OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Mulai Hassan

Mulai el-Hassan (àrab: مولاي الحسن, mūlāy al-Ḥassan; amazic estàndard marroquí: ⵎⵓⵍⴰⵢ ⵍⵃⴰⵙⴰⵏ, mulay Lḥasan), també anomenat Hassan, al-Hassan o el-Hassan ben Mohammed (Rabat, 8 de maig de 2003), és el príncep hereu del Marroc. És el fill gran del rei Mohammed VI i de la princesa lalla Salma.
Des del 8 de maig de 2003 té el títol de Sa Altesa Reial.

## Biografia

Mulai el-Hassan és el fill gran de Mohammed VI, rei del Marroc (que regna des de 1999), i lalla Salma Bennani. Des dels inicis dels seus estudis assisteix al Col·legi Reial de Rabat.
Mulai el-Hassan té una germana petita, lalla Khadija, nascuda el 28 de febrer de 2007.
Paral·lelament als seus estudis, el príncep representa regularment al seu pare en alguns actes oficials (va assistir als funerals d'Enric d'Orléans, comte de París, i als de l'antic president francès Jacques Chirac), per tal d'aprendre progressivament els fonaments del poder que li permetran assumir les seves futures responsabilitats reials.
El juny de 2020, Mulai El-Hassan va obtenir el batxillerat, en el sector econòmic i social (ES), amb matrícula d'honor. Després va estudiar humanitats i ciències socials a la Universitat Politècnica Mohammed VI (UM6P). Va iniciar els seus estudis a la Facultat de Governació, Ciències Econòmiques i Socials (FGSES) Al-Hakama de Sala El-Jadida, afiliat a la UM6P de Ben Guerir. Va optar per especialitzar-se en relacions internacionals.

## Successió al tron

L'article 20 de la Constitució del Marroc del 13 de setembre de 1996, després l'article 43 de l'actual Constitució de 2011, preveu que Mulai el-Hassan és el príncep hereu del Regne del Marroc. És el primer en la línia de successió de la dinastia alauita que ha governat el Marroc durant gairebé quatre segles.
L'article 44 de la nova constitució estableix que «el Rei és menor d'edat fins als 18 anys».

## Honors

* Gran Cordó de l'Orde de la República de Tunísia (2014)

## Referències

* ↑ «Le prince héritier Moulay El Hassan souffle sa 12ème bougie» (en francès). Le 360, 08-05-2015. [Consulta: 21 agost 2023].
* ↑ «Moulay Hicham s'invente une scolarité au Collège royal» (en francès). Le 360, 13-04-2014. [Consulta: 21 agost 2023].
* ↑ «La Princesse Lalla Khadija fête ses 8 ans» (en francès). Le 360, 27-02-2015. [Consulta: 21 agost 2023].
* ↑ «Moulay El Hassan : sa vie d’étudiant» (en francès). Le Brief, 19-10-2020. [Consulta: 21 agost 2023].
* 1 2 «Révélations : Moulay Hassan, un prince à la fac» (en francès). Tel Quel, 07-10-2022. [Consulta: 21 agost 2023].
* ↑ «ولي العهد الأمير مولاي الحسن يستعد لاجتياز امتحانات مدرسة الحكامة» (en àrab). tanja24.com, 21-06-2023. [Consulta: 21 agost 2023].
* ↑ «Constitució del Marroc de 1996» (en francès). al-bab.com. [Consulta: 21 agost 2023].
* 1 2 «Bulletin officiel (Référendum sur le projet de Constitution)» (en francès). Bulletin officiel du Royaume du Maroc, 17-06-2011. [Consulta: 21 agost 2023].
* ↑ «Le chef de l’Etat décore le Roi du Maroc du Grand Cordon spécial de la République» (en francès). Direct Info, 01-06-2014. [Consulta: 21 agost 2023].
# Miquel Mas Gayà

Miquel Mas Gayà (Manacor, 13 de juliol de 1943) va ser un ciclista en pista balear. El seu triomf més important fou el campionat del món darrere moto stayer l'any 1965 a Sant Sebastià.
L'any 1967 es va haver retirar per culpa d'una malaltia relacionada amb el fetge, a causa d'una apendicitis mal curada.
Va participar en la fundació de la Societat Esportiva Ciclista de Manacor, actualment Penya Ciclista.

