OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Micryletta inornata

Micryletta inornata és una espècie de granota que viu a les Illes Andaman i Nicobar i al sud-est d'Àsia.

## Referències

* van Dijk, P.P., Jarujin Nabhitabhata, Datong, Y., Shunqing, L. & Dutta, S. 2004. Micryletta inornata. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 28 d'abril del 2008.
# Montfred (l'Estany)

Montfred fou una masia del terme municipal de l'Estany, al Moianès, actualment està en estat ruïnós.
Estava situada en el sector nord-occidental del terme, prop del límit amb el terme de Santa Maria d'Oló, a un quilòmetre i mig a ponent del poble de l'Estany. És en el vessant sud-oriental de la Serra de l'Estany, a migdia de l'extrem de ponent del Serrat dels Lliris, a la dreta del torrent del Gomis. El seu origen es remunta al segle XIV o XVII. L'efifici feia uns 206 metres quadrats però només se'n conserven els murs perimetrals. Un adossat manté part del cobert i encara avui dia és utilitzat com a corral.

## Referències

* ↑ «Mapes de patrimoni cultural». Diputació de Barcelona. [Consulta: 9 abril 2023].
# Mipanas

Mipanas és una poble aragonès del municipi de Naval a 477 msnm, a la comarca del Somontano de Barbastre. La localitat està situada al marge dret del riu Cinca i hi ha una església sota l'advocació de Sant Miquel. El 1970 el municipi de Mipanas va desaparèixer en ser incorporat al de Naval, amb motiu que part del seu terme havia estat inundat per les aigües de l'embassament de Lo Grau. Després de quedar despoblat, diversos escaladors catalans s'hi van establir el 1986 amb les seves famílies.
A mitjans del segle xix, el lloc, aleshores amb ajuntament propi, tenia comptabilitzada una població de 117 habitants. La localitat apareix descrita a l'onzè volum del Diccionario geográfico-estadístico-histórico de España y sus posesiones de Ultramar de Pascual Madoz de la següent manera:
| « | MIPANAS: l. con ayunt. en la prov. de Huesca (10 horas), part. jud. y dióc. de Barbastro (6), aud. terr. y c. g. de Zaragoza (26). sit. en una colina contiguo al barranco titulado de la Fuente y á la der. del r. Cinca, reinando los vientos del NE. y S., con clima mal sano por padecerse tercianas y calenturas intermitentes. Consta de 14 casas, una de ayunt. con cárcel, igl. parr. (San Miguel), servida por un párroco de segunda clase y de presentacion real y eclesiástica; contiguo á ella se encuentra el cementerio, bien sit. Confina el térm. por N. con Abizanda; E. El Grado; S. Paul, y O. Pui de Cinca; 2 horas por el segundo punto y una por cada uno de los demas: dentro de su circunferencia brotan 10 fuentes de buena calidad, bañando ademas el térm. las aguas del barranco de la Fuente y el r. Cinca , junto al cual y como á 60 pasos del pueblo se halla una ermita bajo la advocacion de Sta. Quiteria. El terreno es escabroso y estéril en su mayor parte, interrumpido por una cordillera de sierra llamada Peña de Robles, poblada de romeros y aliagas. Los caminos mal conservados, se dirijen á los pueblos limítrofes; y reciben la correspondencia de Naval por espreso, dos veces á la semana. prod.: trigo, aceite y vino, pero todo en corta cantidad, cria ganado cabrío; caza de alguna perdiz, y pesca de madrillas y barbos. ind.: un telar de lienzos ordinarios y un molino aceitero. pobl.: 19 vec., 117 almas. riqueza imp.: 27,080 rs. contr.: 3,444. | » |
| — (Madoz 1848, p. 426-427) |||

## Referències

* ↑ «Despoblados del Somontano: Mipanas en el recuerdo» (en castellà), 27-01-2022. [Consulta: 2 gener 2024].
* 1 2 Madoz, 1848, p. 426-427.
* ↑ «Decreto 599/197, de 26 de febrero, por el que se aprueba la incorporación del Municipio de Mipanas al de Naval, de la provincia de Huesca». Boletín Oficial del Estado, 59, 10-03-1970, pàg. 3902. ISSN: 0212-033X.
* ↑ «Los repobladores de Mipanas consiguen su primer concejal 30 años después de su llegada». Heraldo de Aragón, 25-06-2015. [Consulta: 16 abril 2023].
* ↑ «Nomenclátor Mipanas». Instituto Nacional de Estadística. [Consulta: 16 abril 2023].

