OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Rietumu Banka-Riga

L'equip Rietumu Banka-Riga (codi UCI: RBR) és un equip ciclista letó de categoria continental. Creat el 2005, competeix principalment als circuits continentals de ciclisme.

## Principals victòries

* Giro de Toscana sub-23: Serguei Firsànov (2005)
* Mayor Cup: Normunds Lasis (2006)
* Memorial Oleg Dyachenko: Serguei Firsànov (2007)
* Puchar Ministra Obrony Narodowej: Tarmo Raudsepp (2007)
* Tallinn-Tartu GP: Mart Ojavee (2008)
* SEB Tartu GP: Aleksejs Saramotins (2008)
* Scandinavian Open Road Race: Aleksejs Saramotins (2008)
* Way to Pekin: Serguei Firsànov (2008)
* Gran Premi Oued Eddahab: Andris Smirnovs (2012)
* Cursa de la Pau sub-23: Toms Skujiņš (2013)
* Tour de Borneo: Peeter Pruus (2015)
* Baltic Chain Tour: Māris Bogdanovičs (2016)

### Grans Voltes

* Tour de França
** 0 participacions
* Giro d'Itàlia
** 0 participacions
* Volta a Espanya
** 0 participacions

## Composició de l'equip

2017 :

## Classificacions UCI

L'equip participa en les proves dels circuits continentals i principalment en les curses del calendari de l'UCI Europa Tour.
UCI Àfrica Tour
| Temporada | Classificació per equips | Millor ciclista en la classificació individual |
| 2012 | 6è | Andris Smirnovs (22è) |
| 2013 | 16è | Toms Skujiņš (141è) |
UCI Àsia Tour
| Temporada | Classificació per equips | Millor ciclista en la classificació individual |
| 2008 | 16è | Serguei Firsànov (23è) |
| 2013 | 58è | Andris Smirnovs (181è) |
| 2014 | 68è | Andris Smirnovs (198è) |
| 2015 | 20è | Peeter Pruus (54è) |
| 2016 | 45è | Ēriks Toms Gavars (246è) |
| 2017 | 37è | Peeter Pruus (140è) |
UCI Europa Tour
| Temporada | Classificació per equips | Millor ciclista en la classificació individual |
| 2005 | 48è | Normunds Lasis (169è) |
| 2006 | 23è | Aleksejs Saramotins (51è) |
| 2007 | 23è | Aleksejs Saramotins (30è) |
| 2008 | 20è | Aleksejs Saramotins (14è) |
| 2012 | 73è | Emīls Liepiņš (282è) |
| 2013 | 46è | Toms Skujiņš (36è) |
| 2014 | 49è | Andris Smirnovs (177è) |
| 2015 | 71è | Krists Neilands (240è) |
| 2016 | 63è | Māris Bogdanovičs (305è) |
| 2017 | 41è | Māris Bogdanovičs (290è) |

## Referències

* ↑ Classificacions UCI Arxivat 2011-08-19 a Wayback Machine. (Web oficial de l'UCI).

## Enllaços externs

* Pàgina oficial Arxivat 2016-07-03 a Wayback Machine.
* Plantilles a memoire-du-cyclisme.eu
* Plantilles i resultats a firstcycling.com
* Plantilles i resultats a cyclebase.nl
# Riu d'Incles

El riu d'Incles és un riu de muntanya al nord-est de la parròquia de Canillo, al Principat d'Andorra. El riu d'Incles és un afluent principal de la Valira d'Orient.
S'inicia a la confluència dels rius de Juclar (Juclà en alguns mapes), Siscaró i Manegor al pont de la Baladosa i més endavant s'hi afegeixen el riu de Cabana Sorda i el riu dels Comellassos, pel marge dret i el riu de les Fonts de la Tossa, pel marge esquerre.
Al tram mitjà, de menor desnivell, pel marge dret, hi arriben els rius Aixec i Querol. Aflueix a la Valira a prop del Tarter.
El riu discorre per la vall d'Incles que està envoltada d'altes comes i circs d'origen glacial amb conques lacustres que conformen la capçalera del riu.