## Palmarès

* 1962
** Campió d'Espanya de fons en pista
* 1963
** Campió d'Espanya darrere moto comercial
* 1964
** Campió d'Espanya de persecució
** Campió d'Espanya darrere moto comercial
* 1965
** Campió del món amateur darrere moto stayer a Sant Sebastià

## Referències

* ↑ Mallorca, tierra de campeones de Miguel Vidal
* ↑ Miguel Nadal Comas, MINACO de Miguel Vidal

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a museociclismo.it
# Kammu

L'Emperador Kanmu (桓武天皇, Kanmu Tennō) (737-806) va ser el va ser el 50è emperador del Japó d'acord amb l'ordre de successió tradicional.
Durant el seu regnat (781-806) la capital es va mudar de Heijōkyō a Nara, primer a Nagaoka i més tard a Heian (Kyoto). Això va marcar el començament de l'era Heian de la història japonesa. Va ser un emperador actiu que va disposar de noves organitzacions governamentals i va lluitar contra les tribus Ezo del nord del país.

## Vegeu també

* Llista d'emperadors del Japó

## Referències

* ↑ Agència imperial (Kunaichō), 桓武天皇 (50).
# Fakhr-ad-Din Màjid

Fakhr-ad-Din Màjid (vers 1370-1409) fou un visir de l'Egipte mameluc.
Va ocupar diversos llocs administratius a l'ombra del seu germà Sad-ad-Din Ibrahim ibn Abd-ar-Razzaq, conegut com a Ibn Ghurab, de manera que quan aquest va controlador l'exèrcit el va fer nomenar visir. Però a la mort del sultà Barquq, el 20 de juny de 1399, van esclatar diferències entre els mamelucs, i Fakhr-ad-Din i Sad-ad-Din foren revocats dels seus càrrecs i empresonats. Foren alliberats el 1400 i restablerts als seus càrrecs tot i que per pocs temps i van haver d'acabar fugint del Caire. Quan el seu germà va tornar a ocupar càrrecs importants, va estar al seu costat.
Va morir el 1409.

## Bibliografia

* Encyclopaedia of Islam. Second Edition, Brill Publishers, Leiden, s.v. «Ibn Ghurāb».
# Andrònic Ducas Paleòleg

Andrònic Ducas Paleòleg (en grec: Ἀνδρόνικος Δούκας Παλαιολόγος; v. 1083/85 – v. 1115/18) fou un noble romà d'Orient que va ser governant de Tessalònica.
Nascut vers els anys 1083 o 1085, Andrònic era fill del sebast Jordi Paleòleg i de la seva esposa, Anna Ducena. El seu pare era fill del primer membre conegut de la nissaga dels Paleòleg que va ser un distingit general i va ser un dels més destacats homes de confiança de l'emperador Aleix I Comnè.La seva mare era germana d'Irene Ducena, l'emperadriu consort, casada amb Aleix I. Andrònic portava el mateix nom que el seu avi per part materna, cosa que segons la tradició romana d'Orient voldria dir que probablement era el fill segon i el seu ermà gran Nicèfor Paleòleg, portaria el nom de l'avi patern. Andrònic va posar per davant el cognom de la seva mare i en diversos textos se l'esmenta només amb aquest cognom.
Com el seu pare, va tenir el títol cortesà de sebast, però no se'n sap gaire dels primers anys. L'historiador P. Gautier ha suggerit que podria ser el mateix Andrònic Paleoleg que va tenir el càrrec de logoteta de les oficines, sota l'emperador Aleix I, que potser va tenir després del 1109. L'única dada segura sobre la seva carrera professional és que va ser governador de Tessalònica. El Timarion, un diàleg satíric situat en aquesta ciutat en fa al·lusió sense dir directament el nom. En una acta del monestir de Docheiariou s'anomena un pansebast sebast Andrònic Ducas que servia com a "doux" i "praetor" de Tessalònica el gener o febrer del 1112.
Andrònic va morir jove d'una aturada cardíaca, abans que els seus pares. La seva mort s'ha situat entre els anys 1115 i 1118. Segons D. Polemis, també la seva esposa li va sobreviure; aquesta era filla de la porfirogènita Zoè Ducena, la filla menor de Constantí X Ducas i esposa d'Adrià Comnè.
Possiblement Andrònic va ser pare de Jordi Paleòleg, que va tenir el càrrec de megas hetaireiarches, encara que una altra possibilitat és que aquest Jordi fos un germà seu, però segons J.-C. Cheynet i J.-F. Vannier Andrònic no va tenir descendència. El poeta de la cort, Nicolau Kallikles li va dedicar un epitafi i quatre poemes. Els seus pares van ser més tard enterrats a la mateixa tomba que ell.

