OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Lirceolus nidulus

Lirceolus nidulus és una espècie de crustaci isòpode pertanyent a la família dels asèl·lids.

## Hàbitat i distribució geogràfica

Es troba a un llac freàtic i fondo de la cova Border (el comtat de Culbertson, Texas, els Estats Units).

## Referències

* ↑ Bowman, T.E. & G. Longley, 1976. Redescription and assignment to the new genus Lirceolus of the Texas water slater, Asellus smithii (Ulrich) (Crustacea: Isopoda: Asellidae). Proceedings of the Biological Society of Washington 88: 489–496. «Enllaç». Arxivat de l'original el 2016-03-03. [Consulta: 30 juny 2012].
* ↑ uBio (anglès)
* 1 2 Lewis, J. J., 2001. Three new species of subterranean asellids from western North America, with a synopsis of the species of the region (Crustacea: Isopoda: Asellidae). Texas Memorial Museum, Speleological Monographs 5: 1-15.
* 1 2 Catalogue of Life (anglès)
* ↑ The Aquatic Invertebrates of Texas (anglès)
* ↑ Aquatic Invertebrates of Texas Arxivat 2014-03-02 a Wayback Machine. (anglès)
* ↑ World Marine, Freshwater and Terrestrial Isopod Crustaceans Database (anglès)
* ↑ GBIF (anglès)

## Bibliografia

* Schotte, M., B.F. Kensley i S. Shilling, de 1995 en endavant. World list of Marine, Freshwater and Terrestrial Crustacea Isopoda. National Museum of Natural History Smithsonian Institution: Washington DC, els Estats Units.

## Enllaços externs

* Encyclopedia of Life (anglès)
# Piretita

La piretita és un mineral de la classe dels òxids. Rep el nom pel doctor belga Paul Piret (1932-1999), professor de cristal·lografia de la Universitat de Lovaina, Bèlgica. Va descriure unes 30 espècies minerals noves, en coautoria amb Michel Deliens.

## Característiques

La piretita és un òxid de fórmula química Ca(UO₂)₃(SeO₃)₂(OH)₄·4H₂O. Cristal·litza en el sistema ortoròmbic. La seva duresa a l'escala de Mohs és 2,5.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la piretita pertany a «04.JJ - Selenits amb anions addicionals, amb H₂O» juntament amb els següents minerals: marthozita, guil·leminita, demesmaekerita i haynesita.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a la mina Shinkolobwe, situada a la localitat homònima de la província d'Alt Katanga, a la República Democràtica del Congo. També ha estat descrita a Zálesí, a la regió d'Olomouc (República Txeca). Es tracta dels dos únics indrets a tot el planeta on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Piretite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 18 abril 2018].
# Villa

«Villa» té aquests significats:
* Nom llatí de la Vil·la romana
* Moto Villa, empresa italiana fabricant de motocicletes
# Vilkaviškis

Vilkaviškis ( escoltar (?·pàg.)) és una ciutat del Comtat de Marijampolė, al sud-oest de Lituània. Es troba a 25 km al nord-est de la ciutat Marijampolė, al costat del riu Šeimena. La ciutat va obtenir el seu nom del riu Vilkauja, un tributari del Šeimena. Inicialment anomenada Vilkaujiškis el nom va ser canviat posteriorment per Vilkaviškis per a facilitar la pronunciació.
Abans del 1941 la ciutat tenia una gran comunitat jueva que va ser completament aniquilada pels Nazis i els seus col·laboradors locals. La totalitat de la població jueva de la ciutat va ser assassinada en un sol dia, (tzom-gedalia), després de l'entrada dels alemanys a la ciutat.

## Noms

Els noms de la ciutat tal com els anomenen formal o informalment els parlants de la resta de grups ètnics no lituans que viuen o han viscut a la ciutat inclouen: polonès: Wyłkowyszki; jiddisch: Vilkovishk; alemany Wilkowischken. Altres variants escrites inclouen: Vilkavishkis i Wilkowyszki.

## Habitants notables

Habitants notables de la ciutat i el districte circumdant:
* Jonas Basanavičius, un activista del Renaixement nacional lituà.
* Sonia Gaskell (1904), ballarí i coreograf.
* Vincas Kudirka, autor del Tautiška giesmė, l'himne nacional (nascut a la pròxima Paežeriai (Pojeziory)).
* Marian Lalewicz, arquitecte rus i polonès.
* Galina Shurepova, - la primera submarinista femenina de la Marina Soviètica; entrenadora de dofins militars.