## Rius i torrents tributaris

El riu del Siscaró aboca les aigües dels estanys i les basses del Siscaró que baixen per les comes dels vessants nord i nord-occidentals de la Tossa d'Incles, la Tossa del Cap de Siscaró i el mateix pic de Siscaró.
El riu de Juclar porta fins a la vall les aigües dels estanys de Juclar, sota la Cresta de Juclà, el pic de la Pala Sobre l'Estany i el pic d'Ascobes.
El riu del Manegor, que baixa del port d'incles, també aporta les aigües de la Bassa d'Anrodat i l'estany de l'Isla, que desfilen pel riu de l'Estany de l'Isla, sota els pics de Fontargent i Anrodat.
El riu de Cabana Sorda, baixa amb les aigües de l'estany de Cabana Sorda i dels vessants sud-orientals del pic de la Coma de Varilles.
Els rius i canals dels Comellassos i Aixec, cauen en fort pendent des de les basses de les Salamandres i l'estanyó de Querol, sota la Tossa de Caraup. Poc més avall s'hi ajunta el riu de Querol que davalla del Clot Sord.

## Referències

* 1 2 «Hidrografia. Sistema d'Informació Geogràfica Mediambiental d'Andorra». CENMA; IEA; UNESCO, 2023. [Consulta: 21 setembre 2023].
* ↑ «Valira». riusdecatalunya.cat, 2023. [Consulta: 20 setembre 2023].
* ↑ «Mapa Muntanyes d'Andorra, fulls 4,5 i 9». Govern d'Andorra, 2023. [Consulta: 21 setembre 2023].
* 1 2 Andorra, escala 1:40.000: mapa i guia excursionista (en català, francès, espanyol). Editorial Alpina, SL, 2006. ISBN 9788480902298, 8480902299.
* ↑ «vall d'Incles». enciclopèdia.cat, GEC, 2023. [Consulta: 22 setembre 2023].

## Vegeu també

* Vall d'Incles

## Enllaços externs

* Vall d'Incles, Turisme d'Andorra. Natura
# Trogon de Masséna

El trogon de Masséna (Trogon massena) és una espècie d'ocell de la família dels trogònids (Trogonidae) que habita la selva humida i altres formacions boscoses incloent-hi manglars, a les terres baixes mexicanes del vessant del golf de Mèxic, Hondures, Nicaragua, Costa Rica, Panamà, oest de Colòmbia i nord-oest de l'Equador.
# Turó de la Rebollera

El Turó de la Rebollera és un turó de 1.226,3 metres del terme actual de Conca de Dalt, pertanyent a l'antic municipi de Toralla i Serradell, al Pallars Jussà. És a la meitat del Serrat de la Rebollera, al nord-oest de Rivert, a llevant del Pigal del Llamp.
# Un boig estén la capa perquè hi passi per sobre sant Francesc nen

Un boig estén la capa perquè hi passi per sobre sant Francesc nen és un quadre d'Antoni Viladomat pintat el 1722-1724 que actualment forma part de la col·lecció permanent del Museu Nacional d'Art de Catalunya. És un dipòsit de la Reial Acadèmia Catalana de Belles Arts de Sant Jordi de Barcelona, de 1902. Va ingressar posteriorment a la col·lecció permanent, el 1906.

