OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Rugby Club L'Hospitalet

El Rugby Club L'Hospitalet (RC L'Hospitalet) és un club de rugbi situat a la ciutat de l'Hospitalet de Llobregat. Es va fundar l'any 1973 amb el nom d'Unió Esportiva Bellvitge.
Conegut popularment com l'Hospi, va començar les seves activitats al Col·legi Mare de Déu de Bellvitge, participant en els campionats escolars de rugbi. La temporada 1982/83 es creà l'equip sènior masculí i, després de canviar el nom per l'actual, a l'any 1984, arribà a competir a la primera divisió espanyola de rugbi la temporada 1984/85. Entre d'altres èxits, va proclamar-se campió de Catalunya el 1986, subcampió de la Copa FER el 1985 i campió de la Copa Catalana de rugbi a 15 el 2013, a més va participar en la Divisió d'Honor de Rugbi entre 2002 i 2004. Per altra banda, l'equip femení ha guanyat tres Campionats d'Espanya els anys 1997, 1998 i 2002, i l'any 2017 va fusionar-se amb el CE INEF Barcelona per tal de continuar competint a la Divisió d'Honor femenina.
Disputa els seus partits al Camp de Rugbi de la Feixa Llarga i celebra al setembre el seu torneig d'inici de temporada, El Ciutat de l'Hospitalet.

## Palmarès
### Secció de rugbi masculina

* 1 Campionat de Catalunya de Rugbi: 1986

### Secció de rugbi femení

* 3 Campionat d'Espanya de Rugbi femení; 1996/97, 1997/98, 2001/02

## Referències

* 1 2 «Rugby Club L'Hospitalet». Enciclopèdia de l'esport català. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Fibla, Albert. «Els equips femenins de l'INEF i l'Hospitalet, a punt de la fusió - 27 set 2017». L'Esportiu, 27-09-2017. [Consulta: 13 juny 2019].

## Enllaços externs

* Rugby Club L'Hospitalet - Lloc web oficial
* Vilanova, Àngels Soto. «GRADA VIRTUAL- STREAMING de PARTIDOS · Rugby Club L'Hospitalet». Arxivat de l'original el 2021-06-21. [Consulta: 30 juny 2021].
# La Ferreria (Sant Salvador de Toló)

L'antiga caseria de la Ferreria, actualment reduïda a una sola masia, pertany al terme municipal de Gavet de la Conca, dins de l'antic terme de Sant Salvador de Toló, a la comarca catalana del Pallars Jussà. És una obra inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. L'antic poblat és a la capçalera del barranc de la Ferreria, subsidiari del de la Rovira, afluent principal del riu de Conques a la capçalera. Està situada al sud-oest de Sant Salvador de Toló, al nord-est del cim dels Tossalets, a l'extrem sud-oriental de la Serra dels Obacs. És a l'extrem sud-occidental de l'antic terme al qual pertanyia. Al costat de ponent de la Ferreria neix el barranc de la Ferreria, que davalla cap al nord i fa de límit amb el terme municipal de Llimiana, en l'enclavament dels Obacs de Llimiana, que queda molt a prop de la Ferreria.

## Descripció

L'antiga caseria té una capella dedicada a Santa Margarida, avui convertida en pallissa. S'han anat afegint corrals al voltant de la casa, fets de pedra seca i coberts d'uralita. El conjunt està envoltat d'un mur d'un metre d'alçada, realitzat amb pedra, ciment i maons. La coberta és a doble vessant, de teula i aiguavessos als costats. A la façana interior hi ha un portal d'arc de mig punt adovellat, porta de fusta i paret emblanquinada, amb paviment de pedres. La façana exterior, que amaga l'anterior, està formada per quatre finestres quadrades i un balcó, amb una gran porta rectangular. Les finestres tenen llinda de fusta. A la paret es troben encastats dos corns de remugants, de sentit amulètic.

## Història

En una dovella del portal de la façana interior hi ha la data de 1858. Actualment no hi viu ningú, només hi ha el pastor que treu les ovelles a pasturar cada dia. L'amo va canviar el nom de La Ferreria pel de Casa Elies perquè el lloc s'omplia de turistes esperant trobar-hi un restaurant.

