OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Sergio Sánchez Ortega

Sergio Sánchez Ortega (Mataró, 3 d'abril de 1986) és un futbolista professional català que juga com a defensa.

## Trajectòria esportiva

S'ha format a les categories inferiors del RCD Espanyol i va debutar al primer equip a la temporada 2004-2005 amb una victòria davant el Reial Saragossa per 3-1, al 24 d'abril de 2005.
Amb l'Espanyol, Sergio Sánchez va disputar partits de la Copa de la UEFA i va guanyar la Copa del Rei. Des de llavors, el jugador va ser cedit a dos equips de l'estat espanyol, el qual el primer fou el Reial Madrid Castella la temporada 2006-2007, i al Racing de Santander a la temporada 2007-2008. En finalitzar el contracte de cessió, el futbolista retorna a l'equip català.
El 22 de juliol de 2009 es va fer oficial el seu traspàs al Sevilla FC.
L'1 de gener de 2010 es va anunciar la retirada temporal del futbol professional de Sergio Sánchez per motius de salut. Les primeres exploracions indiquen que el jugador podria patir algun tipus de patologia cardíaca. La decisió definitiva està a l'espera de més proves mèdiques.

## Palmarès

| Títol | Club | Any |
| Copa del Rei | RCD Espanyol | 2005-2006 |
| Copa del Rei | Sevilla FC | 2009-10 |

## Referències

* ↑ «Sergio Sánchez se convierte en el segundo fichaje del Sevilla» (en castellà). AS.com, 22-07-2009. [Consulta: 22 juliol 2009].
* ↑ «El Sevilla detecta una patología cardiaca a Sergio Sánchez» (en castellà). AS.com, 01-01-2010. [Consulta: 1r gener 2010].

## Enllaços externs

* Estadístiques a transfermarkt.de (alemany)
# Escoles públiques d'Aiguafreda

Les Escoles públiques d'Aiguafreda és un grup d'edificis del municipi d'Aiguafreda (Vallès Oriental) que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

L'edifici el componen tres nuclis formant planta en forma de L. És assentat sobre un gran sòcol de pedra. Els cossos laterals són destinats a les aules, amb diferents obertures a l'exterior, i acabats en un porxo cobert sobre pilars d'obra i encapçalat per una mena de frontó triangular. El cos central és més elevat que la resta de l'edifici, consta de planta baixa, pis i golfes, i és destinat a habitacíó pels mestres. Presenta una composició simètrica. Les cobertes dels tres nuclis són a dues vessants amb un ràfec sota el qual hi ha una cornisa amb mènsules de fusta.

## Referències

* ↑ «Escoles públiques d'Aiguafreda». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 6 febrer 2015].
# Escoles públiques Garcia Fossas

Les Escoles públiques Garcia Fossas, o Grup Escolar Garcia Fossas, és un edifici del municipi d'Igualada (Anoia). Està protegit com a bé cultural d'interès local. Projectat com orfenat, actualment acull el Centre d'Ensenyament Infantil i Primària (CEIP) Garcia Fossas.

## Descripció

Estructuralment l'edifici és simètric, i juga amb tres elements en la part plàstica: l'arrebossat gris i carreu a la planta baixa, el totxo vist en el primer pis, i l'estucat blanc en l'última planta. En la part central de l'edifici, i feta amb pedra, hi ha una balconada. Sobre d'aquesta, un escut de la ciutat flanquejat per dos nens. Aquest escut és obra de l'escultor Ferran Serra. Per l'època en què va ésser construït, per les característiques generals, i per les particularitats del grup escultòric, podem dir que l'edifici s'engloba dins el corrent Noucentista.

