OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Endika Irigoien Bravo

Endika Irigoien Bravo (25 de gener de 1997) és un futbolista professional navarrés que juga de lateral esquerre pel CA Osasuna B.

## Palmarès

Osasuna
* Segona Divisió: 2018–19

## Referències

* ↑ Sanzol, Pablo «Los goles del Osasuna campeón» (en castellà). Marca, 18-06-2019 [Consulta: 21 juny 2019].

## Enllaços externs

* Endika Irigoien Bravo a BDFutbol
* Endika Irigoien Bravo a La Preferente (castellà)
* Endika Irigoien Bravo, Fitxa a Soccerway
* Endika a mondedufoot Arxivat 2019-08-28 a Wayback Machine. (francès)
# Glossamia narindica

Glossamia narindica és una espècie de peix pertanyent a la família dels apogònids.

## Descripció

* Pot arribar a fer 12,5 cm de llargària màxima.
* 7 espines i 9-10 radis tous a l'aleta dorsal i 2 espines i 9-10 radis tous a l'anal.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça, demersal i de clima tropical (6°S-9°S).

## Distribució geogràfica

Es troba als rius Bensbach i Fly (Papua Nova Guinea).

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Gill T. N., 1863. Catalogue of the fishes of Lower California, in the Smithsonian Institution, collected by Mr. J. Xantus. Part IV. Proc. Acad. Nat. Sci. Phila. v. 15. 80-88.
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Roberts, T. R., 1978. An ichthyological survey of the Fly River in Papua New Guinea with descriptions of new species. Smithsonian Contributions to Zoology Núm. 281: 1-72.
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ Allen, G.R., 1991. Field guide to the freshwater fishes of New Guinea. Christensen Research Institute, Madang, Papua Nova Guinea.
* ↑ Hitchcock, G., 2002. Fish Fauna of the Bensbach river, southwest Papua New Guinea. Memoirs of the Queensland Museum. 48(1):119-122.
* ↑ Kailola, P.J., 1987. The fishes of Papua New Guinea: a revised and annotated checklist. Vol. II Scorpaenidae to Callionymidae. Research Bulletin Núm. 41, Research Section, Dept. of Fisheries and Marine Resources, Papua Nova Guinea.

## Bibliografia

* Divisió de Peixos de la Smithsonian Institution. Base de dades de la col·lecció de peixos del Museu Nacional d'Història Natural (en anglès). Smithsonian Institution, 2001.
* Breder, C. M.; Rosen, D. E. Modes of Reproduction in Fishes (en anglès). Museu Americà d'Història Natural, 1966.
* Coates, D., 1993. Fish ecology and management of the Sepik-Ramu, New Guinea, a large contemporary tropical river basin. Environ. Biol. Fish. 38(4):345-368.
* Thresher, R.E., 1984. Reproduction in reef fishes. T.F.H. Publications, Inc. Ltd., Neptune City, Nova Jersey, Estats Units. 399 p.
* Wu, H.L., K.-T. Shao i C.F. Lai (eds.), 1999. Latin-Chinese dictionary of fishes names. The Sueichan Press, Taiwan.

## Enllaços externs

* BioLib (anglès)
* AQUATAB
# (810) Atossa

(810) Atossa és un asteroide pertanyent al cinturó d'asteroides entre Mart i Júpiter, descobert el 8 de setembre del 1915 per Maximilian Franz Wolf des de l'observatori de Heidelberg-Königstuhl, a Alemanya. Fa honor a Atossa, regna consort de Pèrsia.
(810) Atossa forma part de la família de Flora.