## Bibliografia

* Madoz, Pascual. «Mipanas». A: Diccionario geográfico-estadístico-histórico de España y sus posesiones de Ultramar. XI, 1848.
# Félix Pollaczek

Félix Pollaczek (alemany: Leo Felix Pollaczek) (Viena, 1 de desembre de 1892 - Boulogne-Billancourt, 29 d'abril de 1981) fou un enginyer i matemàtic austrofrancès conegut per nombroses contribucions a la teoria de nombres, anàlisi matemàtica, física matemàtica i teoria de la probabilitat. És més conegut per la Fórmula de Pollaczek–Khinchine en la teoria de cues (1930) i els polinomis de Pollaczek.
Pollaczek va estudiar a la Universitat Tècnica de Viena i a la Universitat Tècnica de Brno, on es va graduar el 1920 en enginyeria elèctrica. El 1922 va rebre el seu doctorat a la Universitat Humboldt de Berlín en matemàtiques, amb Issai Schur com a director de tesi, per una dissertació titulada Über die Kreiskörper der l-ten und l²-ten Einheitswurzeln, basada en els resultats publicats per primera vegada el 1917.
Després va treballar de 1921 a 1923 com a enginyer telefònic per a AEG a Berlín, i també per al Reichspost (1923–33). El 1933 fou acomiadat perquè era jueu. Va marxar a París, on va treballar d'enginyer de teletràfic a diverses institucions. El 1977 va rebre el premi de teoria John von Neumann, tot i que la seva edat li va impedir de rebre el premi en persona.
Es va casar amb la matemàtica Hilda Geiringer el 1921, i van tenir una filla, Magda, el 1922. No obstant això, el seu matrimoni no va durar, i Magda va ser criada per Hilda.

## Vegeu també

* Fórmula de Pollaczek–Khinchine

## Notes

* (anglès) Biografia de Felix Pollaczek a l'Institut d'Investigacions Operatives i les Ciències de la Gestió
* 1 2 O'Connor, John J.; Robertson, Edmund F. «Leo Félix Pollaczek» (en anglès). MacTutor History of Mathematics archive. School of Mathematics and Statistics, University of St Andrews, Scotland.
* ↑ (anglès) Entrada a "mathematics genealogy"

## Referències

* J. W. Cohen «Obituary: Felix Pollaczek» (en anglès). Journal of Applied Probability, 18, 4, 1981, pàg. 958–963. JSTOR: 3213073.
# Vulkan

Vulkan és una interfície de programació d'aplicacions multiplataforma amb poca sobrecàrrega, és un estàndard de codi obert per a gràfics i computació 2D i 3D. Vulkan s'enfoca en aplicacions de gràfics 3D en temps real d'alt rendiment, com ara videojocs i mitjans interactius. En contrast amb les antigues API OpenGL i Direct3D 11, Vulkan té la intenció d'oferir un major rendiment i un ús més equilibrat entre CPU i GPU. Proporciona una API que consumeix menys recursos i ofereix tasques paral·leles per a l'aplicació, comparable a Metal i Direct3D 12. Vulkan fou dissenyat per permetre als desenvolupadors distribuir millor el treball entre múltiples nuclis de CPU.

## Història

Va ser anunciada per primera vegada el 2014 i àmpliament difosa a la GDC de 2015 per Khronos Group. Inicialment, va ser presentada per Khronos com "la iniciativa OpenGL de propera generació", però després el nom va ser descartat, quedant Vulkan com a definitiu. Vulkan està basat en Mantle, una altra API de l'empresa AMD, el codi del qual va ser cedit a Khronos amb la intenció de generar un estàndard obert similar a OpenGL, però de baix nivell. A finals de març de 2020 es va fer públic el suport de traçat de raigs accelerat per hardware de Vulkan.