## Referències

* 1 2 «Çò des de Simonet». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 11 abril 2013].

## Bibliografia

* GAVÍN, Josep M. Pallars Jussà. Barcelona: Arxiu Gavín, 1981 (Inventari d'esglésies, 8) ISBN 84-85180-25-9
* PAGÈS, M. "Gavet de la Conca. Sant Salvador de Toló", a El Pallars, la Ribagorça i la Llitera. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1984 (Gran geografia comarcal de Catalunya, 12). ISBN 84-85194-47-0
* ROCAFORT, Ceferí. "Provincia de Lleyda", a Geografia general de Catalunya dirigida per Francesch Carreras y Candi. Barcelona: Establiment Editorial d'Albert Martín, després del 1900.
# Pedro de Astigarraga Amezaga

Pedro de Astigarraga Amezaga (Bilbao, 18 de febrer de 1882 - Bilbao, 9 de setembre de 1965) fou un metge, futbolista i dirigent esportiu basc.
Va estudiar a Barcelona i Madrid, especialitzant-se a França i Alemanya. En la seva estada a Barcelona va ser jugador del RCD Espanyol, disputant un partit del Campionat de Catalunya la temporada 1903-04. També va ser jugador de l'Athletic Club (1905-06) i president del club la temporada 1910-11. Esdevingué metge especialista en l'aparell digestiu.
El 1918 fou escollit regidor de l'ajuntament de Bilbao, el qual li atorgà la medalla d'or de la vila en reconeixement de la seva tasca. L'any 1941 fou nomenat president del Col·legi Oficial de Metges de Biscaia.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Astigarraga Amezaga, Pedro». Auñamendi Eusko Entziklopedia. [Consulta: 9 abril 2019].
* 1 2 «Fitxa d'Astigarraga». Periquito.cat. [Consulta: 9 abril 2019].
# École nationale supérieure des arts décoratifs

L'École nationale supérieure des arts décoratifs (ENSAD) és una universitat de París. L'escola està especialitzada en art i disseny i es va fundar als segles XVIII i XIX.
L'escola és membre de la Universitat PSL. En aquest context participa en el curs de doctorat SACRe (Ciències, Arts, Creació, Recerca) l'ambició del qual és reunir artistes, creadors i científics.

## Graduats famosos

* Kader Attia, un artista francès d'origen algerià
* Louis Cane, un artista pintor i escultor francès
* Hervé Loilier, un pintor francès contemporani
* Catherine Meurisse, una dibuixant de còmics, il·lustradora i guionista francesa
* Michel Ocelot, un escriptor, dissenyador, artista de guió gràfic i director francès

## Referències

* ↑ A Paris, l'Ensad s'étend sur elle-même
* ↑ EnsAD Paris (École nationale supérieure des arts décoratifs)
# Liocarcinus depurator

Liocarcinus depurator és una espècie de crustaci decàpode de l'infraordre Brachyura. És un petit cranc de platja comestible conegut popularment com a cranc de sopa o cranc de paella, tot i que Macropipus tuberculatus és una altra espècie de cranc que en català sol correspondre també a la mateixa denominació popular. És freqüent a les costes de la Mediterrània, i també es troba a l'Atlàntic, la mar del Nord i el mar Negre. La seva mida màxima és de cinc centímetres d'ample per quatre de longitud.

## Gastronomia

A la gastronomia catalana s'usa sovint per a donar gust a diversos plats de peix o amb crustacis, en especial si tenen suc o són cuits a la cassola; alguns exemples són la sopa de peix, el suquet, diversos arrossos, etc. De vegades, un cop cuits, es passen sencers per la batedora amb la salsa del plat, i així afegeixen la funció d'espessir-la, a més de donar gust.