## Història

L'1 de juliol de 1935, el mecenes igualadí Artur Garcia-Fossas va crear el Patronat Garcia Fossas, amb objecte de construir un orfenat a Igualada per nens orfes d'entre 8 i 14 anys. La construcció de l'edifici va costar unes 300.000 pessetes i l'obra va ser un dels projectes més importants de l'arquitecte Bonaventura Bassegoda i Amigó, amb Pere Vilarrúbies com a contractista d'obres. L'obra s'inicià l'octubre de 1935 i s'acabà maig de 1937. L'edifici es va fer pensant que seria un orfenat, amb el primer pis per les aules i el menjador, el segon per als dormitoris i el tercer per a la comunitat religiosa. L'abril del 1938, davant les dificultats al front d'Aragó, les autoritats republicanes van decidir utilitzar el col·legi com a hospital de guerra i van construir un refugi antiaeri destinat al personal mèdic. Després de la guerra va obrir com a Centre d'ensenyament primari el 3 de maig de 1941. Artur va poder aconseguir que dintre d'aquesta escola hi funcionés un menjador per poder servir dinars als alumnes orfes i als més necessitats. El 1949 el Centre d'Estudis Comarcals d'Igualada va inaugurar el Museu de la Ciutat ubicat una sala del segon pis d'aquest edifici, i el 1954 es va fundar el Museu de la Pell d'Igualada, ubicat inicialment al tercer pis.
Un altre edifici construït anteriorment, l'Institut Garcia-Fossas, va inaugurar les activitats docents al setembre de l'any 1933 i va ser clausurat l'any 1939. Actualment acull l'Escola Àuria.
L'ensenyament oficial del batxillerat no va ésser reprès a Igualada fins a l'any 1962. Avui en dia l'edifici de les escoles públiques Garcia Fossas acull el Centre d'Ensenyament Infantil i Primària (CEIP) Garcia Fossas.

## Referències

* 1 2 «Escoles públiques Garcia Fossas». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 9 octubre 2014].
* 1 2 3 Magí Puig i Gubern. REVISTA D'IGUALADA. NÚM. 30, DESEMBRE DE 2008, Els germans Garcia Fossas Arxivat 2015-04-02 a Wayback Machine.
* 1 2 3 Regió 7, Els secrets del col·legi Garcia Fossas
* 1 2 3 CEIP Garcia Fossas, GERMANS GARCIA - FOSSAS Arxivat 2006-06-25 a Wayback Machine.
# Esteve Busquets i Molas

Esteve Busquets i Molas (Roda de Ter, Osona, 1908 - Barcelona, 16 de desembre de 1991) fou un periodista i escriptor català.
Començà als diaris d'orientació catòlica i vinculats a la Federació de Joves Cristians El Matí, La Nau, Flama i director de L'Avant i del diari Catalònia, a Tarragona el 1935.
Després de la guerra civil espanyola dirigí Tú, òrgan de les HOAC, a Madrid. Posteriorment, va inaugurar la columna diària Bon dia, a El Correo Catalán, primer esforç fet des del 1939 de catalanització d'una secció periodística a un diari Barcelona. El 1990 va rebre la Creu de Sant Jordi.

## Obres

* Oasi (1931)
* L'anticrist a les escoles (1934)
* Calaixera de romanços reusencs (1966-1967)
* Entre vinyes i telers (La vida de Sant Llorenç Savall) (1968)
* Plegamans (1969)
* Montgrony (1969)
* Quaranta anys de periodisme barceloní (1971)
* Història de Capellades (1972)
* Oracions, eixarms i sortilegis (1985)
* Els animals segons el poble (1987)
Poemes presentats als Jocs Florals de Barcelona
* Camí de l'horta, camí (1927)
* Tríptic horacià (1929)

## Referències

* ↑ «Esteve Busquets i Molas». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Arxiu Històric de la Ciutat de Barcelona Arxivat 2011-04-23 a Wayback Machine.. Fons 6B-Jocs Florals, Sèrie III-Pliques
# Chen Yan (escriptor)

Chen Yan (en xinès simplificat: 陈彦; en xinès tradicional: 陳彥; en pinyin: Chén Yàn; 1963 Zhen´an -), llibretista, guionista i escriptor xinès. Premi Mao Dun de Literatura de l'any 2019 per la seva novel·la 主角 (zu ju), traduïda a l'anglès com "The Protagonist".