## Vegeu també

* Llista d'asteroides (1-1000)

## Referències

* ↑ Schmadel, Lutz D. Dictionary of Minor Planet Names. 5ª. Springer.
* ↑ «Families of Asteroids» (en inglés). Japanese Journal of Astronomy and Geophysics, 1, 1922, pàg. 55-94 [Consulta: 3 agost 2015].
# Estobos

Estobos (grec antic: Στόβοι, llatí: Stobi) era una ciutat del nord-oest de Peònia, a Macedònia, que sota els reis de Macedònia va assolir certa importància, tot i que va veure reduïda la seva influència pels continuats atacs dels dàrdans, en l'època en què Filip V de Macedònia volia fundar una nova ciutat a la regió que volia anomenar Perseida, en honor del seu fill Perseu, per commemorar una victòria sobre aquests veïns problemàtics. Segons la Taula de Peutinger es trobava a quaranta-set mil passes d'Heraclea de Lincèstida, segurament a la via que anava d'aquesta ciutat a Sàrdica. Titus Livi diu que pertanyia a Peònia. Era també un centre de comunicacions d'on sortien quatre camins principals.
Sota domini romà Estobos es va convertir en dipòsit de sal per abastir els dàrdans, atès que el monopoli de la sal corresponia al tercer districte de Macedònia. En temps de Plini el Vell era un municipium romà però en temps d'Elagàbal va ser declarada colònia. Al segle iv era la capital de la Macedònia Segona o Salutaris. L'any 479 Teodoric, rei dels ostrogots, la va ocupar. Al segle viii va passar als búlgars, però el 1014 Basili II la va reconquerir.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Stobi». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 15 juliol 2021].

## Enllaços externs

* http://www.stobi.mk
* http://makedonija.name/culture/stobi
* http://www.wildwinds.com/coins/greece/macedonia/stobi/t.html
# Mamert de Viena

Mamert de Viena (Viena del Delfinat?, ca. 400 - Arle o Viena, 475) fou un arquebisbe de Viena del Delfinat. És venerat com a sant per diverses confessions cristianes.

## Biografia

Germà del teòleg i poeta Claudià Mamert, es distingí per la seva formació literària i el seu domini de la teologia. Fou elegit bisbe de Viena poc abans de 462 i entrà en conflicte amb l'arquebisbe d'Arle, a qui qüestionà la supremacia, però s'hi sotmeté en 464, quan el papa Lleó I va regular-ne les fronteres i un sínode de bisbes l'obligà a acceptar la decisió. Ordenà prevere el seu germà Claudià.
Fou el primer a fer processons rogatives a la Gàl·lia, cap al 470, per tal de posar fi a un seguit de calamitats naturals. Durant el seu bisbat s'hi descobriren les restes de Sant Ferriol de Viena, que foren instal·lades en l'església que se li dedicà.
En 475 assistí a un sínode a Arle i hi morí, sense que se sàpiga si va tornar a Viena o no.

## Veneració

El seu sepulcre de pedra fou retrobat cap al 1860; buit, es conserva al museu arqueològic de l'església de Saint-Pierre de Viena.
En el folklore de la regió, Mamert és un dels tres sants de gel, amb Servaci de Tongeren (13 de maig) i Pancraç de Roma (12 de maig): conformen els dies que, segons els pagesos, pot haver-hi les últimes gelades que puguin malmetre els conreus.
# Hercuniates

El hercuniates o hercuniats (llatí: Hercuniatae o Hercuniates) foren una tribu o poble de Pannònia, que ocupaven el territori en el riu Danubi i el llac Pelso. Són esmentats per Plini el Vell i pel seu nom es creu que eren celtes.

## Referències

* ↑ Kruta, Venceslas, Les Celtes, histoire et dictionnaire, p. 663, Éditions Robert Laffont, coll. « Bouquins », Paris, 2000, ISBN 2-7028-6261-6
# Pere Tobaruela Martínez

Pere Tobaruela Martínez (Barcelona) és un escriptor català establert a Galícia.
Llicenciat en Geografia i Història, és autor de més de cinquanta obres, alternant l'escriptura en castellà, català i gallec. Les seves primeres publicacions són en català, però quan es va traslladar a viure a Rois, a la província de La Corunya, va començar a escriure en gallec. També és afeccionat a l'atletisme i ha estat entrenador i vicepresident de l'equip de futbol gaèlic d'A Estrada.