### Vulkan 1.3

El 25 de gener de 2022, Vulkan 1.3 fou llançat. La tercera actualització important de l'API integrava extensions traslladades al nucli. Es va introduir un nou concepte de perfils definits. El primer perfil oficial és la línia base de Google 2021 que s'espera que es trobi en la gran majoria dels dispositius Android no només per a dispositius moderns sinó per a molts dispositius Android antics.

## Referències

* 1 2 «Next-generation Vulkan API could be Valve’s killer advantage in battling Microsoft | ExtremeTech». Extreme Tech, 13-03-2015. Arxivat de l'original el 2015-03-13. [Consulta: 5 desembre 2021].
* 1 2 «Vulkan 1.0 arrives: GPU drivers already available | CG Channel». CG Channel, 17-02-2016. [Consulta: 5 desembre 2021].
* ↑ «Video: see Vulkan, OpenGL’s replacement, in action | CG Channel». CG Channel, 05-03-2015. [Consulta: 5 desembre 2021].
* ↑ «Khronos Group anuncia el soporte de Ray Tracing para Vulkan »». MuyLinux, 23-03-2020. [Consulta: 5 desembre 2021].
* ↑ Larabel, Michael. «Vulkan 1.3 Released With Dynamic Rendering In Core, New Roadmap Guidance For Modern GPUs». Phoronix, 25-01-2021. [Consulta: 25 gener 2022].
# Antonio Asensio Mosbah

Antonio Asensio Mosbah (Barcelona, 1981) és un empresari català. Ha presidit el Consell d'Administració del Grupo Zeta des del 2009, quan va substituir en el càrrec Francisco Matosas, fins al 2019, quan l'empresa fou comprada per Prensa Ibérica. És fill del fundador de Grupo Zeta, Antonio Asensio Pizarro, mort l'abril del 2001, i de Chantal Mosbah.

## Biografia

Antonio Asensio Mosbah és llicenciat en Ciències Empresarials per la Universitat de Barcelona. Es va incorporar com a membre del Consell d'Administració del Grup Zeta l'any 2000, amb poc més de divuit anys, i des de llavors ha exercit labors d'alta direcció. L'abril del 2009 es va casar amb Irene Salazar Grau.

## Trajectòria

L'any 2004 va ser nomenat vicepresident executiu del Grupo Zeta, i des del 2009 ha presidit el Consell d'Administració, després d'una etapa en la vicepresidència. El 2013, amb motiu del refinançament del deute del grup, Antonio Asensio Mosbah, fill i hereu de l'empresari fundador, Antonio Asensio, va renunciar a comprometre més patrimoni familiar per salvar la companyia. El 2008 va estar a punt de vendre l'empresa en una frustrada operació que va intentar formalitzar amb l'empresari siderúrgic extremeny Alfonso Gallardo.
Finalment, l'abril del 2019 Grupo Zeta va ser comprat pel grup Prensa Ibérica. S'ha interpretat en aquesta decisió la voluntat de l'editor de desprendre's del negoci de la premsa i apostar pel mercat audiovisual. L'operació va comportar que Asensio Mosbah rebés una prima de 10 milions d'euros.

## Referències

* ↑ Antonio Asensio Mosbah e Irene Salazar Grau se han dado el 'sí' quiero en Madrid, en revista Hola 25/04/09
* ↑ Antonio Asensio Mosbah, nuevo presidente del Grupo Zeta, en diario La Razón, 17/09/2009
* ↑ Antonio Asensio Mosbah, nuevo presidente del Grupo Zeta, en diario ABC 22/07/09
* ↑ «Asensio Mosbah entrega el Grupo Zeta a la banca, en diario El Confidencial 11/07/13». Arxivat de l'original el 2014-06-12. [Consulta: 22 desembre 2015].
* 1 2 3 Gutiérrez, Àlex «Prensa Ibérica firma la compra del Grup Zeta». Ara [Barcelona], 19-04-2019, p. 50.
# Meigné