## Referències

* ↑ Jewish Gen, ShtetLinks, "VILKOVISHK, Lithuania"

## Enllaços externs

* Short history Arxivat 2008-12-21 a Wayback Machine.
* History of the Jewish shtetl in Vilkovishk, Lithuania
# Saillon

Saillon és un municipi del cantó suís del Valais, al districte de Martigny.

## Referències

* ↑ «Liste officielle des communes de la Suisse - 01.01.2021» (en francès). Oficina Federal d'Estadística. [Consulta: 8 gener 2021].
# Vida de familia (pel·lícula de 2017)

Vida de familia és una pel·lícula dramàtica xilena del 2017 dirigida per Alicia Scherson i Cristián Jiménez. Es va projectar a la secció World Cinema Dramatic Competition del Festival de Cinema de Sundance de 2017.

## Sinopsi

Una família se'n va de viatge i deixen la seva casa i el gat a cura de Martín, un cosí llunyà de més de quaranta anys i decebut de la vida. Un cop establert a la casa intentarà conquistar la seva atractiva veïna Paz, tot inventant-se una vida fantàstica.

## Repartiment

* Jorge Becker - Martín
* Gabriela Arancibia - Paz
* Blanca Lewin - Consuelo
* Cristián Carvajal - Bruno

## Nominacions i premis

* XXIV Mostra de Cinema Llatinoamericà de Catalunya: premi al millor guió.
* Festival de Cinema de Miami 2017: Premi a la millor pel·lícula i Gran Premi del Jurat

## Referències

* ↑ Holland, Jonathan. «‘Family Life’ (‘Vida de Familia’): Film Review Sundance 2017». The Hollywood Reporter, 20-01-2017. [Consulta: 12 març 2017].
* ↑ Erbland, Kate. «Sundance 2017 Announces Competition and NEXT Lineups, Including Returning Favorites and Major Contenders». IndieWire, 30-11-2016. [Consulta: 21 gener 2017].
* ↑ 'Amateur', premio al mejor largometraje y a la mejor dirección de la Mostra, segre.com, 28 d'abril de 2018
* ↑ "Vida de familia" se alza con el premio del jurado del festival de Miami Arxivat 2022-03-08 a Wayback Machine., El Economista América, 12 de març de 2017

## Enllaços externs

* Tràiler a YouTube
# Vyškovce

Vyškovce és un poble i municipi d'Eslovàquia. Es troba a la regió de Prešov, al nord del país.

## Història

La primera referència escrita de la vila data del 1414.
# Vyuntspakhkita-(Y)

La vyuntspakhkita-(Y) és un mineral de la classe dels silicats. Rep el seu nom de la muntanya més alta a la regió de la localitat tipus, el mont Vyuntspakhk.

## Característiques

La vyuntspakhkita-(Y) és un silicat de fórmula química (Y,Yb)₄Al$_{2,5-1,5}$(Si,Al)$_{1,5-2,5}$(SiO₄)₄O(OH)₇. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 1982. Cristal·litza en el sistema monoclínic. Es troba en forma de cristalls prismàtics esvelts, de fins a 0,7 mil·límetres, com a microinclusions en itriofluorita, una varietat de fluorita. La seva duresa a l'escala de Mohs es troba entre 6 i 7.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la vyuntspakhkita-(Y) pertany a «09.B - Estructures de sorosilicats amb grups barrejats de SiO₄ i Si₂O₇; cations en coordinació octaèdrica [6] i major coordinació» juntament amb els següents minerals: al·lanita-(Ce), al·lanita-(La), al·lanita-(Y), clinozoisita, dissakisita-(Ce), dol·laseïta-(Ce), epidota, epidota-(Pb), khristovita-(Ce), mukhinita, piemontita, piemontita-(Sr), manganiandrosita-(La), tawmawita, manganipiemontita-(Sr), ferrial·lanita-(Ce), clinozoisita-(Sr), manganiandrosita-(Ce), dissakisita-(La), vanadoandrosita-(Ce), uedaïta-(Ce), epidota-(Sr), al·lanita-(Nd), ferrial·lanita-(La), åskagenita-(Nd), zoisita, macfal·lita, sursassita, julgoldita-(Fe$^{2+}$), okhotskita, pumpel·lyïta-(Fe$^{2+}$), pumpel·lyïta-(Fe$^{3+}$), pumpel·lyïta-(Mg), pumpel·lyïta-(Mn$^{2+}$), shuiskita, julgoldita-(Fe$^{3+}$), pumpel·lyïta-(Al), poppiïta, julgoldita-(Mg), ganomalita, rustumita, vesuvianita, wiluïta, manganovesuvianita, fluorvesuvianita, del·laïta, gatelita-(Ce) i västmanlandita-(Ce).