## Biografia

Chen Yan va néixer el 1963 i va créixer al districte muntanyós de Zhen´an (镇 安县), al sud de la província de Shaanxi. El seu pare era executiu i la seva mare una professora,
Va començar a escriure el 1980 als 17 anys; Va ser l'any següent que es va publicar un primer relat breu, titulat "Explosion" (《爆破》) a la revista Letters and Arts of Shaanxi Workers. Però no era l'únic; en una entrevista va dir que hi havia molts joves com ell que escrivien: la literatura era com una moda. Van ser animats per executius locals que sovint convidaven escriptors i poetes de la capital.
El 1988, als 25 anys, Chen Yan es va traslladar a Xi’an. Es va convertir en un llibretista de l'Institut de l' Opera de Shaanxi. Va escriure àmpliament i va rebre tres vegades el Premi Cao Yu de literatura teatral.
El 2004 va ser nomenat director del Shaanxi Opera Research Institute (陕西 省 戏曲 研究院 院长) i va escriure un llibre sobre Qinqiang Opera, publicat el 2017 .
El 2017 va formar part d'una delegació d'escriptors xineos a l'Argentina; a Buenos Aires va participar en un trobades amb els seus homòlegs argentins sobre la importància de conservar la identitat cultural i promoure l'aprenentatge mutu en una era de globalització.
El 2019, va abandonar Xi’an després de viure 30 anys per instal·lar-se a Pequín, on va ser elegit vicepresident de l'Associació de dramaturgs xinesos. En sortir de Xi'an, va escriure en honor de la ciutat, juntament amb la seva filla Chen Mengfan, un drama "parlat" - en el gènere huaju 话剧 - titulat originalment "Chang" any amb els colors de la tardor”(秋色 满 满 长安).
Com a referents literàris, el mateix Chen ha citat a autors com Liu Qing (柳青), Lu Yao (路遥), Chen Zhongshi (陈忠实), i Jia Pingwa (贾平凹).
Autors com Wang Meng han valorat de forma molt positiva la seva obra, especialment "主角 (zu ju)" com a exponent de la cultura xinesa i en particular del món de l'opera.

## Obres destacades

* La loge《装台》
* Story of the West Capital (西京故事 - xi jing gùshi)
* The Protagonist (主角 - zhu ju)
* Roses tardives (迟开的玫瑰)
* Big Tree Moves Westward (大树西迁)
* Late-blooming Roses (迟开的玫瑰)
* Talking about Qinqiang Opera (说秦腔)
* Le deuxième bol de Chang’an (长安第二碗)

## Referències

* ↑ «Senior CPC official calls for more outstanding literary works - China.org.cn». [Consulta: 24 agost 2020].
* 1 2 3 «chinese-shortstories.com». [Consulta: 24 agost 2020].
* ↑ «Argentine, Chinese writers discuss cultural identity in era of globalization | english.scio.gov.cn». [Consulta: 26 agost 2020].
* ↑ huaju, denominació del teatre parlat, per diferenciar del xìqǔ o teatre cantat tradicional xinès o òpera xinesa.
* ↑ «陈彦长篇小说《主角》：以中国古典的审美方式讲述“中国故事”--文化--人民网». [Consulta: 26 agost 2020].
# Estació de Piera

Mapa FGC Línia Llobregat-Anoia :
Piera és una estació de la línia R6 i R60 de la Línia Llobregat-Anoia de FGC que dona servei a la vila de Piera, comarca de l'Anoia. L'estació fou inaugurada el 1893 i actualment es troba al barri de Montserrat, al nord del poble.
Línia Llobregat-Anoia de FGC :
| Procedència/Destinació | < | Línia | > | Procedència/Destinació |
| Barcelona - Pl. Espanya | Masquefa | | Vallbona d'Anoia | Igualada |

## L'edifici

L'edifici de l'estació es troba a l'andana sentit Martorell i disposa de dues màquines de venda de bitllets. També hi ha una sala d'espera per a viatgers i el despatx de l'antic cap d'estació, ara tancat.

