es troba en el cos allargat que sobresurt del pla de la façana. A la planta baixa hi ha un porxo amb columnes de tipus jònic que sostenen la tribuna del pis.
La coberta és de cinc vessants acabada amb un ràfec sostingut amb biguetes de fusta. Les teules són de ceràmica vidrada, les arestes són de teula àrab de color ocre i la resta són planes de color granatós. Els plens del damunt dels finestrals estan recoberts de planxa metàl·lica de formes geomètriques, triangles i rombes, de color blau, groc i plom. Els plens de sota els finestrals estan recoberts d'esgrafiats que dibuixen gerros amb flors. El finestral del davant de la tribuna té una jardinera revestida de rajoles de ceràmica de tonalitats blaves i grogues. Aquesta està sostinguda per dues mènsules de ferro forjat.
El cos de l'esquerra té a la planta baixa un portal i una finestra amb reixa de ferro forjat. Al damunt del portal hi ha un balcó amb barana de ferro forjat que sobresurt del pla de façana. Al costat del buit del balcó hi ha una finestra.
La tanca del jardí és de pilars d'obra arrebossats i baranes de ferro forjat que reposen sobre un talús fet amb un mur de paredat de còdols. Els pilars del portal d'entrada estan coronats per una piràmide quadrangular. L'escala per accedir al jardí és de totxo.

## Història

El març de 1933 Nicolau Castells i Lloveras demana una llicència d'obres al Departament d'obres públiques de la Generalitat de Catalunya per poder construir una tribuna mirador de baixos i pis i una pèrgola. Aleshores era el número 14 del carrer Vic. Aquest projecte de reformes de la façana el realitzà l'arquitecte Manuel Joaquim Raspall i Mayol, arquitecte municipal de Montmeló entre 1924 i 1931.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «Can Calau». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 30 octubre 2017].
# Can Gafa

Can Gafa és una masia amb barri tancat, amb la façana orientada al migdia, del municipi de Santa Eulàlia de Ronçana (Vallès Oriental) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

L'any 1923 es va afegir un habitatge que sobresurt en angle recte i tapa un quart d'aquesta façana principal. Antigament devia ser simètrica i el portal dovellat devia quedar al centre. Actualment la nova edificació tapa dues finestres. Hi ha un finestral carreuat que dona al que era el menjador, que porta la data de 1767. Al pis hi ha dues finestres envoltades de carreus. Coberta a doble vessant, tot el carener està aguantat per dos grossos pilars que travessen pis i golfes i sostenen la gran biga mestra. A ponent hi ha adossat un altre cos aguantat per contraforts, alineat amb el barri. A la cara nord hi ha un altre cos afegit, amb una finestra amb una creu i flors gravades.

## Història

No hi ha cap referència directa en relació a la construcció de la casa. Només apareix la data del 1767, però és d'una reforma posterior. Hi ha diferents etapes constructives i ampliacions difícils de precisar. En un pergamí de la casa, del segle xvi, Jaume Burguès transmet en cens a Antoni Cot una peça de terra. Probablement aquest Antoni Cot, que també apareix en el fogatge de 1553, era l'amo de l'actual Can Gafa.
L'any 1655 Josep Plantada comprà Can Cot. L'any 1645 se cita a Vicenç Plantada, sacerdot. És possible que la finestra decorada amb la creu i flors, que dona al "quarto del capellà", tingui aquest origen. Fins a l'any 1892 hi ha diverses referències documentals del Plantada, en aquest any venen la casa a Josep Torras, avi de l'actual amo.

## Referències

* 1 2 3 4 «Can Gafa». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 25 agost 2014].