## Formació i jaciments

Va ser descoberta al mont Ploskaya, al massís Keivi occidental, a la Península de Kola (óblast de Múrmansk, Rússia). També ha estat descrita a Finnbo, Falun (Dalarna, Suècia), i tant a la pedrera Øvre Lapplægeret com a la pegmatita Stetind, a Tysfjord (Noruega). Sol trobar-se associada a altres minerals com: fluorita, gadolinita, xenotima i bastnäsita.

## Referències

* ↑ «Vyuntspakhkite-(Y)» (en anglès). Mindat. [Consulta: 14 agost 2016].
* ↑ «Vyuntspakhkite-(Y)» (en anglès). Handbook of Mineralogy. [Consulta: 14 agost 2016].
# West Vero Corridor

West Vero Corridor és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Florida. Segons el cens del 2000 tenia 7.695 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, West Vero Corridor tenia 7.695 habitants, 4.235 habitatges, i 2.426 famílies. La densitat de població era de 599 habitants/km².
Dels 4.235 habitatges en un 7,1% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 50,9% hi vivien parelles casades, en un 4,6% dones solteres, i en un 42,7% no eren unitats familiars. En el 39% dels habitatges hi vivien persones soles el 32,5% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era d'1,78 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,26.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 7% tenia menys de 18 anys, un 2,1% entre 18 i 24, un 10,3% entre 25 i 44, un 16,8% de 45 a 60 i un 63,9% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 72 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 76,3 homes.
La renda mediana per habitatge era de 33.975 $ i la renda mediana per família de 38.175 $. Els homes tenien una renda mediana de 28.301 $ mentre que les dones 25.488 $. La renda per capita de la població era de 24.619 $. Entorn del 4,4% de les famílies i el 7,3% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- West Vero Corridor». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-16. [Consulta: 2 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- West Vero Corridor». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# West Whittier-Los Nietos

West Whittier-Los Nietos és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Califòrnia. Segons el cens del 2000 tenia 25.129 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, West Whittier-Los Nietos tenia 25.129 habitants, 6.720 habitatges, i 5.597 famílies. La densitat de població era de 3.865,5 habitants/km².
Dels 6.720 habitatges en un 43,5% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 59,7% hi vivien parelles casades, en un 16,3% dones solteres, i en un 16,7% no eren unitats familiars. En el 13,5% dels habitatges hi vivien persones soles el 6,9% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 3,73 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 4,04.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 30,9% tenia menys de 18 anys, un 10,8% entre 18 i 24, un 29,7% entre 25 i 44, un 18,2% de 45 a 60 i un 10,4% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 30 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 91,7 homes.
La renda mediana per habitatge era de 45.921 $ i la renda mediana per família de 47.699 $. Els homes tenien una renda mediana de 33.012 $ mentre que les dones 26.057 $. La renda per capita de la població era de 14.417 $. Entorn del 6,3% de les famílies i el 8,9% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- West Whittier-Los Nietos». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-16. [Consulta: 18 juliol 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- West Whittier-Los Nietos». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-12. [Consulta: 18 juliol 2010].
# West Wenatchee

West Wenatchee és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Washington. Segons el cens del 2000 tenia 1.681 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, West Wenatchee tenia 1.681 habitants, 628 habitatges, i 509 famílies. La densitat de població era de 164,3 habitants per km².
Dels 628 habitatges en un 32,5% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 70,7% hi vivien parelles casades, en un 7% dones solteres, i en un 18,9% no eren unitats familiars. En el 14,5% dels habitatges hi vivien persones soles el 5,3% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,67 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,94.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 25,3% tenia menys de 18 anys, un 6,5% entre 18 i 24, un 22,7% entre 25 i 44, un 29,6% de 45 a 60 i un 15,9% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 43 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 97,2 homes.
La renda mediana per habitatge era de 44.028 $ i la renda mediana per família de 47.155 $. Els homes tenien una renda mediana de 37.171 $ mentre que les dones 23.750 $. La renda per capita de la població era de 21.536 $. Aproximadament l'1,7% de les famílies i el 4% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- West Wenatchee». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 13 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- West Wenatchee». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2010-08-20. [Consulta: 13 agost 2010].
# Sant Pere d'Albanyà