## Referències

* 1 2 3 Polemis, 1968, p. 154.
* 1 2 Cheynet i Vannier, 1986, p. 147.
* ↑ Kajdan, 1991, p. 1557.
* 1 2 Cheynet i Vannier, 1986, p. 148–149.
* ↑ Polemis, 1968, p. 58–59, 153–154.
* ↑ Cheynet i Vannier, 1986, p. 147–148.
* ↑ Polemis, 1968, p. 54–55, 154, 155.
* ↑ Cheynet i Vannier, 1986, p. 149.
* ↑ Cheynet i Vannier, 1986, p. 147, 149 (nota 16).
* ↑ Polemis, 1968, p. 154 (nota 3).

## Bibliografia

* Cheynet, Jean-Claude; Vannier, Jean-François. Études Prosopographiques. París: Publications de la Sorbonne, 1986. ISBN 978-2-85944-110-4.
* Kajdan, Aleksandr P. The Oxford Dictionary of Byzantium. Oxford University Press, 1991. ISBN 978-0-19-504652-6.
* Polemis, Demetrios I. The Doukai: A Contribution to Byzantine Prosopography. Londres: The Athlone Press, 1968.
# McKinney

McKinney és una població dels Estats Units a l'estat de Texas. Segons el cens del 2010 tenia 127.671 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, McKinney tenia 102.853 habitants, 28.186 habitatges, i 23.966 famílies. La densitat de població era de 361,7 habitants/km².
Dels 28.186 habitatges en un 45,1% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 63,6% hi vivien parelles casades, en un 9,5% dones solteres, i en un 23,2% no eren unitats familiars. En el 19% dels habitatges hi vivien persones soles el 5,3% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,89 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,29.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 30,9% tenia menys de 18 anys, un 9,3% entre 18 i 24, un 36,4% entre 25 i 44, un 16,5% de 45 a 60 i un 6,8% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 31 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 99,4 homes.
La renda mediana per habitatge era de 63.366$ i la renda mediana per família de 72.133$. Els homes tenien una renda mediana de 50.663$ mentre que les dones 32.074$. La renda per capita de la població era de 28.185$. Aproximadament el 4,9% de les famílies i el 8,5% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- McKinney». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 12 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- McKinney». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2011-06-06. [Consulta: 12 agost 2010].
# Gaietà Cornet Pàmies

Gaietà Cornet Pàmies (Reus, Baix Camp, 22 d'agost de 1963) és un atleta català retirat que va competir en la prova dels 400 metres llisos. Va guanyar la medalla d'or en el Campionat d'Europa Indoor de 1986 així com tres medalles de bronze en altres campionats.