## Obres
### Literatura infantil i juvenil

* La Torre dels Moros, 2005
* La Clau d'Aigua, 2007
* A rebelión das rúas, 2007
* Unha vaca marela en Compostela, 2008
* ¿Unha pantasma na cidade?, 2008
* Vouvos papar, 2008
* Històries viscudes, 2009
* Viaxes dun can de palleiro, 2009
* Na cerna da selva, 2010
* A cruz dos Farrapos, 2010
* La cripta del apóstol, 2010
* Peregrino na sombra, 2010
* Camiño de Fisterra-Muxía, 2010
* Camiño do Mar de Arousa e Río Ulla, 2010
* Camiño do Norte, 2010
* Camiño do Sueste, 2010
* Camiño Francés, 2010
* Camiño Inglés, 2010
* Camiño Portugués, 2010
* Camiño Primitivo, 2010
* Destino final: Santiago, 2010
* Antela e o vento, 2011
* Mortos de Ningures, 2011
* Desaparizión, 2011
* Resurrección, 2011
* Letras de xeo, 2012
* O códice do Santo Lugar, 2013
* Ouro negro, 2013
* El pacte, 2013
* Vapor, 2013
* Formig4s. Misión París, 2014
* Formig4s. Misión Nova York, 2014
* Formig4s. Misión Barcelona, 2015
* Celi. Camiño de estrelas, 2015
* Cinco horas con Mauro, 2016
* Formig4s. Misión Tokyo, 2017
* Catro pedras vellas, 2017
* A boa e a avoa, 2018
* Auga de Lume, 2018 (Premi Meiga Moira 2018)

### Assaig

* Floquet per sempre, 2003
* Okorobikó. Una biografía de Jordi Sabater Pi, 2003
* El delta del Llobregat. Terres d'oblit, 2003
* Etologia, 2004

### Narrativa

* En blanc i negre, 2007
* Con ollos de neno, 2007
* Poñente, 2011
* Eu son Deus e outros contos, 2012
* Sempre perden os mesmos, 2013
* A teoría dos contrarios, 2016
* En branco e negro, 2018

### Còmic

* Les aventures de Floquet de Neu, 2004.
* O encanto da Pedra Chá, 2013. Everest-Galicia.

### Entrevistes

* L'home i el territori, 1999
* Darrere l'horitzó, 2002

### Obres col·lectives
#### Amb Ana Boullón

* A rebelión das rúas, 2007, Sotelo Blanco.
* A Cruz dos Farrapos, 2007, Sotelo Blanco.
* Unha vaca marela en Compostela, 2008, Sotelo Blanco.
* Peregrino na sombra, 2009, Sotelo Blanco.
* ¿Unha pantasma na cidade?, 2009, Sotelo Blanco.

#### Amb Luz Méndez

* Vouvos papar, 2008, Xerais.

#### Amb Ledicia Costas

Signen les seves obres com Pereledi.
* Desaparizión, 2011, Everest Galicia.
* Mortos de Ningures, 2011, Everest Galicia.
* Letras de xeo, 2012, Everest Galicia.
* Ouro negro, 2013, Everest Galicia.

## Referències

* ↑ Pere Tobaruela visitó el Conciliatardes y enseñó a los niños a escribir cuentos, 31-05-2013.
* ↑ Pere Tobaruela: un escritor con corazón irmandiño
* ↑ Ánxela Gracián e Pere Tobaruela gañan o 8.º Premio Meiga Moira 2018
* ↑ Pere Tobaruela a la tebeosfera