## Referències

* ↑ «WoRMS - World Register of Marine Species - Liocarcinus depurator (Linnaeus, 1758)». [Consulta: 16 octubre 2021].
# Nakhla

Nakhla (àrab: نخلة, Naẖla) fou el nom de dues valls en el camí de la Meca a Taizz. La del nord, anomenada Nakhla siriana, tenia un santuari amb un ídol que representava al-Uzza, venerat pels quraixites i els Banu Kinana. La del sud era anomenada Nakhla iemenita. Mahoma hi va estar dues vegades. El 624 fou l'escenari d'una de les primeres ràtzies musulmanes, durant la qual els musulmans, dirigits per Abd-Al·lah ibn Jahx, van atacar i capturar per primera vegada una caravana de la Meca.

## Referències

* Enciclopèdia de l'Islam, VII, 925
# La dona del predicador

La dona del predicador (títol original: The Preacher's Wife) és una pel·lícula estatunidenca de Penny Marshall estrenada l'any 1996. Ha estat doblada al català.
Es tracta del remake de The Bishop's Wife (1947).

## Argument

El reverend Henry Biggs (Courtney B. Vance) és el pastor d'una petita església baptista en ruïna en un barri pobre de Nova York. Baixa el nombre de fidels, i Henry es debat en tots els sentits per les necessitats dels seus parroquians, i les finances de l'església són en pèssim estat. Henry és sotmès a una intensa pressió pel promotor immobiliari Joe Hamilton (Gregory Hines) perquè vengui els béns de l'església amb la finalitat que Hamilton hi pugui construir condominis de luxe. Henry deixa de costat la seva dona, Julia (Whitney Houston), i el seu fill, Jérémiah. Julia tem que el seu matrimoni estigui a punt de desfer-se. Dubtant que pugui canviar la vida dels seus parroquians i començant a perdre la seva fe, Henry implora l'ajuda de Déu, que arriba sota els traços de Dudley (Denzel Washington), un àngel espiritual i bondadós. Dudley diu a Henry que és un àngel enviat per Déu per ajudar-lo, però Henry es malfia. Julia, al contrari, és instantàniament seduïda per la bellesa i la calma de l'àngel.

## Repartiment

* Denzel Washington: Dudley
* Whitney Houston: Julia Biggs
* Courtney B. Vance: Révérend Henry Biggs
* Gregory Hines: Joe Hamilton
* Jenifer Lewis: Margueritte Coleman
* Loretta Devine: Beverly
* Justin Pierre Edmund: Jeremiah Biggs
* Lionel Richie: Britsloe
* Paul Bates:: Saul Jeffreys
* Lex Monson:: Osbert
* Darvel Davis Jr.: Hakim
* William James Stiggers Jr.: Billy Eldridge
* Marcella Lowery: Anna Eldridge
* Cissy Houston: Mrs. Havergal

## Rebuda

* Oscars 1996: Nominació a la Oscar a la millor banda sonora per Hans Zimmer
* Crítica
** "Pel·lícula agradable de veure i sentir. Remake del clàssic 'The Bishop Wife', de 1947"
* "Encara que entretinguda en el seu conjunt, massa toveta, cosa habitual en Penny Marshall"

## Referències

* ↑ «La dona del predicador». esadir.cat.
* ↑ «Preacher's Wife». The New York Times.
* ↑ Rojo, David «La mujer del predicador». Cinemanía.
* ↑ Morales, Fernando «La mujer del predicador». El País.
# Philippe Quinault

Philippe Quinault (París, 3 de juny de 1635 - 26 de novembre de 1688) va ser un poeta francès, dedicat tant al teatre parlat com cantat i especialment conegut com a llibretista i assistent de Jean-Baptiste Lully. Al costat del compositor, va contribuir a la causa de l'òpera francesa en la seva rivalitat amb l'estil italià.
Va crear amb Lully l'estil de tragèdia anomenada tragédie lyrique, i el 1673 escriu el llibret de la primera òpera en l'estil, Cadmus et Hermione. Posteriorment Christoph Willibald Gluck es basaria en aquest estil per compondre les seves obres.
Els llibrets de Quinault estan emparentats amb les tragèdies clàssiques de Pierre Corneille i Jean Racine, i van tenir èxit perquè els francesos, en contra del gust italià, preferien llibrets ordenats i amb contingut rigorós.
Alguns autors esmenten que la filòsofa i poetessa Louise-Anastasia Serment va col·laborar amb Quinault com a coautora de les seves òperes. Segons Etienne Pavillon, hauria estat la seva parella, segons consta com a mínim en un madrigal que el poeta va fer després de la seva mort.