Sant Pere d'Albanyà és una església al centre del poble d'Albanyà inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.
Es tracta d'un temple d'una sola nau amb creuer i tres absis semicirculars, frontis i campanar de cadireta bastits posteriorment a la fàbrica original (segle XII-XIII). A la capçalera hi ha l'absis central que és de planta semicircular, mentre les absidioles no arriben al semicercle. Les obertures a la part antiga són de doble vessant, n'hi ha dues al mur lateral sud de la nau i una altra en el mur meridional del transsepte, i també una a l'absis central. Al frontis hi ha una finestra de dos arcs en degradació de doble vessant. La volta de la nau és de canó, i també el creuer, mentre als absis la volta és de quart d'esfera. L'aparell és molt variable, a la part més vella hi predomina material gairebé sense desbastar, de moltes mides i dimensions; mentre al frontis és de carreus ben escairats, de calcària, formant fileres regulars. A sobre la façana s'aixeca un campanar de cadireta de dues arcades de punt rodó mentre que la coberta és de dues batents, sobresortint la cornisa de la nau i el transsepte.

## Història

L'església de Sant Pere d'Albanyà havia estat la de l'antic monestir fundat en el primer quart del segle IX (820-825) per l'abat Donnul, qui va rebre l'autorització per construir el cenobi del Comte Rampó, i que va passar a ser possessió de Santa Maria d'Arles. Joan Badia i Homs opina que l'església actual faria referència a una construcció del segle x consagrada, el 957, pel bisbe Arnulf de Girona en passar l'església de Santa Maria d'Arles a dependre de l'abadia de Moissac, el 1078, també hi passaria Sant Pere d'Albanyà.

## Referències

* 1 2 «Sant Pere d'Albanyà». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 6 gener 2014].
* ↑ Sobrequés i Callicó, Jaume; Morales i Montoya, Mercè. Comtes, Reis, Comtesses i Reines de Catalunya. Barcelona: Base, abril de 2011, p. 13. ISBN 9788415267249.
# Sant Pere al Pla

Sant Pere al Pla és una masia de Sora (Osona) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

La masia que actualment correspon a Sant Pere al Pla és una construcció de nova factura. Aquesta és de planta rectangular i teulat a doble vessant. L'interès d'aquesta rau en la conservació del topònim de l'antiga sufragània de Sant Pere de Sora que desaparegué refosa amb l'antiga construcció de la casa. A banda i banda del balcó que està situada sobre la porta principal de la casa hi ha inscripcions commemoratives sobre l'existència en el lloc de l'església de Sant Pere. Els antics murs de la capella de Sant Pere del Pla queden amagats entre els murs de les corts de la masia, gairebé inapreciables.

## Història

La primera notícia és de l'any 1148 quan Guillem de Solà i el seu germà Bertran donen a Sant Salvador (d'Orís) una propietat que tenen a la parròquia de Sant Pere al Pla. Tot i la cita, l'església mai va ser parròquia, sols sufragània. Construïda després de Sant Pere al Puig, no tenia ni fonts baptismals, ni sagrari ni cementiri. El 1348 Guillem Comella, rector de Saderra, hi fundà un benefici per mantenir-hi el culte. El dret d'aquest fou primer del mas Comella de Sant Quirze, però, després passà a l'Espadaler. A partir de 1731 sols se celebrava missa per Santa Magdalena i per l'Aplec de Sant Mateu. El 1855 es suprimeix com a sufragània de Sant Pere de Sora.

## Referències

* 1 2 «Sant Pere al Pla». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 8 octubre 2017].
# Testudo atlas

Testudo atlas és una espècie extinta de tortuga de la família Testudinidae, les restes procedeixen de l'Índia. És una tortuga del Plistocè, fa uns 2 milions d'anys. Tenia una àrea de distribució que anava des de l'oest de l'Índia i del Pakistan (possiblement cap a l'oest fins al sud i l'est d'Europa) fins a l'est a l'illa de Timor, a Indonèsia. És la tortuga terrestre més gran que ha existit mai, arribava als 2,5 m de longitud (més de 2 vegades la longitud de les tortugues gegants d'avui) i fins a 4 tones de pes. Les seves potes, com les de l'elefant, es projectaven als costats del cos i sostenien la pesada closca del dors. Els coixins a la planta de les seves compactes potes distribuïen el gran pes entre els cinc dits de cada pota, de robustes ungles. És probable que hagi estat herbívora com els seus parents actuals. Davant d'un perill podia amagar el cap i les potes en la seva pesada closca òssia per protegir-se.