## Enllaços externs

* Bloc sobre Na cerna da selva
# La Charça

La Charce és un municipi francès situat al departament de la Droma i a la regió d'Alvèrnia-Roine-Alps. L'any 2007 tenia 43 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de La Charce era de 43 persones. Hi havia 20 famílies de les quals 4 eren unipersonals (4 dones vivint soles i 4 dones vivint soles), 8 parelles sense fills i 8 parelles amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 54 habitatges, 18 eren l'habitatge principal de la família, 35 eren segones residències i 1 estava desocupat. 50 eren cases i 3 eren apartaments. Dels 18 habitatges principals, 15 estaven ocupats pels seus propietaris i 3 estaven llogats i ocupats pels llogaters; 1 tenia dues cambres, 2 en tenien tres, 5 en tenien quatre i 10 en tenien cinc o més. 13 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 8 habitatges hi havia un automòbil i a 6 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de La Charce el 2009. :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 4 | 85 a 89 | 8 |
| 0 | 80 a 84 | 0 |
| 0 | 75 a 79 | 0 |
| 0 | 70 a 74 | 0 |
| 0 | 65 a 69 | 0 |
| 0 | 60 a 64 | 0 |
| 0 | 55 a 59 | 0 |
| 0 | 50 a 54 | 4 |
| 8 | 45 a 49 | 0 |
| 4 | 40 a 44 | 0 |
| 0 | 35 a 39 | 8 |
| 4 | 30 a 34 | 4 |
| 0 | 25 a 29 | 0 |
| 0 | 20 a 24 | 0 |
| 4 | 15 a 19 | 4 |
| 0 | 10 a 14 | 0 |
| 4 | 5 a 9 | 0 |
| 0 | 0 a 4 | 4 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 18 persones, 13 eren actives i 5 eren inactives. Les 13 persones actives estaven ocupades(5 homes i 8 dones).. De les 5 persones inactives 3 estaven jubilades, 1 estava estudiant i 1 estava classificada com a «altres inactius».

### Activitats econòmiques

Dels 2 establiments que hi havia el 2007, 1 era d'una empresa d'hostatgeria i restauració i 1 d'una empresa classificada com a «altres activitats de serveis».
L'únic servei als particulars que hi havia el 2009 era un saló de bellesa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* ↑ Nombre d'équipements des services aux particuliers
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de La Charce a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de La Charce a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Endika Bordas Losada

Endika Bordas (Bermeo, 8 de març de 1982) és un futbolista basc, que juga com a migcampista.
Va sorgir del planter de l'Athletic Club. Amb el primer equip hi disputa 14 partits repartits entre el 2003 i el 2006. Després de ser cedit al Terrassa FC, milita al CE L'Hospitalet i al Córdoba CF. Amb els andalusos, a Segona Divisió, hi juga 41 partits en dues campanyes.
L'estiu del 2009 fitxa per la UD Salamanca, també de la categoria d'argent.
# Givi Chokheli

Givi Chokheli (Telavi, 27 de juny de 1937 - Tbilisi, 25 de febrer de 1994) fou un futbolista georgià de la dècada de 1950 i entrenador.
Fou 19 cops internacional amb la selecció de la Unió Soviètica amb la qual participà en la Copa del Món de futbol de 1962. Pel que fa a clubs, defensà els colors de Dinamo Tbilisi.

## Referències

* ↑ Perfil a eu-football.info
* ↑ Givi Chokheli a National-Football-Teams.com (anglès)
* ↑ Imedi: On the 70th Birthday of Chokheli Arxivat 2018-12-26 a Wayback Machine. (georgià)
* ↑ RussiaTeam biography Arxivat 2020-06-29 a Wayback Machine. (rus)
# 321 días en Michigan

321 días en Michigan és una pel·lícula dramàtica espanyola amb tocs de comèdia del 2014 dirigida per Enrique García. Ha estat rodada a la presó de Màlaga amb funcionaris i presos com a figurants, i els actors protagonistes també van compartir experiències amb els presos. Ha estat produïda per Lanube Películas i Encanta Films amb la participació de Canal Sur Televisión i Canal+ amb la col·laboració de l'ICAA i la Junta de Andalucía.