* Per a altres significats, vegeu «Meigné-le-Vicomte».
Meigné és un municipi francès al departament de Maine i Loira i a la regió de País del Loira. L'any 2007 tenia 334 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Meigné era de 334 persones. Hi havia 105 famílies de les quals 21 eren unipersonals (8 homes vivint sols i 13 dones vivint soles), 38 parelles sense fills, 38 parelles amb fills i 8 famílies monoparentals amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:

### Habitatges

El 2007 hi havia 114 habitatges, 108 eren l'habitatge principal de la família, 5 eren segones residències i 1 estava desocupat. 108 eren cases i 6 eren apartaments. Dels 108 habitatges principals, 82 estaven ocupats pels seus propietaris, 24 estaven llogats i ocupats pels llogaters i 2 estaven cedits a títol gratuït; 1 tenia una cambra, 2 en tenien dues, 15 en tenien tres, 20 en tenien quatre i 70 en tenien cinc o més. 85 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 42 habitatges hi havia un automòbil i a 60 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Meigné el 2009. :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 0 | 85 a 89 | 0 |
| 0 | 80 a 84 | 4 |
| 0 | 75 a 79 | 0 |
| 8 | 70 a 74 | 8 |
| 12 | 65 a 69 | 20 |
| 8 | 60 a 64 | 0 |
| 12 | 55 a 59 | 8 |
| 0 | 50 a 54 | 12 |
| 0 | 45 a 49 | 0 |
| 12 | 40 a 44 | 12 |
| 8 | 35 a 39 | 4 |
| 12 | 30 a 34 | 8 |
| 16 | 25 a 29 | 12 |
| 20 | 20 a 24 | 12 |
| 16 | 15 a 19 | 16 |
| 20 | 10 a 14 | 8 |
| 8 | 5 a 9 | 8 |
| 28 | 0 a 4 | 4 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 214 persones, 146 eren actives i 68 eren inactives. De les 146 persones actives 135 estaven ocupades (68 homes i 67 dones) i 11 estaven aturades (5 homes i 6 dones). De les 68 persones inactives 14 estaven jubilades, 10 estaven estudiant i 44 estaven classificades com a «altres inactius».

### Ingressos

El 2009 a Meigné hi havia 110 unitats fiscals que integraven 302 persones, la mediana anual d'ingressos fiscals per persona era de 16.374 €.

### Activitats econòmiques

Dels 4 establiments que hi havia el 2007, 1 era d'una empresa alimentària, 1 d'una empresa de comerç i reparació d'automòbils, 1 d'una empresa d'hostatgeria i restauració i 1 d'una empresa de serveis.
L'any 2000 a Meigné hi havia 20 explotacions agrícoles que ocupaven un total de 976 hectàrees.

## Poblacions properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Notes

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Revenus fiscaux des ménages en 2008
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* ↑ Exploitations agricoles

## Enllaços externs

* France par commune. Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Adolfo Baloncieri

Adolfo Baloncieri (27 de juliol de 1897 - 23 de juliol de 1986) fou un futbolista italià de la dècada de 1920.
És considerat un dels futbolistes italians més importants de la història. Pel que fa a clubs, defensà els colors de Alessandria i Torino FC. Fou 47 cops internacional amb la selecció italiana amb la qual participà en els Jocs Olímpics d'Estiu de 1920, 1924 i 1928.

## Palmarès
### Torino FC

* Serie A: 1927-28

### Itàlia

* Copa de l'Europa Central de futbol: 1927-30
* Medalla de Bronze als Jocs Olímpics: 1928

## Referències

* ↑ «Adolfo Baloncieri». Enciclopediadelcalcio.com. Arxivat de l'original el 2009-03-22. [Consulta: 29 setembre 2018].
* ↑ «Hall of Fame: Adolfo Baloncieri». Arxivat de l'original el 4 de març 2016. [Consulta: 22 gener 2015].
* ↑ Brera, Gianni; Milano, Baldini & Castoldi. Storia critica del calcio italiano, 1998.
* ↑ «Nazionale, De Rossi raggiunge le 100 presenze» (en italian). Il Corriere dello Sport, 01-11-2014. [Consulta: 21 juliol 2016].
* ↑ «Nazionale in cifre». FIGC. Arxivat de l'original el 31 de juliol 2013. [Consulta: 22 gener 2015].
# Resolució 1102 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