## Comèdies

* L'Amant indiscret ou le Maître étourdi, 1654
* La Comédie sans comédie, 1654
* La Mère Coquette ou les Amants brouillés, 1665
* Le Fantôme amoureux, 1659

## Tragi-comèdies

* Les Rivales 1653
* La Généreuse ingratitude, 1654
* Le Mariage de Cambyse, 1656
* Stratonice, 1657
* Les Coups de l'Amour et de la Fortune, 1657
* Amalasonte, 1658
* Le Feint Alcibiade, 1658

## Tragèdies

* La Mort de Cyrus, 1656
* Bellérophon, 1665
* Pausanias,
* Astrate roi de Tyr, 1664

## Llibrets

* Ballet des ballets, en col·laboració amb Molière
* Les Fêtes de l'Amour et de Bacchus, amb Molière i Périgny
* Cadmus et Hermione
* Alceste ou le Triomphe d'Alcide
* Thésée, música de Lully
* Atys
* Isis
* Psyché, amb Thomas Corneille i Bernard Le Bovier de Fontenelle
* Proserpine, òpera 1680
* Le Triomphe de l'amour, amb Isaac de Benserade
* Persée, música de Lully. 1682
* Phaéton, música de Lully.
* Amadis, música de Lully.
* Roland, música de Lully 1685
* Le Temple de la paix
* Armide, música de Lully.

## Referències

* ↑ Stevenson, Jane. Women Latin Poets: Language, Gender, and Authority, from Antiquity to the Eighteenth Century (en anglès). Oxford University Press, 2005. ISBN 978-0-19-818502-4.
* ↑ Buijtendorp, Johannes Baptist Augustinus. Philippe Quinault: sa vie, ses tragédies et ses tragi-comédies (en francès). H. J. Paris, 1928.
# Çağla Büyükakçay

Çağla Büyükakçay (Adana, 28 de setembre de 1989) és una jugadora de tennis turca. Va rebre el premi Fed Cup Heart Award l'any 2015. Juga per l'Enkaspor i la selecció turca.
S'ha convertit en la primera tennista turca en guanyar un torneig de WTA com single, en ser campiona de la versió 2016 de la İstanbul Cup el 24 d'abril de 2016. També ha guanyat el dret de competir als Jocs Olímpics d'Estiu de 2016.
Ranking mondial:82

## Palmarès: 1 (1−0)
### Individual: 1 (1−0)

| Abans de 2009 | Després de 2009 |
| Grand Slam (0−0) ||
| WTA Tour Championships (0−0) ||
| Tier I (0−0) | Premier Mandatory (0−0) |
| Tier II (0−0) | Premier 5 (0−0) |
| Tier III (0−0) | Premier (0−0) |
| Tier IV i V (0−0) | International (1−0) |
* Títols per superfície
* Dura (0−0)
* Gespa (0−0)
* Terra batuda (1−0)
| Resultat | Núm. | Data | Torneig | Superfície | Oponent en la final | Marcador |
| Guanyadora | 1. | 24 d'abril de 2016 | Istanbul, Turquia | Terra batuda | Danka Kovinić | 3−6, 6−2, 6−3 |

## Referències

* ↑ «Çağla Büyükakçay’a büyük onur!». NTVSpor.
* ↑ «Çağla ve İpek'ten yeni yıl hediyesi». TTF. Arxivat de l'original el 2016-02-05. [Consulta: 12 gener 2016].
* ↑ http://www.hurriyet.com.tr/cagla-buyukakcaydan-tarihi-sampiyonluk-40093888
* ↑ http://www.hurriyet.com.tr/darbe-girisimi-ipek-soyluyu-yakti-40152329
* ↑ http://www.wtatennis.com/players/player/11570/title/cagla-buyukakcay

## Enllaços externs

* Çağla Büyükakçay a la WTA (anglès)
* Çağla Büyükakçay al web de la Federació Internacional de Tennis (anglès)
* Çağla Büyükakçay al lloc web de la Billie Jean King Cup (anglès)
# Llista d'espais naturals d'Andorra