## Resultats internacionals destacats

| Any | Competició | Lloc | Resultat | Prova |
| 1989 | Campionat del Món Indoor | Budapest, Hongria | 3r | 400 m |
| | Campionat d'Europa Indoor | La Haia, Països Baixos | 1r | 400 m |
| 1990 | Campionat d'Europa Indoor | Glasgow, Escòcia | 3r | 400 m |
| | Campionat d'Europa | Split, Iugoslàvia | 4t | 400 m |
| 1991 | Campionat del Món Indoor | Sevilla, Espanya | 3r | 400 m |

### Rècords personals

* 400 metres llisos - 44.96 s (1989)
* 800 metres llisos - 1:49:13 (1993)

## Enllaços externs

* Fitxa de la IAAF
# Aió de Friül

Aió o Haió (mort després de 811) va ser duc de Friül, després de la mort (vers 808) d'Hunfrid (que per alguns només hauria estat marcgravi d'Ístria però no duc de Friül, ja que en cap document apareix sota el títol de dux i en canvi s'esmenta algunes vegades com a marchio, i en aquest cas hauria estat duc després de la mort d'Eric el 799); hauria governat fins al nomenament de Cadalau (Cadolah) el 817.
Aió va rebre per primera vegada terres al ducat de Friül de mans de Carlemany el 2 de febrer de 799. Carlemany va confirmar més tard la divisió de la propietat entre els fills d'Aió el 7 de juliol de 809: el fill gran, Alboí o Albuí, va rebre terres a Friül i Vicenza, el segon, Ingobert, van rebre terres a Vicenza, i el més jove, Agisclaf, va rebre Verona. Les hisendes d'Aió eren extenses i les seves donacions als seus fills van haver de ser confirmada pel mateix emperador.
Segons Eginard i els Annals Fuldenses, Carlemany va enviar (811) a Haidó, bisbe de Basilea, a Hug, comte de Tours, i a Aió, com a missi dominici, per trobar-se amb els emissaris de Constantinoble i confirmar la Pau de Nicèfor de 803.

## Notes

* ↑ En realitat, se li van concedir terres en el territori Foroiulense et Vicentino atque Veronense: "al territori de Friuli i Vicenza, així com Verona."

## Referències

* [*Medieval Lands Project: Nobility of Northern Italy (900–1100)
# Alarcón

Alarcón és un municipi de la província de Conca, a la comunitat autònoma de Castella-La Manxa.

## Administració

Llista d'alcaldes des de les eleccions democràtiques de 1979 :
| Període | Nom de l'alcalde/-essa | Partit polític | Data de possessió |
| 1979 - 1983 | | | 19/04/1979 |
| 1983 - 1987 | | | 28/05/1983 |
| 1987 - 1991 | | | 30/06/1987 |
| 1991 - 1995 | | | 15/06/1991 |
| 1995 - 1999 | | | 17/06/1995 |
| 1999 - 2003 | | | 03/07/1999 |
| 2003 - 2007 | Raul Poveda Martínez | PIA (Partido independiente de Alarcón) | 14/06/2003 |
| 2007 - 2011 | Jesús Poveda Tevar | PSOE | 16/06/2007 |
| 2011 - 2015 | n/d | n/d | 11/06/2011 |
| 2015 - 2019 | n/d | n/d | 13/06/2015 |
| 2019 - 2023 | n/d | n/d | 15/06/2019 |
| Des del 2023 | n/d | n/d | 17/06/2023 |

## Vegeu també

* Embassament d'Alarcón

## Referències

* ↑ «Provincia de Guadalajara (España): Municipios & Localidades» (en castellà), 22-01-2021. [Consulta: 5 març 2021].
* ↑ Llistes d'alcaldes de les eleccions de 2007

## Enllaços externs

* Centre Agroambiental Los Nuevos Arxivat 2009-02-05 a Wayback Machine.
# Judaisme ortodox