La Resolució 1102 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides, adoptada per unanimitat el 31 de març de 1997 després de reafirmar la Resolució 696 (1991) i totes les resolucions següents sobre Angola, el Consell va estendre el mandat de la Tercera Missió de Verificació de les Nacions Unides a Angola (UNAVEM III) fins al 16 d'abril de 1997.
El Consell de Seguretat començà reafirmant la sobirania i integritat territorial d'Angola i la importància de l'aplicació dels acords de pau, inclòs elProtocol de Lusaka. Va subratllar que el Govern d'Angola i UNITA havien de prendre mesures urgents i passes decisives en el procés de pau per assegurar la participació contínua de la comunitat internacional.
Foren benvinguts els esforços del secretari general Kofi Annan durant la seva visita a Angola, juntament amb l'arribada dels diputats d'UNITA i els futurs funcionaris del Govern d'Unitat i Reconciliació Nacional (GURN) a la capital Luanda. Segons el Govern d'Angola, el GURN s'establiria l'11 d'abril de 1997, i posteriorment totes les parts seran cridades a formar part del GURN en aquesta data. També es va instar les dues parts a aplicar els aspectes militars i polítics restants del procés de pau, com la integració dels soldats de la UNITA a les Forces Armades Angoleses, la desmobilització i la millora de l'administració de l'Estat arreu del país.
Es va demanar al secretari general que informi sobre la formació del GURN abans del 14 d'abril de 1997 i assenyali, d'acord amb la Resolució 1098 (1997), que les mesures de la resolució 864 (1993) s'imposarien si el GURN no s'establia en la data acordada.

## Referències

* ↑ «Security Council extends Angola mission until 16 April, welcoming decision to install new government». United Nations, 31-03-1997.
* ↑ Yusuf, Abdulqawi. African Yearbook of International Law Vol 5 1997. Martinus Nijhoff Publishers, 1998, p. 288. ISBN 978-90-411-1055-8.

## Vegeu també

* MONUA
* Llista de resolucions del Consell de Seguretat de les Nacions Unides 1101 a la 1200 (1997 - 1998)

## Enllaços externs

* PDF Text de la Resolució a UN.org
# Maribel Martín

María Isabel Martín Martínez, coneguda artísticament com a Maribel Martín (Madrid, 1 de novembre de 1954), és una actriu i productora de cinema espanyola.

## Biografia

Debuta al cinema com a actriu infantil quan encara no ha complert els set anys, intervenint en títols com Tres de la Cruz Roja (1961), La gran familia (1962) o La familia y uno más (1965), totes elles de Fernando Palacios i en les dues últimes interpretant a una de les filles d'Alberto Closas i Amparo Soler Leal en un dels títols més populars de la història del cinema espanyol.
En aquesta època treballa igualment a les ordres de directors com José María Forqué (a Accidente 703, 1962), Luis García Berlanga (Las cuatro verdades, 1962) o Ana Mariscal (El camino, 1963). Compagina la seva activitat cinematogràfica amb incursions en el teatre, participant en l'estrena de El sol en el hormiguero (1966), d'Antonio Gala i amb direcció de José Luis Alonso Mañés.
El seu estil evoluciona a mesura que supera l'adolescència. La seva gran bellesa física adornada amb cert aire de fragilitat i vulnerabilitat la converteixen en la intèrpret adequada per a intervenir en un gènere nou en Espanya, el terror, i despunta en films com La residencia (1969), de Narciso Ibáñez Serrador o La novia ensangrentada (1972), de Vicente Aranda, que compagina amb incursions en comèdia: La cera virgen (1972), novament amb Forqué.
El 1975 va ser la protagonista femenina de la primera pel·lícula de Francisco Rodríguez, La casa grande, pel·lícula que va participar en el 25è Festival Internacional de Cinema de Berlín.
El 1976 va rodar La espada negra, de Francesc Rovira-Beleta, una pel·lícula històrica en la qual interpreta el paper de Isabel la Catòlica en la seva època de joventut.
A partir de la segona meitat dels anys setanta, s'aparta temporalment de la gran pantalla i realitza incursions en teatre (La mala semilla, El sol en el hormiguero) i televisió (Estudio 1; La saga dels Rius, 1976; El juglar y la reina).
Interpreta també llavors a un dels personatges més celebrats de la seva carrera: el de l'abnegada i sofridora Jacinta enfrontada a Fortunata (Ana Belén) per l'amor de Juanito Santa Cruz en l'adaptació de la novel·la de Benito Pérez Galdós Fortunata y Jacinta realitzada per Mario Camus el 1980 per Televisió espanyola.
Posteriorment va actuar a Últimas tardes con Teresa (1984) i a Los santos inocentes (1984), de Mario Camus. En aquells anys funda la productora Ganesh Films junt amb el seu marit, el també actor Julián Mateos i es retira del món de la interpretació el 1989, després de rodar El niño de la luna amb Agustí Villaronga.