## Descripció

Viladomat va pintar entre el 1722 i el 1724, un cop finalitzada la Guerra de Successió Espanyola, la sèrie de vint teles dedicades a sant Francesc d'Assís que decoraven el claustre major del convent gran de Sant Francesc de Barcelona, situat al costat de la muralla de mar. Els quadres van estar al lloc d'origen fins a la invasió napoleònica; després van romandre sota la custòdia de la que és avui Reial Acadèmia Catalana de Belles Arts de Sant Jordi fins que es van dipositar al Museu el 1906. És l'únic cicle pictòric de la vida d'un sant que es conserva íntegre en un museu.
El programa iconogràfic, que com era habitual il·lustrava les virtuts i els episodis més destacats del fundador de la congregació des del seu naixement fins a la seva mort, s'inspira en les Floretes de sant Francesc, un relat d'autor anònim escrit entre els segles xiii i xiv. Francesc, com l'alter Cristus i amb una efígie que segueix el prototipus que descriuen les fonts literàries franciscanes, és el protagonista de totes les escenes, ja siguin interiors o exteriors, urbanes o rurals, aquestes darreres inspirades en les comarques veïnes del litoral barcelonès. Els limitats recursos de què disposava Viladomat a la Catalunya del primer terç del segle xviii expliquen la reduïda i monòtona gamma cromàtica, a més de la precària qualitat dels pigments. Però, amb tot, el conjunt, que mostra la societat del moment, conté també tots els elements de la pintura monàstica del barroc peninsular, i el seu contingut argumental s'aproxima fins i tot a Francisco de Zurbarán

## Referències

* ↑ Fitxa de l'obra al web del MNAC.
* ↑ Fitxa de l'obra al catàleg en línia de la Reial Acadèmia Catalana de Belles Arts de Sant Jordi.
* ↑ Comentari de l'obra al web del MNAC

## Bibliografia

* DDAA. Museu Nacional d'Art de Catalunya. Florència: MNAC, 2009. ISBN 978-84-8043-198-9.
# Rodolfo Blasco

Rodolfo Blasco (Argentina, ? – La Plata, Buenos Aires, Argentina, 18 de novembre de 1961) va ser un actor i director de cinema amb una àmplia trajectòria en els mitjans. Va treballar com a director de fotonovel·la i va actuar en dues pel·lícules. En teatre, es va lluir al costat de l'actriu Josefa Goldar. Després es va dedicar a la direcció de cinema, primer com a assistent i posteriorment com a director de tres films.
Integra el 1946 la llista de la "Agrupación de Actores Democráticos", en ple govern de Juan Domingo Perón, i la junta directiva del qual estava integrada per Pablo Racioppi, Lydia Lamaison, Pascual Nacaratti, Alberto Barcel i Domingo Mania.
El 18 de novembre de 1961 quan tornava de presenciar l'estrena del film Quinto año nacional a La Plata, va morir en un accident de trànsit en el qual també van morir el fotògraf Abelardo Ortega i els actors Luis Calán i Gastón Marchetto i va quedar greument ferit l'actor Antonio Bianconi. Les seves despulles descansen en el Panteó de SADAIC de l'Associació Argentina d'Actors del Cementiri de la Chacarita.

## Obres
### Teatre

* Historia del hombre que casó con una mujer muda (1943)
* Guasamayo (1943)

### Director

* Los que verán a Dios (1961)
* Quinto año nacional (1961)
* La madrastra (1960)

### Actor

* Patrulla Norte (1950)
* Hombres a precio (1949)

### Assistent de direcció

* Los hampones (1955)
* Muerte civil (1954)
* Corazón fiel (1951)

## Referències

* ↑ López, Marcela. Quiera el pueblo votar (en castellà). Buenos Aires: Del nuevo extremo, 2007. ISBN 978-987-609-056-8.
* ↑ «Hubo cuatro muertos en un accidente del tránsito: Una de las víctimas era el director de cine J. R. Blasco.». Arxivat de l'original el 2013-12-24. [Consulta: 8 octubre 2015].
# Roques de Sant Andreu

Les Roques de Sant Andreu és una formació rocosa del terme municipal de Conca de Dalt, al Pallars Jussà, dins de l'antic terme d'Hortoneda de la Conca, en terres dels Masos de la Coma.
És el punt més alt del paratge de Sant Andreu, a l'extrem nord-occidental de la Serra del Pi, al límit dels territoris de l'antiga caseria dels Masos de la Coma, a llevant, i de l'antic poble de Perauba, a ponent.
# Riudellots