El judaisme ortodox és una de les grans branques de la religió jueva, junt amb el judaisme conservador (masortí) i el judaisme reformista, dels quals es distingeix per l'adhesió rigorosa a la llei jueva (halacà). Tanmateix, la manca d'una autoritat doctrinal central permet una certa variació en la pràctica religiosa.
D'acord amb la seva actitud envers la cultura contemporània, el judaisme ortodox es divideix de manera informal en: judaisme ortodox modern, que és un moviment que cerca adequar fins a cert punt les pràctiques i estudis religiosos amb la situació social contemporània, però que és ferm amb els afers relacionats amb l'halacà; el sionisme religiós, que uneix el judaisme ortodox modern amb la ideologia del sionisme, i el jueus ultraortodoxos (haredim), que rebutgen qualsevol innovació contrària a les ensenyances religioses de la Torà.
Aquestes branques no es van consolidar fins al segle XVIII, quan sota l'influx de la il·lustració jueva uns certs sectors de la comunitat van rebutjar la segregació religiosa i van cercar d'integrar-se a les comunitats nacionals, tot replantejant moltes vegades les tradicions i les creences religioses. El rebuig a aquest moviment va definir l'ortodòxia. L'ortodòxia sorgeix el segle XIX com a reacció contrària a aquest moviment.

## Creences

El judaisme ortodox basa les seves creences en els tretze principis de fe de Maimònides:
* L'existència de Déu.
* La singularitat i unitat de Déu.
* La naturalesa espiritual i abstracta de Déu.
* L'eternitat de Déu.
* "Només a ell i no a un altre convé dirigir les nostres oracions".
* La revelació pels seus profetes.
* Moisès és el més gran i principal profeta.
* Déu va lliurar la Llei al mont Sinaí.
* Aquesta Llei no pot ser canviada.
* Déu coneix els futurs actes humans.
* Déu recompensa la bondat i castiga la maldat.
* Déu enviarà un Messies.
* Déu ressuscitarà els morts.

## Pràctica

El judaisme ortodox es guia principalment per l'Halacà o llei jueva especificada en el Talmud i codificada en el Xulhan Arukh, texttos basats en la Torà, la llei del Pentateuc. El judaisme ortodox és el corrent que més segueix la mixnà (les lleis orals), ja que aquesta, segons diuen, va ser lliurada per Déu, i en surten totes les lleis jueves.
La dona compleix un rol molt important en el judaisme ortodox, ja que segons aquest corrent es connecta constantment amb Déu.

## Poble jueu

Es considera que dels 13 milions de jueus actuals, el 10% són sefardites, el 30% són mizrahim, i el 53% són asquenazites, però en la pràctica existeixen diferents formes de judaisme: l'ortodox, el conservador, el progressista, el reconstruccionista, el reformista i l'humanista.

## Vegeu també

* Haredí
* Hassidisme
* Història del judaisme a Catalunya durant l'Edat mitjana

## Referències

* ↑ «Judaísmo ortodoxo» (en castellà). MediterráneoSur.com. Arxivat de l'original el 2012-06-29. [Consulta: 11 setembre 2012].
* ↑ «Judaísmo ortodoxo» (en castellà). Sefardíes.es. [Consulta: 11 setembre 2012].
# Alaranea

Alaranea és un gènere d'aranyes araneomorfes de la família dels ciatolípids (Cyatholipidae). Fou descrita per primera vegada l'any 1997 per Griswold. Es troben a Madagascar.

## Taxonomia

Alaranea, segons el World Spider Catalog de 2015, és un gènere amb 4 espècies:
* Alaranea alba Griswold, 1997
* Alaranea ardua Griswold, 1997
* Alaranea betsileo Griswold, 1997
* Alaranea merina Griswold, 1997

## Referències

* ↑ Griswold, 1997: The spider family Cyatholipidae in Madagascar (Araneae, Araneoidea). The Journal of Arachnology, vol.25, p.53-83 (text íntegre Arxivat 2012-02-04 a Wayback Machine.).
* 1 2 «Cyatholipidae». Natural History Museum Bern. [Consulta: 26 desembre 2016].