Els espais naturals protegits d'Andorra consten de tres parcs naturals i diverses lleis de protecció de vedats de caça i dels hàbitats aquàtics.
| Nom | Protecció | Superfície / Cotes | Localització | Codi | Imatge |
| Vall de Sorteny | Parc natural (1999) Vedat de caça (2000) RAMSAR (2012) | 1.080 ha 1.660-2.915 m | Ordino 42° 37′ 12″ N, 1° 34′ 41″ E﻿ / ﻿42.620°N,1.578°E﻿ / 42.620; 1.578 | AD-PNVS | Vall de Sorteny (Ordino)    {{ca|Vall de Sorteny (Ordino)}} {{WLE-AD-ES|AD-PNVS}} {{Object location dec|42.620|1.578|region:AD_type:forest_dim:4500_source:cawiki}} [[Categoria:Vall de Sorteny]] |
| Valls del Comapedrosa | Parc natural comunal (2003) RAMSAR (2014) | 1.542,6 ha 1.600-2.942 m | La Massana Entre Arinsal i el pic del Comapedrosa 42° 35′ 20″ N, 1° 27′ 54″ E﻿ / ﻿42.589°N,1.465°E﻿ / 42.589; 1.465 | AD-PNCVC | Valls del Comapedrosa (la Massana)    {{ca|Valls del Comapedrosa (la Massana)}} {{WLE-AD-ES|AD-PNCVC}} {{Object location dec|42.589|1.465|region:AD_type:forest_dim:5500_source:cawiki}} [[Categoria:Valls del Comapedrosa]] |
| Vall del Madriu-Perafita-Claror | Patrimoni de la Humanitat (2004) Bé d'interès cultural (2005) RAMSAR (2013) | 4.247 ha 1.055-2.905 m | Sud-est d'Andorra 42° 29′ N, 1° 37′ E﻿ / ﻿42.48°N,1.61°E﻿ / 42.48; 1.61 | AD-VMPC fitxa | Vall del Madriu-Perafita-Claror    {{ca|Vall del Madriu-Perafita-Claror}} {{WLE-AD-ES|AD-VMPC}} {{Object location dec|42.48|1.61|region:AD_type:forest_dim:10500_source:cawiki}} [[Categoria:Madriu-Perafita-Claror Valley]] |
| Enclar | Vedat de caça (1987) | 2.300 ha | La Massana, Andorra la Vella i Sant Julià de Lòria Entre Collada Montaner, riu dels Cortals de Sispony, riu Valira del Nord, Gran Valira, riu d'Ós 42° 30′ 25″ N, 1° 29′ 35″ E﻿ / ﻿42.507°N,1.493°E﻿ / 42.507; 1.493 | AD-VCE | Vedat d'Enclar    {{ca|Vedat d'Enclar}} {{WLE-AD-ES|AD-VCE}} {{Object location dec|42.507|1.493|region:AD_type:forest_dim:7500_source:cawiki}} [[Categoria:Vedat d'Enclar]] |
| Xixerella | Vedat de caça (1990) | 700 ha | La Massana Entre Erts, Pal i Arinsal 42° 33′ 32″ N, 1° 28′ 44″ E﻿ / ﻿42.559°N,1.479°E﻿ / 42.559; 1.479 | AD-VCX | Vedat de Xixerella (la Massana)    {{ca|Vedat de Xixerella (la Massana)}} {{WLE-AD-ES|AD-VCX}} {{Object location dec|42.559|1.479|region:AD_type:forest_dim:3000_source:cawiki}} [[Categoria:Vedat de Xixerella]] |
| Vall de Ransol | Vedat de caça (2000) | 2.300 ha | Canillo Entre Ransol, pic de Ransol i riu d'Incles 42° 36′ N, 1° 39′ E﻿ / ﻿42.60°N,1.65°E﻿ / 42.60; 1.65 | AD-VCVR | Vall de Ransol (Canillo)    {{ca|Vall de Ransol (Canillo)}} {{WLE-AD-ES|AD-VCVR}} {{Object location dec|42.60|1.65|region:AD_type:forest_dim:8000_source:cawiki}} [[Categoria:Vall de Ransol]] |