## L'exterior de l'estació

Compta amb dues vies (una per cada sentit: la via 1, per als trens que van a Martorell, i la 2 per als que van a Igualada) i dues andanes, a banda i banda de les vies. Cada andana disposa de bancs i una validadora de bitllets; la dels trens direcció Igualada també disposa d'una marquesina metàl·lica. Una tercera via de 146 metres, a l'altre costat de l'andana direcció Igualada, és fora de servei, acabant en topall. Fora de l'edifici de l'estació hi ha un bar i un antic dipòsit d'aigua. L'estació està adaptada a persones amb mobilitat reduïda, disposant de rampes d'accés a ambdues andanes i d'un ascensor a l'andana direcció Igualada.

## Mobilitat

Adjacent a l'estació, a la banda sud, hi ha un aparcament a l'aire lliure per a vehicles. Diverses línies de l'autobús urbà de Piera tenen l'origen i el final al costat de l'estació, aturant-se just davant la porta que dona al carrer. Les línies estan integrades tarifàriament i enllacen l'estació amb la vila de Piera, els barris perifèrics (antigues urbanitzacions, com Can Bonastre, Can Mas, Can Claramunt...) i els Hostalets de Pierola, poble situat al nord-est de Piera.

## Referències

* ↑ «Piera». fgc.cat. [Consulta: 24 març 2024].
* ↑ «Calvet: "Avui celebrem el que va ser una demostració del caràcter emprenedor del poble català"» (en anglès). govern.cat, 12-01-2019. [Consulta: 24 març 2024].
* ↑ «FGC celebra el 125 aniversario de la línea entre Martorell e Igualada». vialibre-ffe.com, 17-01-2019. [Consulta: 24 març 2024].

## Vegeu també

* Xarxa ferroviària de Catalunya
# Skopunarfjørður

El Skopunarfjørður és un estret de les illes Fèroe que separa les illes de Sandoy i Streymoy. L'illa de Hestur es troba també en aquest estret.

## Geografia

L'estret discorre entre l'illot de Trøllhøvdi i el cap sud de l'illa de Hestur (a l'oest) i Kirkjubønes a Streymoy (a l'est). Fa uns 12 quilòmetres de llarg, 5,5 quilòmetres d'amplada al punt més estret, entre Sandoy i Streymoy, i 2,7 quilòmetres entre Skopun i Hestur. Té uns 80 metres de profunditat al tram mitjà de l'estret. Limita amb els municipis de Tórshavn, Skopun, Sandur i Skálavík. L'illot Trøllhøvdi pertany a Kirkjubøur (Municipi de Tórshavn), tot i que està separat per tan sols uns metres de Sandoy. L'illot s'utilitza per a pasturar ovelles.
El Skopunarfjørður rep el nom del poble de Skopun. Fjørður en feroès pot referir-se a un fiord en el sentit tradicional o, en aquest cas, a un ampli estret entre illes. És conegut pel seu fort corrent de marea.
El fiord s'utilitza tradicionalment com a límit entre la regió del sud i la del nord de les illes Fèroe. La regió al sud del Skopunarfjørður s'anomena sunnanfjørðs mentre que al nord se l'anomena norðanfjørðs. L'estret constitueix també un límit dialèctic i una isoglossa en la llengua feroesa.