## Enllaços externs

* (anglès) World Spider Catalog: Alaranea Griswold, 1997 en la família Cyatholipidae +base de dades
# Agostini

«Agostini» té aquests significats:
* Giacomo Agostini (Brescia, 1942) pilot de motociclisme italià
* Lodovico Agostini (1534-1590) compositor italià, cantant, sacerdot, erudit de l'últim Renaixement musical.
* Planeta DeAgostini, editorial de col·leccionables, productes interactius (enciclopèdies, cursos multimèdia...)...
* Reacció Agostini, examen simplificat per a la presència de glucosa en l'orina humana.
# Agost (obra teatral)

Agost (August: Osage County en l'original anglès) és una comèdia dramàtica teatral escrita per Tracy Letts.
Fou guardonada amb el Premi Pulitzer de drama l'any 2008. L'obra s'estrenà en anglès al Teatre Steppenwolf el 28 de juny de 2007 i el 4 de desembre del mateix any a l'Imperial Theater de Broadway. Des d'aleshores s'ha representat en teatres de tot el món amb un gran èxit.
L'adaptació catalana fou interpretada al Teatre Nacional de Catalunya durant els anys 2010, 2011, 2012 i 2013. Protagonitzada per Anna Lizaran en el paper de Violet, es tracta de l'obra més vista en la història del teatre.

## Argument

Ambientada a Pawhuska (Oklahoma) durant un calorós mes d'agost, l'obra se centra en les relacions personals en el si dels Weston, una família desestructurada, que es retroba amb motiu de l'estranya desaparició de Beverly Weston, el patriarca. En el desenvolupament de l'acció surten a la llum les misèries del clan, ancorat en els desafectes de Violet, una mare malalta de càncer de boca i addicta als medicaments i les seves tres tres filles, Barbara, Ivy i Karen, portadores en si mateixes de les seves pròpies desgràcies.

## Repartiment al TNC

Direcció: Sergi Belbel
Intèrprets: Anna Lizaran, Emma Vilarasau, Jordi Banacolocha, Abel Folk, Montse Germán, Maife Gil, Almudena Lomba, Òscar Molina, Clara de Ramon, Rosa Renom, Albert Triola, Manuel Veiga, Francesc Lucchetti.

## Bibliografia

* Tracy Letts, Agost, traducció de Joan Sellent, pròleg de Bernat Puigtobella, editorial Proa, 2010. ISBN 9788499304908 (català)

## Referències

* ↑ 'Agost' torna a exhaurir totes les entrades i prorroga fins al juliol ara.cat
* ↑ Agost al Teatre Nacional de Catalunya tnc.cat
* ↑ 'Agost' fa que el TNC ratlli els 150.000 espectadors la temporada 2011-12 ara.cat
Viccionari
# Alba Roballo

Alba Roballo (Baltasar Brum, 4 d'agost de 1908 - Montevideo, 3 de setembre de 1996) fou una advocada, escriptora i política uruguaiana pertanyent al Partit Colorado que participà en la fundació del partit d'esquerra Front Ampli. Va ser la primera dona del seu país i d'Amèrica Llatina en assolir el càrrec de ministra.

## Biografia

El 1939 es va graduar com advocada a la Universitat de la República. Poc temps després va començar la seva trajectòria política al Partit Colorado, al costat de Julio César Grauert. Durant aquesta època va ser nomenada diputada. També va ser presidenta del Consell Departamental de Montevideo i senadora de la República el 1958.
Essent una dona molt temperamental i adversària aferrissada, davant l'adveniment del primer govern col·legiat de majoria del PN, va exclamar: "Als blancs, ni un got d'aigua". El 1968, el president Jorge Pacheco Areco la va nomenar ministra de Cultura; però va renunciar aviat per profundes discrepàncies amb el govern.
Després de fracassar la seva proposta de promoure la candidatura de Líber Seregni com a renovació del Partit Colorado, va decidir distanciar-se i participar el 1971 de la fundació del Front Ampli. No obstant això, va proclamar que les seves idees sempre serien properes al batllisme. El 1983 va participar en un acte de repulsa a la dictadura militar i que advocava per la llibertat d'expressió del poble oprimit. També va dur la militància a la universitat, on es va mostrar favorable a la democràcia en l'educació. Roballo també va ser autora d'alguns llibres de poesia.
Va morir el 3 de setembre de 1996 amb 88 anys.