Riudellots és el nom dels següents llocs:
* Riudellots de la Selva, municipi de la comarca de la Selva que forma part de l'àrea urbana de Girona
* Estació de Riudellots, estació de ferrocarril propietat d'adif a la població de Riudellots de la Selva (la Selva)
* Riudellots de la Creu, poble del municipi de Palol de Revardit (Pla de l'Estany)
# Una petita història d'amor

Una petita història d'amor (títol original en anglès: A Little Romance) és una pel·lícula estatunidenca dirigida per George Roy Hill i estrenada l'any 1979. Ha estat doblada al català.

## Argument

Daniel és fill d'un taxista de París, i el pare de Lauren és el cap d'una multinacional americana a Europa. Tots dos adolescents acaben de descobrir l'amor. Julius St Toran, un vell diplomàtic anglès, els explica als nois que perquè l'amor sigui etern cal ratificar-ho amb un petó sota el venecià pont dels sospirs

## Repartiment

* Laurence Olivier: Julius
* Diane Lane: Lauren King
* Thelonious Bernard: Daniel Michon
* Arthur Hill: Richard King
* Sally Kellerman: Kay King
* Broderick Crawford: ell mateix
* David Dukes: George de Marco
* Andrew Duncan: Bob Duryea
* Claudette Sutherland: Janet Duryea
* Graham Fletcher-Cook: Londet
* Ashby Semple: Natalie Woodstein
* Claude Brosset: Michel Michon
* Jacques Maury: Inspector Leclerc
* Anna Massey: Senyoreta Siegel
* Peter Maloney: Martin

## Premis i nominacions
### Premis

* 1980: Oscar a la millor banda sonora per Georges Delerue

### Nominacions

* 1980: Oscar al millor guió adaptat per Allan Burns
* 1980: Globus d'Or al millor actor secundari per Laurence Olivier
* 1980: Globus d'Or a la millor banda sonora per Georges Delerue

## Referències

* ↑ esadir.cat. Una petita història d'amor. esadir.cat.
* ↑ «A Little Romance». The New York Times.
# Rosa María Visiedo Claverol

Rosa María Visiedo Claverol és llicenciada en Ciències de la informació per la Universitat Politècnica de València, i doctora per la Universitat Complutense de Madrid. Des del 14 d'octubre de 2011 és la Rectora de la Universitat Cardenal Herrera CEU. És la primera dona que assoleix el càrrec de rectora a una Universitat del País Valencià.
El 1992 es va llicenciar amb premi extraordinari en Ciències de la Informació a la Universitat Politècnica de València, i va fer el seu doctorat en Ciències d'Informació (Màrqueting) a la Universitat Complutense de Madrid. Des de 1996 és docent a la Facultat de Ciències Socials i Jurídiques, on va ser degana des de 2002 fins a 2005 quan va esdevenir Vicerrectora de Comunicació, Qualitat i Convergència Europea. Ha estat també Secretària General del CEU. En 2011 va ser escollida com a rectora de la Universitat CEU Cardenal Herrera en substitució de Don José María Díaz y Pérez de la Lastra.
El 2013 obtingué el Premi Isabel Ferrer, atorgat per la Generalitat Valenciana a persones que des de qualsevol àmbit es distingeixen per la seua labor a favor de la igualtat d'oportunitats entre dones i homes.