## Transport

La Strandfaraskip Landsins opera des del port de Gamlarætt amb diferents línies de ferri que connecten amb les illes de Sandoy i Hestur en 30 minuts a la travessa. A l'hivern, els ferris sovint es cancel·len a causa del mal temps o de l'onatge. Hi ha serveis d'autobusos a banda i banda de l'estret. Està previst que el 2023 entri en servei el Sandoyartunnilin, que connectarà les illes de Sandoy i Streymoy per sota del Skopunarfjørður.

## Referències

* ↑ «Mapa de les Illes Fèroe» (en feroès). Kort. [Consulta: 12 juliol 2022].
* ↑ VVAA, 2004.
* ↑ «Gamlarætt» (en feroès i anglès). Strandfaraskip Landsins. Arxivat de l'original el 2020-07-04. [Consulta: 12 juliol 2022].
* ↑ «Sandoyartunnilin» (en feroès). estunlar.fo. [Consulta: 12 juliol 2022].

## Vegeu també

* Llista de fiords de les Illes Fèroe.

## Bibliografia

* VVAA. Faroese. An Overview and Reference Grammar (en anglès). Tórshavn: Bøkur, 2004, p. 339. ISBN 978-9991841854.
# Estadi Internacional de Yokohama

L'Estadi Internacional de Yokohama (en japonés: 横浜国際総合競技場; Yokohama Kokusai Sougou Kyougijou), també anomenat Estadi Nissan per motius publicitaris, és un estadi multifuncional ubicat en la ciutat portuària de Yokohama, capital de la Prefectura de Kanagawa, al Japó. Té capacitat per a rebre 73.237 espectadors. És l'estadi on juga de local el Yokohama Marinos, en la J-League i seu habitual de la selecció japonesa. És un dels estadis on es va disputar la Copa del Món de futbol 2002 i serà seu de la Copa del Món de Rugbi de 2019.

## Història

El primer gan torneig que va organitzar va ser la Copa Confederacions 2001, on va disputar una semifinal i la final, on la França va superar el Japó per 0-1.
L'Estadi Internacional de Yokohama va ser tres partits de la primera fase de la Copa del Món de Futbol 2002 i la final entre Alemanya i Brasil, jugada el 30 de juny de 2002 i que acabà amb victòria brasilera per 0-2.
Malgrat que el Japó ja era seu de la final de la Copa Intercontinental de futbol des de 1980, les tres darreres edicions (entre 2002 i 2004) es van disputar a Yokohama.
Des de l'1 de març de 2005, s'anomena Nissan Stadium (en japonés: 日産スタジアム Nissan Sutajiamu), per ser propietat de l'empresa automobilística Nissan Motors.
En 2005 va ser seu per primer cop del Campionat del Món de Clubs de futbol. Per a aquest torneig, l'estadi recupera el nom d’Estadi Internacional de Yokohama, ja que la FIFA no permet publicitat en el nom dels estadis. Ha estat seu de les finals de 2005, 2006, 2007, 2008, 2011 i 2012 i també ho serà en 2015.
En 2019 serà una de les seus de la Copa de Món i un any després es desenvolupara part de la competició futbolística dels Jocs Olímpics d'Estiu de 2020.

## Referències

* ↑ Estadi Nissan a worldofstadiums.com (en anglès)
* ↑ «World Cup 2002». rsssf.com. [Consulta: 1r febrer 2022].

## Enllaços externs

* Nissan Stadium Arxivat 2003-06-22 a Wayback Machine. (anglès)
# Equacions de Bloch de semiconductors