## Bibliografia

* Bakker, Robert. The Dinosaur Heresies. 1. New York: Zebra, 1996.
* Paul, G.S., and Leahy, G.D. (1994). Terramegathermy in the time of the titans: Restoring the metabolics of colossal dinosaurs. Paleontol. Soc. Spec. Publ. 7, 177-198
# Doncamatic

"Doncamatic" és un senzill de la banda alternativa Gorillaz composta conjuntament pel cantant britànic Daley. Fou publicat el 21 de novembre de 2010 de forma digital i l'endemà també estava disponible en còpia física. Fou afegida a la reedició de l'àlbum Plastic Beach de Gorillaz exclusivament pel Regne Unit.
El videoclip s'estrenà el 15 de novembre de 2010 per Myspace. És protagonitzat per Daley dins un submarí individual que viatja per l'oceà amb la intenció d'unir-se a Gorillaz i a la resta dels seus col·laboradors a la platja de plàstic (Plastic Beach). 2D també apareix en una petita pantalla de dins el submarí cantant en algunes seccions de la cançó. Les imatges tenen connexions amb els videoclips de "Superfast Jellyfish" i "On Melancholy Hill".

## Llista de cançons
### CD senzill Regne Unit

* "Doncamatic" − 3:22
* "Doncamatic" (The Joker Remix) − 4:45

### 7" Regne Unit

* "Doncamatic" − 3:22
* "Empire Ants" (Paul Harris & Paul Rogers Vocal Mix - Feat. Little Dragon) (Gorillaz, Yukimi Nagano) − 3:53

### iTunes EP

* "Doncamatic" − 3:22
* "Doncamatic" (The Joker Remix) − 4:45
* "Album Mixtape" (Gorillaz) − 8:29

### CD Promo

* "Doncamatic" − 3:22
* "Doncamatic" (Instrumental) − 3:22

## Referències

* ↑ «Brand new Gorillaz single to be played on Zane Lowe show & Youtube tonight!» (en anglès). gorillaz.com, 05-10-2010. Arxivat de l'original el 2011-07-11. [Consulta: 1r gener 2011].
* ↑ «Gorillaz Doncamatic (Feat. Daley)» (en anglès). [Consulta: 5 gener 2011].
* 1 2 «Gorillaz Doncamatic» (en anglès). Arxivat de l'original el 2010-11-21. [Consulta: 5 gener 2011].
# Mula de Sant Feliu de Llobregat

La Mula de Sant Feliu de Llobregat és una peça del bestiari popular català de la ciutat de Sant Feliu de Llobregat, al Baix Llobregat. Forma part del Seguici Popular de la ciutat i la seva colla està formada exclusivament per noies.
El seu origen cal trobar-lo l'any 1987 quan l'Esbart de l'Agrupació Cultural Folklòrica de Sant Feliu de Llobregat va representar el Ball "Festa Berguedana", amb coreografia i direcció de Manel Carpi, en el qual desenvolupava el paper de guita. El disseny de la Mula és de Manel Carpi i Rosell i l'elaboració amb paper cartró és del ninotaire, Josep Cardona "Nona".
Després d'uns anys d'inactivitat i amb el ressorgir de la Festa de Tardor de la ciutat, l'any 1995 reaparegué de nou com a tercera bèstia de la ciutat després del Drac i la Garsa. El 2005 es va celebrar el X aniversari de la Mula, a Sant Feliu.
L'any 2010, per la Festa de Tardor, s'estrena una nova versió de la Mula, obra de Jaume Coma, que ha estat la que ha sortit al carrer des d'aleshores.
Entre les activitats més representatives organitzades per les “Muleres” trobem el Carnestoltes i la Gimkana de la Fira.

## Referències

* 1 2 «Fitxa tècnica de la Mula de Sant Feliu de Llobregat». Coordinadora de bestiari de foc del Baix Llobregat. Arxivat de l'original el 2 d'octubre 2010. [Consulta: 15 febrer 2011].
* ↑ «Reportatge fotogràfic i article amb referències a la Garsa i la Mula de Sant Feliu, en relació a la I Trobada de Bèsties de foc de la conca del Riu Llobregat». Agrupació del bestiari festiu i popular de Catalunya. Arxivat de l'original el 6 de febrer 2009. [Consulta: 15 febrer 2011].
* ↑ «La nova Mula de Sant Feliu de Llobregat», 21-05-2011. [Consulta: 29 març 2022].
* ↑ «X aniversari de la Mula». Butlletí de Sant Feliu, núm 422. Ajuntament de Sant Feliu de Llobregat, 01-10-2005. [Consulta: 15 febrer 2011].

## Enllaços externs

* ACF Sant Feliu de Llobregat Arxivat 2007-08-13 a Wayback Machine.
* Federació de Bestiari de Foc Arxivat 2012-06-04 a Wayback Machine.