## Referències

* ↑ «Greeting from the Chancellor. CEU-UCH». Arxivat de l'original el 20 de gener 2013. [Consulta: 29 gener 2013].
* 1 2 3 Digital, Servicio de Comunicación. «Rosa María Visiedo Claverol» (en castellà), 22-03-2013. Arxivat de l'original el 2018-12-24. [Consulta: 5 març 2019].
* 1 2 3 LaInformacion. «Rosa María Visiedo es nombrada nueva rectora de la Universidad CEU Cardenal Herrera» (en castellà). Arxivat de l'original el 2019-03-06. [Consulta: 5 març 2019].
* ↑ «Persones guardonades en totes les edicions dels Premis Isabel Ferrer». Inclusio.gva.es, 2017. [Consulta: 5 març 2019].
# Risörita

La risörita és una varietat mineral de la fergusonita-(Y); concretament és una varietat de fergusonita-(Y) que pot contenir més d'un 5% de TiO₂. La risörita va ser anomenada així per la localitat on va ser descrita: Gyting, a prop de Risör (Noruega). La risörita presenta propietats molt similars a la fergusonita-(Y). Tot i això, presenta algunes diferències com ara el color: mentre que la fergusonita-(Y) presenta un color negre vellut, la risörita presenta color marró.

## Bibliografia

* Hauser (1907), Ber.: 40: 3118.
* Hauser, O. (1908): Risörit ein neues Mineral. Zeitschrift für anorganische Chemie, 60: 230-236
* Palache, Charles, Harry Berman & Clifford Frondel (1944), The System of Mineralogy of James Dwight Dana and Edward Salisbury Dana Yale University 1837-1892, Volume I: Elements, Sulfides, Sulfosalts, Oxides. John Wiley and Sons, Inc., New York. 7th edition, revised and enlarged: 762.

## Referències

* 1 2 «Risörite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 25 febrer 2024].
* 1 2 «THE STRUCTURE OF RISØRITE» (en anglès). TOM. BARTH, 17-08-1926. [Consulta: 3 gener 2017].
# Riu Vaigai

El Vaigai és un riu de l'Índia al districte de Madurai a Tamil Nadu que neix de dos rierols a les valls de Kambam i Varushanad. Des dels Ghats Occidentals corre a l'est i al nord uns 80 km rebent els rius que baixen de les muntanyes Palni i després gira al sud-est fins a arribar a la mar on desaigua a uns 15 km a l'est de Ramanathapuram. No porta aigua durant una bona part de l'any.

## Bibliografia

* Hunter, Sir William Wilson. The Imperial Gazetteer of India. Londres: Trübner & co., 1885.
* Wilson Hunter, Sir William; Sutherland Cotton, James; Sir Richard Burn, Sir William Stevenson Meyer. Great Britain India Office. The Imperial Gazetteer of India (en anglès=). Oxford: Clarendon Press, 1908.
# Riu Urumea

El riu Urumea (de l'euskera, ur, «aigua», i mehea, «fina») és un riu del nord d'Espanya que neix a la Comunitat Foral de Navarra i desemboca a Sant Sebastià (Guipúscoa, País Basc).

## Geografia

El riu Urumea neix al port d'Ezkurra (Navarra), (en un dels llocs més plujosos d'Espanya) baixant per una vall estreta i profunda fins a Goizueta. Rep a l'Añarbe discorrent en ràpida pendent a partir d'Artikutza, travessa els nuclis de Pagoaga i Pikoaga fins a arribar a Hernani. Prossegueix per Astigarraga, Martutene, Loyola, separa Eguía i Gros d'Amara i centre de Sant Sebastià, per desembocar al Mar Cantàbric entre el Mont Urgull i la platja de la Zurriola. La seva conca és només de 229 km² i té 40 km de longitud. En el transcurs del seu itinerari rep les aigües dels següents afluents: a la dreta, Añarbe, Beltza, Lizarrei, Aparrain, Eskaitz, Usoko, Epeleko, Marindegi i Taulako. A l'esquerra, Pagoaga, Sagarreta, Olaberri, Bezkite, Sagatzain, Txonkueneku, Portu, Latzumbe, Buztin i Agerre.