Les equacions de Bloch de semiconductors (abreujats com a SBE) descriuen la resposta òptica dels semiconductors excitats per fonts de llum clàssiques coherents, com ara els làsers. Es basen en una teoria quàntica completa i formen un conjunt tancat d'equacions integro-diferencials per a la dinàmica quàntica de la polarització microscòpica i la distribució de portadors de càrrega. Els SBE reben el nom de l'analogia estructural amb les equacions òptiques de Bloch que descriuen la dinàmica d'excitació en un àtom de dos nivells que interactua amb un camp electromagnètic clàssic. Com a complicació principal més enllà de l'enfocament atòmic, els SBE han d'abordar les interaccions de molts cossos resultants de la força de Coulomb entre les càrregues i l'acoblament entre les vibracions de la xarxa i els electrons.
La resposta òptica d'un semiconductor se segueix si es pot determinar la seva polarització macroscòpica $\mathbf {P}$ en funció del camp elèctric $\mathbf {E}$ que l'excita.
La dinàmica quàntica de les excitacions òptiques produeix equacions integro-diferencials que constitueixen els SBE
$\mathrm {i} \hbar {\frac {\partial }{\partial t}}P_{\mathbf {k} }={\tilde {\varepsilon }}_{\mathbf {k} }P_{\mathbf {k} }-\left[1-f_{\mathbf {k} }^{e}(t)-f_{\mathbf {k} }^{h}(t)\right]\Omega _{\mathbf {k} }+\mathrm {i} \hbar \left.{\frac {\partial }{\partial t}}P_{\mathbf {k} }\right|_{\mathrm {scatter} }\,,$
$\hbar {\frac {\partial }{\partial t}}f_{\mathbf {k} }^{e}=2\operatorname {Im} \left[\Omega _{\mathbf {k} }^{\star }P_{\mathbf {k} }\right]+\hbar \left.{\frac {\partial }{\partial t}}f_{\mathbf {k} }^{e}\right|_{\mathrm {scatter} }\,$
$\hbar {\frac {\partial }{\partial t}}f_{\mathbf {k} }^{h}=2\operatorname {Im} \left[\Omega _{\mathbf {k} }^{\star }P_{\mathbf {k} }\right]+\hbar \left.{\frac {\partial }{\partial t}}f_{\mathbf {k} }^{h}\right|_{\mathrm {scatter} }\;.$
Els SBE són particularment útils per resoldre la propagació de la llum a través d'una estructura semiconductora. En aquest cas, cal resoldre els SBE juntament amb les equacions de Maxwell impulsades per la polarització òptica. Aquest conjunt autoconsistent s'anomena Maxwell-SBE i s'aplica amb freqüència per analitzar experiments actuals i per simular dissenys de dispositius.

## Referències

* ↑ Lindberg, M.; Koch, S. W. (1988). "Effective Bloch equations for semiconductors". Physical Review B 38 (5): 3342–3350. doi:10.1103%2FPhysRevB.38.3342
* ↑ Schäfer, W.; Wegener, M. (2002). Semiconductor Optics and Transport Phenomena. Springer. ISBN 3540616144.
* ↑ Haug, H.; Koch, S. W. (2009). Quantum Theory of the Optical and Electronic Properties of Semiconductors (5th ed.). World Scientific. p. 216. ISBN 9812838848.
* ↑ Lindberg, M.; Koch, S. W. (1988). "Effective Bloch equations for semiconductors". Physical Review B 38 (5): 3342–3350. doi:10.1103%2FPhysRevB.38.3342
* ↑ Haug, H.; Koch, S. W. (2009). Quantum Theory of the Optical and Electronic Properties of Semiconductors (5th ed.). World Scientific. p. 216. ISBN 9812838848.
# Skemman

Skemman és una biblioteca digital en línia de publicacions de recerca a Islàndia. La Biblioteca Nacional i Universitària d'Islàndia a Reykjavík opera actualment el dipòsit. A més, entre els col·laboradors de contingut hi ha la Universitat Agrícola d'Islàndia, la Universitat de Bifröst, la Universitat Hólar, l'Acadèmia de les Arts d'Islàndia, la Universitat de Reykjavík, la Universitat d'Akureyri i la Universitat d'Islàndia.