## Enllaços externs

* Patrimoni natural i Cos de banders
* Canals, Maite; Farré, Jaume; Garcia, Max; Guerra, Nain. Proposta d'una xarxa d'espais naturals protegits a Andorra. Girona: Amunt Consultors; Universitat de Girona, 07-2011 [Consulta: 15 octubre 2013].
# Gargellen

Gargallen és un petit poble austriac situat a la província de Vorarlberg. El poble se situa a la muntanya a 1.423 metres d'altura.
El poble més alt de muntanya del Montafon a 1.423 metres té un element natural i verge. Trencant neu i aire cristal·lí - al "poble nevat" de Gargellen tot és blanc a l'hivern. Durant la temporada càlida, els amants de la muntanya poden gaudir d'una natura intacta en una agradable pau en els prats alpins florecients. L'hospitalitat acollidora i pràctica no està entre els amfitrions.
L'imponent Madrisa torna majestuosament sobre el barranc de la vall alpina, un lloc que satisfà tots els desitjos d'un món de muntanya únic. Aquí es pot caminar pels camins que els contrabandistes van fer servir una vegada : a la regió fronterera entre Montafon i Suïssa, el circuit de Madrisa condueix a una gran alçada a través dels confederats suïssos, a l'hivern es pot experimentar com una excursió d'esquí emocionant. Sempre acompanyat d'un toc d'emoció.
Ja sigui amb una guia o sol, quan s'apropen de l'allotjament hi ha una gran quantitat de caràcter incomparable, en què tothom pot trobar un repte esportiu. Excitants experiències d'escalada a altituds altes i exuberants rutes a través de prats de colors en les temporades càlides, llargues pistes a la vall i acompanyaven activitats de neu lluny del bullici durant els mesos d'hivern. Despertar tots els sentits, perfecte en si mateix.
# Fairhaven

«Fairhaven o Fair Haven» té aquests significats:
* Fairhaven (Massachusetts)
* Fair Haven (Nova Jersey)
* Fair Haven (Nova York)
* Fair Haven (Vermont)
# Niobat de liti

Niobat de liti (amb fórmula química LiNbO₃) és una sal no natural que consta de niobi, liti i oxigen. Els seus cristalls individuals són un material important per a guies d'ona òptiques, telèfons mòbils, sensors piezoelèctrics, moduladors òptics i altres aplicacions òptiques lineals i no lineals. De vegades es fa referència al niobat de liti amb el nom de marca linobate.
El niobat de liti és un sòlid incolor i és insoluble en aigua. Té un sistema de cristall trigonal, que no té simetria d'inversió i mostra ferroelectricitat, l'efecte Pockels, l'efecte piezoelèctric, fotoelasticitat i polarització òptica no lineal. El niobat de liti té birrefringència uniaxial negativa que depèn lleugerament de l'estequiometria del cristall i de la temperatura. És transparent per a longituds d'ona entre 350 i 5200 nanòmetres.
El niobat de liti pot ser dopat per l'òxid de magnesi, que augmenta la seva resistència al dany òptic (també conegut com a dany fotorefractiu) quan es dopa per sobre del llindar de dany òptic. Altres dopants disponibles són ferro, zinc, hafni, coure, gadolini, erbi, ittri, manganès i bor.
El niobat de liti de pel·lícula fina (per exemple, per a guies d'ones òptiques) es pot transferir o cultivar sobre safir i altres substrats, utilitzant el procés Smart Cut (tallament d'ions) o procés MOCVD. La tecnologia es coneix com a niobat de liti sobre aïllant (LNOI).
El niobat de liti s'utilitza àmpliament al mercat de les telecomunicacions, per exemple, en telèfons mòbils i moduladors òptics. A causa del seu gran acoblament electromecànic, és el material escollit per als dispositius d'ones acústiques superficials. Per a alguns usos es pot substituir per tantalat de liti. Altres usos són en duplicació de freqüència làser, òptica no lineal, cèl·lules Pockels, oscil·ladors òptics paramètrics, dispositius de commutació Q per a làsers, altres dispositius acústico-òptics, interruptors òptics per a freqüències gigahertz, etc. És un material excel·lent per a la fabricació de guies d'ona òptiques. També s'utilitza en la fabricació de filtres òptics espacials de pas baix (antialiasing).