## Obra

* Se levanta el sol (1948)
* La tarde prodigiosa (1952)
* La cigarra de Eunomo (1954)
* Canto a la tierra perdida (1959)
* Mayo de ceniza (1962)
* Poemas sin fecha (1967)
* Réquiem para Miguel (1967)
* Libro de los adioses (1968)
* Tiempo de lobos (1970)
* Poemas del miedo (1970)
* Ana teatro (1970)
* Heredarás la Tierra (1981)
* La fábrica de la locura (1984)

## Referències

* 1 2 3 (castellà) La República: "Cien años de Alba Roballo"
* ↑ (castellà) La República: "Mujer, militante, política"
* ↑ (castellà) Nuevo Espacio: "El FA recrea su primer acto..." Arxivat 2009-10-29 a Wayback Machine.
* ↑ (castellà) Telefónica: "Héctor Rosales" Arxivat 2008-05-12 a Wayback Machine.
* ↑ (castellà) Poder Legislatiu de l'Uruguai: Cambra de Representants Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine.
* ↑ (castellà) Sociedad Uruguaya: "Costanera del arroyo Miguelete fue denominada Alba Roballo"
* ↑ (castellà) Depolitica.com.uy: "Justo Homenaje al “Sacha” Previtali" Arxivat 2007-12-04 a Wayback Machine.
* ↑ (castellà) "Donde vaya seré batllista" (Opinar, pág. 3) Arxivat 2009-08-24 a Wayback Machine.
* ↑ (castellà) Poema d'Alba Roballo
* ↑ (castellà) El País: "Homenaje a la poetisa Alba Roballo" Arxivat 2008-08-14 a Wayback Machine.
* ↑ (castellà) "Uruguay: El primer disparo (I)" Arxivat 2008-02-23 a Wayback Machine.
* ↑ (castellà) Parlament de l'Uruguai Arxivat 2008-09-26 a Wayback Machine.
# Giorgiosita

La giorgiosita és un mineral de la classe dels carbonats. Rep el seu nom de Giorgios, un con volcànic de l'illa de Santorí format l'any 1866.

## Característiques

La giorgiosita és un carbonat de fórmula química Mg₅(CO₃)₄(OH)₂·5-6H₂O. Tot i estar aprovada per l'Associació Mineralògica Internacional, es considera una espècie inadequadament descrita; és similar a la hidromagnesita (menys hidratada), a la dypingita (similar), i a l'espècie UM1973-06-CO:MgH (més hidratada). L'exemplar que va servir per a determinar l'espècie, el que es coneix com a material tipus, es troba conservat al Museu Nacional d'Història Natural de París, a França.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la giorgiosita pertany a «05.DA: Carbonats amb anions addicionals, amb H₂O, amb cations de mida mitjana» juntament amb els següents minerals: dypingita, hidromagnesita, widgiemoolthalita, artinita, indigirita, clorartinita, otwayita, zaratita, kambaldaïta, cal·laghanita, claraïta, hidroscarbroïta, scarbroïta, caresita, quintinita, charmarita, stichtita-2H, brugnatel·lita, clormagaluminita, hidrotalcita-2H, piroaurita-2H, zaccagnaïta, comblainita, desautelsita, hidrotalcita, piroaurita, reevesita, stichtita i takovita.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta al volcà Alphoessa, a l'illa de Nea Kammeni, Santorini, Grècia, on es troba en forma de crostes pulverulentes de color blanc sobre la lava, associada a altres minerals com l'halita i la magnesita. També ha estat descrita al Canadà, a Rússia, a Alemanya, a Itàlia, a Noruega i als Estats Units.

## Referències

* ↑ «Giorgiosite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 27 maig 2017].

## Enllaços externs

* Galeria d'imatges