## Característiques

La fisonomia actual de la desembocadura és molt diferent a com era en altres temps. Llavors era molt ampla, entre els monts Ulía i Igeldo, Urgull era només un illot que sorgia en el centre i les aigües discorrien per gran part de l'actual Gros i la totalitat d'Amara nuevo, formant aiguamolls i terrenys pantanosos. El riu Urumea sol registrar les crescudes més grans a la tardor i a principis d'hivern, produint ocasionalment algunes inundacions a Hernani, Astigarraga i en el barri donostiarra de Martutene. En tenir una conca petita i pocs quilòmetres de recorregut el seu cabal pot variar ràpidament, poc pujar de nivell en poques hores i si en uns quants dies no es produeixen precipitacions pot baixar considerablement.

## Referències

* ↑ «Euskal Herriko ibaien zerrenda» (en euskera). Euskaltzaindia, 28-04-2012. [Consulta: 8 gener 2023].
* ↑ «Sant Sebastià». enciclopedia.cat. [Consulta: 7 gener 2023].
* ↑ Sansinenea, J. M.. Ur de los vascos: teoría toponímica, Volum 1 (en castellà). Editorial Vizcaina, 1967, p. 194-195.
# Universitat de Portsmouth

La Universitat de Portsmouth (anglès: University of Portsmouth; fins al 1992, Portsmouth Polytechnic) és una universitat britànica situada a Portsmouth. Es compon de dos campus: Guildhall (al centre de la ciutat) i Langstone (fora del centre). Hi estudien aproximadament 20.000 estudiants, dels quals 3.000 són estrangers. Té un cor, orquestra i banda que han actuat a Catalunya.

## Referències

* ↑ «Cor i orquestra de la Universitat de Portsmouth actuen als Concerts d'Aro». Diari de Girona, 5 juny 2018. [Consulta: 12 febrer 2021].
# Val Tagliamento

Val Tagliamento (friülès Cjanâl di Soclêf o Peteç) és una de les set valls de la Cjargne, una de les comarques de la província d'Udine (Friül). La vall comená a Forni di Sopra, on neix el Tagliamento, i acaba a Tolmezzo, on rep les aigües del Bût. Els municipis de la vall són:
* Forni di Sopra (For Disore)
* Forni di Sotto (For Disot)
* Ampezzo (Dimpeç)
* Socchieve (Socleif)
* Preone (Preon)
* Enemonzo (Denemonç)
* Villa Santina (Vile di Cjargne)
* Tolmezzo (Tumieç)
# Universo Acelerado

Universo Acelerado és un grup de música rock barceloní format pels germans Israel Mariscal i Abel Mariscal, i Nathan Villafranca. Els tres components mantenien una relació d'amistat abans de decidir formar el grup. El grup català va ser finalista del concurs musical EuroDemo, convocat per la Fundació Santander 2016 i MySpace, en la categoria de millor formació de pop rock d'Europa sense contracte discogràfic. Universo Acelerado també va ser finalista al concurs Idolatrina organitzat per TriNa.

## Membres

* Israel Mariscal Veu i guitarra rítmica
* Abel Mariscal Guitarra i cors
* Nathan Villafranca Baix

## Discografia
### Àlbums d'estudi

* Una salida (2008)
* Tal Vez
* Entre Tu y Yo
* Cambio De Planes
* Siempre Estare
* Tan Arrepentida
* Una Salida
* Mirada Artificial
* Extrano
* Campos De Fresas
* Si No Estas
* Asfalto De Cristal
* A Contrarreloj
* El aguafiestas (2011) (EP)
* El aguafiestas
* Antes de caer
* La caja de los truenos
* Nuestras canciones
* Agnosia
* El aguafiestas Mix

### Singles

* El aguafiestas (2011)

### Col·laboracions musicals

* Universo Acelerado i Lucas Masciano - El aguafiestas (2011)

## Referències

* ↑ «La banda espanyola Universo Acelerado competirà a la final del EuroDemo».
* ↑ «Finalistes del concurs Idolatrina». Arxivat de l'original el 2011-01-08. [Consulta: 29 març 2011].