## Referències

* ↑ Weis, R. S.; Gaylord, T. K. Applied Physics A: Materials Science & Processing, 37, 4, 1985, pàg. 191–203. Bibcode: 1985ApPhA..37..191W. DOI: 10.1007/BF00614817.
* ↑ Staebler, D.L.; Amodei, J.J. Ferroelectrics, 3, 1, 1972, pàg. 107–113. Bibcode: 1972Fer.....3..107S. DOI: 10.1080/00150197208235297.
* ↑ Levy, M.; Osgood, R. M.; Liu, R.; Cross, L. E.; Cargill, G. S. (en anglès) Applied Physics Letters, 73, 16, 19-10-1998, pàg. 2293–2295. Bibcode: 1998ApPhL..73.2293L. DOI: 10.1063/1.121801. ISSN: 0003-6951.
* ↑ Lu, H.; Sadani, B.; Courjal, N.; Ulliac, G.; Smith, N. Optics Express, 20, 3, 2012, pàg. 2974–2981. DOI: 10.1364/oe.20.002974. PMID: 22330535 [Consulta: 8 juliol 2022].
* ↑ Epitaxial growth of lithium niobate thin films by the solid source MOCVD method
* ↑ Lithium Niobate-On-Insulator (LNOI): Status and Perspectives 2012
* ↑ Toney, James. Lithium Niobate Photonics (en anglès). Artech House, 2015. ISBN 978-1-60807-923-0.
# Samal

«Samal» té aquests significats:
* Samal, nom alternatiu dels sama
* Regne de Samal, Sam'al o Samallu, regne de l'Àsia Menor oriental a la primera meitat del primer mil·lenni.
# La dona del floc de cabells

La dona del floc de cabells és un quadre del 1903 pintat per Pablo Picasso a Barcelona i dipositat al Museu Picasso de Barcelona.

## Context històric i artístic

El gener del 1903, Picasso retorna a Barcelona i s'instal·la al taller que el seu amic Àngel Fernández de Soto té llogat al carrer Riera de Sant Joan, 17 (el mateix que ha compartit tres anys abans amb Carles Casagemas).
És molt possible que arribés a temps per a veure l'exposició col·lectiva de la Sala Parés, en la qual es mostren obres d'Isidre Nonell, el pintor català que millor va mostrar el món de la marginació, sobretot les gitanes dels barris perifèrics de la Barcelona de principis del segle xx.
De vegades, els personatges picassians, com la dona d'aquesta aquarel·la sobre paper de 50 × 37 cm, no representen una denúncia de la injústicia social que hi ha al món. Només donen una visió dels protagonistes dels estrats marginats, amb un sentit gairebé poètic.

## Descripció

Picasso treu la noia del seu hàbitat i la situa, com hom ha vist en altres figures, en un marc neutre. Un cop més, immergeix el personatge en el decorat buit de la misèria que tenyeix de blau. Es desprèn un efecte narcotitzant amb la ubiqüitat d'aquest color que impregna el fons i envaeix, també, el seu bust, i que pot enllaçar-se perfectament amb els retrats de gitanes que feia Nonell. La figura és siluetejada amb pastel negre, cosa que li dona més relleu. El rostre és impàvid, serè i conformista. Els ulls grossos i negres estan mancats de vivesa i la mirada, perduda a l'horitzó, reflecteix la indiferència del qui no té res i ja no li queda cap esperança.

## Referències

* 1 2 3 4 5 Rafart i Planas, Claustre, 1998. Guia del Museu Picasso. Barcelona: Ajuntament de Barcelona. ISBN 8476098693. Pàg. 60.

## Enllaços externs

* Renovem les sales de la col·lecció aquesta tardor - Museu Picasso de Barcelona (català)
* Pinterest (anglès)