## Sinopsi

Conta les vides de cinc persones molt diferents que compleixen condemna a la mateixa presó. Antonio és un executiu jove i brillant, amoral i egoista, que s'enfronta a una temporada en la presó per delicte financer. Per tal d'evitar aquesta taca en el seu currículum, convenç a tothom que estudiarà un màster a la Universitat de Michigan. El que no està controlat són, però, els 321 dies que ja de passar a la presó. La seva xicota l'abandona i comença a fer el que millor sap: aprofitar-se dels que l'envolten, com Carmona, un delinqüent habitual amb qui entaula una relació comercial que a estones semblarà una amistat; Lamís, una antiga coneguda de la nit que davant ell se sent rejovenir i farà qualsevol cosa que li demani; Juani, un ionqui que només sap viure al dia i evadir-se dels seus problemes haurà d'enfrontar-se a la seva addicció; i Sara, amb qui compartirà molt més que les classes de suport que imparteix a un grup d'internes.

## Repartiment

* Virginia de Morata ... Sara
* Chico García ... Antonio
* Hector Meres ... Carmona
* Virginia Muñoz ... Lamís
* David García-Intriago ... Mario
* Salva Reina ... Juani
* Jesús Carrillo ... Don Alberto
* Aníbal Soto ... Don Gregorio
* José Manuel Poga ... El Rubio

## Nominacions i premis
### Festival de Màlaga 2014

| Categoria | Persona | Resultat |
| Bisnaga d'Or | Enrique García | Nominada |
| Bisnaga de Plata al millor actor de repartiment | Salva Reina Héctor Meres | Guanyadora |
| Premi Especial del Jurat | Enrique García | Guanyadora |

### Medalles del Cercle d'Escriptors Cinematogràfics de 2014

| Categoria | Persona | Resultat |
| Millor guió adaptat | Elena Anaya | Nominada |
| Director revelació | Isabel Sánchez Enrique García | Nominada |

## Referències

* ↑ '321 días en Michigan' o la autenticidad de la vida tras las rejas de la cárcel, rtv.es, 29 d'octubre de 2014
* ↑ ‘321 días en Míchigan' – estreno en cines y en Canal+ Xtra 31 de octubre, audiovisual451.com, 28 d'octubre de 2014
* ↑ '321 Días en Michigan', la vida entre los muros de una cárcel, La Vanguardia, 26 de març de 2014.
* ↑ 321 días en Michigan a Fotogramas
* ↑ '10.000 KM ' consigue la Biznaga de Oro del Festival de Málaga, Diario de Sevilla, 29 de març de 2014
* ↑ «Medallas CEC 2014». CEC. Arxivat de l'original el 2020-01-23. [Consulta: 4 març 2019].
* ↑ «Nominaciones a las medallas CEC 2014». CEC. Arxivat de l'original el 2020-08-01. [Consulta: 4 març 2019].
# Sabatera d’agulles de carn violeta

La sabatera d'agulles de carn violeta (Hydnellum joeides)(=Sarcodon joeides), és una sabatera d'agulles de boscos de planifolis que es caracteritza perquè té la carn de color lila

## Morfologia

Bolets de solitaris a esparsos; barrets més aviat petits, de fins a 12 cm; de convex aplanats a lleugerament deprimits; de superfície bru groguenca amb tons porpres o bru rosats fins a bru vermellosa o porpra; amb esquames fosques que poden ser erectes en la zona central; marge lobulat.
Agulles de fins a 4 mm de longitud; pàl·lides, que esdevenen bru porpra, sovint amb els extrems blancs, clarament decurrents, fins i tot poden arribar al peu.
Cama de central a excèntrica; cilíndrica, a vegades aprimada cap el peu; superfície del color del barret, el peu pot ser de verd grisenc a verd negrós; vellutada, amb l'edat llisa.Carn de blanquinosa a taronja pàl·lid, a vegades amb tons roses, lilàcis o porpra