## Referències

* ↑ «OA in Iceland». Open Access in Practice: EU Member States. OpenAIRE, 22-10-2017. [Consulta: 17 juliol 2018].
* ↑ Ingibjörg Steinunn Sverrisdóttir; etal Microform & Digitization Review, 41, 3–4, 2012. DOI: 10.1515/mir-2012-0014. ISSN: 2190-0752.
* ↑ «Iceland». Global Open Access Portal. UNESCO. [Consulta: 17 juliol 2018].
* 1 2 , <https://skemman.is/more/aboutlocale=en>

## Bibliografia

* A. Agnarsdóttir (2008), "Two Icelandic open access repositories", Sciecom Info (Lund: Nordic Baltic Forum for Scientific Communication.) (no. 4), ISSN 1652-3202, <https://rafhladan.is/handle/10802/8643>
# Skenandoa

Esquenandoa o Esquenandò (Skenandoa o Shenandoah en anglès; 1710-1816) fou un cabdill oneida del clan Llop, el seu nom apareix per primer cop en la firma del Tractat de Fort Stanwix (1758) i el 1760 atacà els francesos de Mont-real. Durant la Guerra de la Independència va donar suport als nord-americans el 1775-1780, trencant amb altres membres de la Confederació Iroquesa. Per això els oneida reberen una reserva a l'Estat de Nova York.
# Serrat de Terradet

El Serrat de Terradet és una muntanya de 732 metres que es troba al municipi de Pinell de Solsonès, a la comarca catalana del Solsonès.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
* ↑ Aquest topònim figura al «Nomenclàtor oficial de toponímia de Catalunya». www.gencat.cat. Departament de Territori i Sostenibilitat, Generalitat de Catalunya, 01-01-2015.
# Esteve de Gavaldà

Esteve (915 - 967), comte de Gavaldà

## Orígens Familiars

Fill d'Ermengol, comte de Roergue i Adelaida.

## Núpcies i descendents

Es va casar l'any 937 amb Anne i van tenir dos fills:
* Bertrand I (938-993), comte de Gavaldà
* Almodis de Gavaldà (965-1005

## Referències

* ↑ Etienne Ir de Gevaudan Arxivat 2017-02-20 a Wayback Machine. a genealogieonline.nl
* ↑ Etienne I de Gevaudan Arxivat 2017-02-20 a Wayback Machine. a genealogy.richardremme.com

## Enllaços externs

* Comtes de Tolosa i Roergue
# Cinderella

Cinderella és una banda estatunidenca de glam metal de Filadèlfia (Pennsilvània) nascuda a la dècada del 1980, encara que posteriorment van passar a fer hard rock i blues-rock. A mitjan dècada de 1990 la popularitat de la banda va minvar força, en part atès els grans canvis que es produïen en els gustos musicals; malgrat això, la banda es va tornar a reunir i segueix activa.

## Discografia
### Àlbums d'estudi

* Night Songs (1986)
* Long Cold Winter (1988)
* Heartbreak Station (1990)
* Still Climbing (1994)

### Àlbums en viu

* Live Train to Heartbreak Station (1991)
* Live at the Key Club (1999)
* In Concert (2004)
* Extended Versions (2006)
* Gypsy Road: Live (2006)
* Authorized Bootleg: Live at the Tokyo Dome - Tokyo, Japan Dec. 31 1990 (2009)
* Live at the Mohegan Sun (2009)

### Recopilatoris

* Looking Back (1997)
* Once Upon A... (1997)
* 20th Century Masters - The Millennium Collection: The Best of Cinderella (2000)
* Rocked, Wired & Bluesed: The Greatest Hits (2005)
* Gold (2006)
* Best Ballads (2008)

## Referències

* ↑ Cinderella, a AllMusic (anglès)

## Enllaços externs

* Cinderella - Lloc web oficial
* Pàgina a VH1 Arxivat 2011-02-07 a Wayback Machine. (anglès)
* Pàgina a MTV Arxivat 2012-06-14 a Wayback Machine. (anglès) (castellà)
* Pàgina a Billboard Arxivat 2010-12-10 a Wayback Machine. (anglès)