## Premis

* Premi del Sindicato Nacional del Espectáculo (1972), per La cera virgen.
* Fotogramas de Plata (1979). Millor intèrpret de televisió per El Juglar y la Reina.

## Referències

* ↑ ¿Qué fue de Maribel Martín?, Libertad Digital, 1 de novembre de 2015
* ↑ Torres, Augusto, Diccionario del cine Español, Espasa Calpe, 1994, ISBN 84-239-9203-9, p. 301
* ↑ Nominaciones y premios de La casa grande en IMDb.
* ↑ Maribel Martín a alohacriticon
# Perlodes

Perlodes és un gènere d'insectes plecòpters pertanyent a la família dels perlòdids.

## Hàbitat

En els seus estadis immadurs són aquàtics i viuen a l'aigua dolça, mentre que com a adults són terrestres i voladors.

## Distribució geogràfica

Es troba a Europa (Àustria, Bèlgica, Bulgària, Txèquia, Dinamarca, França, Alemanya, Grècia, Hongria, Itàlia, Luxemburg, Montenegro, els Països Baixos, Noruega, Polònia, Portugal, Romania, Eslovàquia, Eslovènia, l'Estat espanyol, Suècia i la Gran Bretanya) i Àsia (la Xina, Corea del Sud, el Japó, l'Iran i Turquia).

## Taxonomia

* Perlodes dispar (Rambur, 1842)
* Perlodes frisonana (Kohno, 1943)
* Perlodes intricatus (Pictet, F.J., 1841)
* Perlodes jurassicus (Aubert, 1946)
* Perlodes lobata (Wu, C.F. & Claassen, 1934)
* Perlodes microcephalus (Pictet, F.J., 1833)
* Perlodes norvegica (Kempny, 1900)
* Perlodes stigmata (Ra, Kim, Kang & Ham, 1994)
* Perlodes truncata (Wu, C.F. & Claassen, 1934)

## Referències

* ↑ Banks, 1903. Ent. News 14:241.
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 Plecoptera Species File (Version 1.1/4.0) (anglès)
* ↑ GBIF (anglès)
* ↑ Global Species Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. (anglès)
* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Arctos (anglès)
* ↑ Encyclopedia of Life (anglès)

## Bibliografia

* Banks, 1906. Canad. Ent. 38:221-224.
* Klapálek, 1909. A: Klapálek & Grunberg. Hft. 8. Ephemerida, Plecoptera, Lepidoptera. A: Brauer, A. Die Süsswasserfauna Deutschlands. Eine Exkursionsfauna, 39.
* Needham & Claassen, 1925. The Thomas Say Foundation II:50, 286.
* Illies, 1966. Das Tierreich 82:384.
* Zwick, P., 1973. Das Tierreich 94:223, 224, 236.
* Steyskal, 1976. A: Baumann. A report on the fifth international symposium on Plecoptera. Proc.Biol.Soc.Wash. 88(38):410.
* Carpenter, 1992. A: Kaesler. Part R Arthropoda 4. Treatise on Invertebrate Paleontology, 96.