## Hàbitat

Rara, de juny a novembre, en boscos frescals de l'estatge montà, sempre vora planifolis, sota faig, roures, alzina i castanyer

## Comentaris

Carn KOH +: Blau verdós
Una espècie similar és la sabatera d’agulles de carn porpra (Hydnellum fuligineoviolaceum), que creix en pinedes, el barret és fosc i vellutat, i les agulles no són decurrents

## Comestibilitat

No és comestible

## Referències

* ↑ Gràcia, Enric. La Clau dels Bolets: Identifica'ls de la mà d'Enric Gràcia, Vol. I, p:137. El Papiol: efadós, 2021.
* 1 2 3 Vidal, Josep Maria; Ballesteros, Enric. Bolets dels Països Catalans i els seus noms populars. Figueres: Brau Edicions, 2013. ISBN 9788496905986.
* ↑ Larsson, Karl-Henrik; Svantesson, Sten; Miscevic, Diana; Kõljalg, Urmas; Larsson, Ellen «Reassessment of the generic limits for Hydnellum and Sarcodon (Thelephorales, Basidiomycota)». MycoKeys, 54, 10-06-2019, pàg. 31–47. DOI: 10.3897/mycokeys.54.35386. ISSN: 1314-4049. PMC: PMC6579789. PMID: 31231164.
* 1 2 3 Læssøe, Thomas; Petersen, Jens H. Fungi of Temperate Europe. Princeton: Princeton University Press, 2019. ISBN 9780691180373.
* ↑ Nitare, Johan; Högberg, Nils «Svenska arter av fjälltaggsvampar (Sarcodon) – en preliminär rapport» (en suec). Svensk Mykologisk Tidskrift, 33, 3, 2012, pàg. 2–49.
* ↑ Llistosella, Jaume. «Mòdul Fongs. Banc de Dades de Biodiversitat de Catalunya. Generalitat de Catalunya i Universitat de Barcelona.», 2013.
* ↑ BOLETS DE CATALUNYA; (2002); Sarcodon joeides; Societat Catalana de Micologia, Vol. 21: 1001-1050;
# Mantidactylus tricinctus

Mantidactylus tricinctus és una espècie de granota de la família dels mantèl·lids endèmica de Madagascar.
Està en perill d'extinció per la pèrdua del seu hàbitat natural.

## Referències

* Fordham et al (2006). Mantidactylus tricinctus. Llista Vermella de la UICN, Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2006. Consultat el 5 gener 2008 (en anglès). (anglès)
# Hercynia Silva

Hercynia Silva o Hercynius Saltus (en grec antic Ἑρκυνία ὕλη, Ἑρκύνιον ὄρος) que es podria traduir com el bosc o la regió d'Hercínia, va ser un territori muntanyós i boscós de Germània.
El primer que va parlar d'aquest territori va ser Aristòtil, però va ser Juli Cèsar el primer que en va donar algun detall. Segons Cèsar, començava al límit del país dels helvecis, nèmetes i ràuracs, anava cap a l'est paral·lel al Danubi i arribava fins al país del dacis i els anartes. Tenia una amplitud de nou dies de viatge, i per resseguir la seva llargada se'n necessitaven seixanta. Cèsar, doncs, diu que s'iniciava al Danubi i no concreta els seus límits finals.
Per a Pomponi Mela i Estrabó, que coincideixen amb Cèsar pel que fa a les descripcions, el nom s'aplicava en general a totes les muntanyes del sud i del centre de Germània. Les muntanyes Harz semblen derivar el nom de l'antiga denominació (la paraula Harz vol dir 'muntanya boscosa'). Més endavant, quan els romans ja coneixien millor Germània, el nom es va aplicar a un territori més reduït entre Bohèmia i Hongria, segons diu Tàcit. Claudi Ptolemeu l'aplica a les muntanyes entre els Sudets i els Carpats.