## Enllaços externs

* Web oficial Arxivat 2011-02-01 a Wayback Machine.
* Myspace
# U zero u, el límit de l'impossible

U zero u, el límit de l'impossible (rus: Один вдох, transcrit com a Odin vdokh) és una pel·lícula dramàtica esportiva russa del 2020 dirigida per Ielena Khazanova sobre la infeliç heroïna, la nova afició de la qual, plena d'adrenalina i perills, l'ajuda a donar una nova mirada a la vida i a trobar-se en aquest món. La pel·lícula és protagonitzada per Viktória Issàkova, que per preparar-se pel paper va dedicar un any a l'apnea. S'ha doblat i subtitulat al català.
La pel·lícula es basa en la biografia de la campiona mundial d'apnea Natàlia Moltxànova, que va fundar la primera escola nacional d'apnea reconeguda internacionalment.
Es va estrenar als cinemes de Rússia el 5 de març de 2020 amb la distribució de ProfiCinema.

## Referències

* ↑ Vasilyeva, Natalya. «Культурная неделя: выбор "Известий"» (en russian). Izvestia, 06-03-2020.
* ↑ «Новое прочтение Уэллса и классика Феллини: что смотреть в кино» (en russian). Mos.ru, 05-03-2020. Arxivat de l'original el de febrer 11, 2022. [Consulta: de maig 20, 2023].
* ↑ Shibanov, Boris. «Главные премьеры недели по версии "Газеты.Ru"» (en russian). Gazeta.Ru, 04-03-2020.
* ↑ «Uno cero uno, el límite de lo imposible». Goita què fan, ara!. [Consulta: 20 maig 2023].
* ↑ «Один вдох / One Breath (2020)» (en russian). KinoAfisha.info.
# U mä

u_mä és un grup de música de Barcelona format per Pau Vallvé i Maria Coma.
El seu primer i únic disc, que porta el nom del grup, apareix l'any 2007. Ells mateixos descriuen el disc com una mescla de nostàlgia, natura i "fet a casa" amb una sonoritat molt familiar. Els seus membres enregistren els instruments en temps real en aparells repetidors amb l'objectiu de crear les bases de les cançons; sobre, hi enregistren les veus.
Ells mateixos fan les webs i els videoclips del grup. La seva música està influenciada per artistes com Radiohead, Björk o Joanna Newsom, entre d'altres. Fins i tot versionen alguns dels temes d'aquests artistes en els seus concerts. El grup és un dels molts projectes dels seus components, ja que també componen música per cinema, publicitat i televisió. A part d'U_mä, Pau i Maria tenen projectes musicals en solitari. El 2009, tocaren al Festinoval i a la Nuifest.

## Formació

* Maria Coma: Teclat, cítara, ambients sonors i veu.
* Pau Vallvé: Guitarra, loopejador, bateria, cítara i veu.
* Joan Vallvé: Bateria, clarinet, carilló, baix, coros, etc.
* Carles "Campi" Campon: Baix, tenori-on, serrucho, theremin, autoarpa, caos pad, percussions i cors.

## Discografia

| Any | Nom | Dades |
| 2007 | u_mä | Publicació: Discogràfica: Error Lo-Fi |
| 2009 | u_mä (reedició especial amb una cançó nova i videoclips) | Publicació: Discogràfica: Amniòtic Records |

### u_mä
## Referències

* 1 2 3 «U-mä: la formació musical de Pau Vallvé "Estanislau Verdet" i Maria Coma» (àudio). Catalunya Ràdio, 15-02-2008. [Consulta: 29 desembre 2011].
* 1 2 «Els sons d'U_mä i Poet in Process, al Festinoval'09». Vilaweb, 04-03-2009. [Consulta: 29 desembre 2011].
* ↑ «Maria Coma s'estrena en solitari amb 'Linòleum'». Vilaweb, 09-11-2009. [Consulta: 29 desembre 2011].
* ↑ «u_mä, Anímic i Inspira avui al Nuifest». Revista Enderrock, 12-12-2009. [Consulta: 29 desembre 2011].

## Enllaços externs

* u_mä - web oficial
* u_mä a Viasona