## Referències

* ↑ Cèsar i Icart, 1973, p. 107.
* ↑ Smith, William (ed.). «Hercynia Silva». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 27 juny 2022].

## Bibliografia

* Cèsar, Gai Juli, Gai Jul·li; Icart, Joaquim (trad.). Guerra de les Gàl·lies (en català i llatí). Vol. 2. Barcelona: Fundació Bernat Metge, 1974. ISBN 8472250938.
# Pere Teixidor i Elies

Pere Teixidor i Elies (Figueres, 1892 - Figueres, 1981) fou un escriptor català. Nascut al carrer de la Jonquera de Figueres, en el període anterior a la guerra civil espanyola es va dedicar a diverses tasques relacionades amb el món del teatre, com a director, actor o fins i tot empresari. També va estrenar diverses obres de temàtica popular. La seva companyia es deia "Agrupació Lírica Tàlia", de qui Florenci Mauné i Marimont en fou el director d'orquestra.
Personatge polifacètic i apassionat de l'esport, de jove va jugar al Sport Club Empordanès. També va estar vinculat a la Unió Esportiva Figueres, formant-ne part de la seva comissió tècnica. Després de la guerra i amb el temps es va convertir en un dels primers cronistes esportius de la ciutat de Figueres, signant amb el pseudònim de Rodix i Xiet. Va publicar articles esportius a diaris locals com La Galeria, La Veu de l'Empordà, La Comarca Deportiva i El Ampurdanès i també va exercir de corresponsal d'alguns diaris barcelonins com El Mundo Deportivo i l'Sport. També va obrir una botiga de joguines al carrer Peralada de Figueres.

## Obres rellevants

* El germà gran (1925)
* La cançó de l'emigrant (1928)
* Dofins de terra (1928)
* La doble existència (1929)
* L'alosa presa (1930)
* La condemnada (1930)

## Referències

* ↑ Estariola, Marc. Diari de Girona, Homenatge al carrer Peralada Consulta 02/10/2010
* ↑ «Pere Teixidor i Elies». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Història de la Unió Esportiva Figueres Arxivat 2019-04-02 a Wayback Machine. COnsulta el 02/10/2010
# La Chapèla e Vernairòlas

La Chapelle-Laurent és un municipi francès, situat al departament de Cantal i a la regió d'Alvèrnia-Roine-Alps.
# Entrepà obert danès

Els entrepans oberts danesos (danès: smørrebrød, lit. ‘pa amb mantega’) són una especialitat danesa que consisteix en plats freds elaborats en una llesca de pa de sègol, anomenat rugbrød, untada amb mantega i coberta amb combinacions de diversos productes, com per exemple enciam, pollastre tonyina, paté, formatge, rodanxes de tomàquet, carn, peix, etc.
L'origen d'aquests entrepans fou la necessitat de menjar fora de casa i al principi es tractava d'un entrepà força més simple i no diferenciable dels que es podien trobar a altres contrades. La forma actual típicament danesa d'apilar els ingredients es va desenvolupar durant la dècada del 1880, moment també en què van començar a aparèixer als restaurants de Copenhaguen. El menú més antic conservat que conté smørrebrød data del 1883 i correspon al restaurant Nimb dels Jardins de Tivoli.
Una de les persones que més van contribuir a la difusió d'aquests entrepans danesos va ser Oskar Davidsen que el 1888 va obrir un bar al districte de Nørrebro i ràpidament va incorporar els smørrebrød a la seva oferta, i arribà a tenir-ne una carta de 178 varietats. Actualment la cinquena generació de la família encara es dedica al negoci.

## Referències

* ↑ «Danish Food Culture and Cooking» (en anglès). [Consulta: 20 març 2011]. «Restaurant Nimb in Tivoli was the first eating place that offered "smørrebrød" on their menu in 1883. Restaurant Nim»