OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Deltachamber Music Festival

DeltaChamber Music Festival és un festival internacional de música de cambra que se celebra anualment durant els mesos de juliol i agost, des de 2016, a les Terres de l'Ebre, amb seu a Amposta. És reconegut com una residència artística i musical excepcional que reuneix instrumentistes del món i de Catalunya per interpretar música de cambra conjuntament.
A més de la programació musical, el festival organitza activitats paral·leles conegudes com a DeltaChamber Music Festival Arts, que busquen explorar i redescobrir les arrels de la percepció, de l'expressió i de la creativitat. El festival té l'objectiu de construir una societat més sensibilitzada, compromesa i activa a través de la música. El festival és impulsat per Laura Ruiz Ferreres i Pau Rodríguez Ruiz, ampostins amb una destacada trajectòria musical.

## Referències

* ↑ https://ebredigital.cat/2023/05/23/deltachamber-music-festival-estara-present-a-les-quatre-comarques-ebrenques-del-20-de-juliol-al-6-dagost/
* ↑ http://www.revistamusical.cat/el-4t-deltachamber-music-festival-aposta-per-la-qualitat-amb-musics-internacionals/
* ↑ https://www.radiobanda.com/festival-internacional-de-musica-de-cambra-a-les-terres-de-lebre/
* ↑ https://www.lavanguardia.com/local/tarragona/20230627/9071424/deltachamber-music-festival-expande-s-cuatro-comarcas-terres-l-ebre.html/

## Enllaços externs

* Web oficial del festival
# Quadrangle Juno Chasma

El quadrangle Juno Chasma és un dels 62 quadrangles definits per la cartografia de Venus aprovats per la Unió Astronòmica Internacional.
En els mapes a escala 1 / 5.000.000 (identificat amb el codi V-47) inclou la porció de la superfície de Venus situada en latitud d'entre 25º a 50° S, i longitud entre 90° a 120° E.
Deu el seu nom al Juno Chasma.

## Referències

* ↑ USGS Astrogeology: Gazetteer of Planetary Nomenclature « Quadrangles de Venus a escala 1 / 5.000.000 »
* 1 2 Juno Chasma, V-47
# Pel bon camí

Pel bon camí (Getting Straight) és una pel·lícula estatunidenca dirigida per Richard Rush, estrenada el 1970 i doblada al català.

## Argument

Harry Bailey, idealista veterà del Vietnam, torna a la facultat per obtenir la llicenciatura i ensenyar anglès. Considerat com a heroi pels estudiants, res no li impedeix de condemnar l'absurd de la guerra. Lluita fins i tot contra ell mateix per continuar sent al marge de la lluita estudiantil contra la mediocritat del règim polític i la gestió de la universitat. "L'important no és el que fas, sinó més aviat el que ets" dirà en els últims instants de la pel·lícula.

## Repartiment

* Elliott Gould: Harry Bailey
* Candice Bergen: Jan
* Robert F. Lyons: Nick
* Jeff Corey: Dr. Edward Willhunt
* Max Julien: Ellis
* Cecil Kellaway: Dr. Kasper
* Jon Lormer: Vandenburg
* Leonard Stone: Lysander
* William Bramley: Wade Linden
* Jeannie Berlin: Judy Kramer
* John Rubinstein: Herbert
* Billie Bird: Landlady
* Harrison Ford: Jake

## Referències

* ↑ Pel bon camí
* ↑ «Getting straight». The New York Times.
# Bandera de Dakota del Nord

El disseny de la bandera de Dakota del Nord és una còpia gairebé exacta de la bandera usada per la unitat els contingents de la qual van ser aportats per l'estat en la Guerra filipino-estatunidenca. Va ser aprovada per l'Assemblea Legislativa de Dakota del Nord el 3 de març de 1911, encara que el color no es va precisar en aquell moment. En la legislació el 1943 la bandera oficial es va posar d'acord amb la bandera original, que es troba en exhibició en el Centre del Patrimoni de Dakota del Nord a Bismarck.
La bandera de Dakota del Nord ha de consistir en un camp blau amb una vora de serrells grocs de 6,35 centímetres d'ample. Al centre de la bandera apareix una àguila al natural amb les ales desplegades i el bec obert. El peu esquerre de l'àguila porta un feix de fletxes i el dret, una branca d'olivera que mostra tres olives. Sobre el pit de l'àguila mostra un escut amb la part superior blava a la inferior també, set ratlles vermelles i sis blanques col·locades alternativament. A través del bec obert de l'àguila ha de passar un pergamí vermell amb la menció llatina E Pluribus Unum (de molts un) i sota ella un altre amb el nom de l'estat North Dakota. Sobre el pergamí del bec apareixen tretze estrelles de cinc puntes, rematades per un sol naixent.
La bandera oficial té les proporcions de 33:26, significativament menor que altres banderes, però en la pràctica, la bandera és produïda i venuda en les proporcions de 5:3.
El 2001, l'Associació Vexil·lològica Nord-americana va enquestar entre els seus membres sobre el disseny de 72 banderes dels EUA i Canadà. Aquesta enquesta va posicionar la bandera de Dakota del Nord en el número 56 de les 72 participants.

## Referències

* ↑ State Historical Society of North Dakota, North Dakota State Flag Arxivat 2008-05-13 a Wayback Machine. (en anglès). Consultat el 8 de gener de 2009.

## Vegeu també

* Segell de Dakota del Nord
# Lucien Storme

Lucien Storme (Nieuwkerke, 18 de juliol de 1916 - Siegburg, Alemanya, 10 d'abril de 1945) va ser un ciclista belga.
En el seu palmarès destaca la victòria a la París-Roubaix de 1938 i en una etapa del Tour de França de 1939. Aquest anys es va casar amb Marguerite Salembier, filla d'un pastor de Nieuwkerke.
Pel començament de la Segona Guerra Mundial el 1940 ja no hi havia curses internacionals. Va participar en uns esdeveniments de pista coberta, però no se'n podia viure la família.
En cercar una renda per a la seva família, fa fer contraban, una activitat molt popular en aquesta regió fronterera amb Flandes francès. Va ser agafat en flagrant delit per la policia alemanya el desembre de 1942 i empresonat a Loos al costat de Lilla. En sortir del tribunal, va intentar escapar i va pegar un oficial alemany. Els ocupants alemanys aaleshores el van enviar a la presó de Siegburg a Rin del Nord-Westfàlia. Les condicions hi eren dolents: construïda amb una capacitat de set-cents presos, devers 1944 n'hi havia 3500.
Va morir el 10 d'abril de 1945, abatut pels americans, per error, en la confusió al moment de l'alliberament de la presó de Siegburg.

## Palmarès

* 1935: Vencedor d'una etapa de la París-Saint-Etienne
* 1938: 1r a la París-Roubaix
* 1939: Vencedor de la sisena etapa del Tour de França, abandonaa la novena
* 1940: 1r a Kortrijk

## Referències

* ↑ Mannini, Paolo. «Lucien Storme» (en italià). Museu del Ciclismo.
* 1 2 Six, 2005.
* ↑ Pearson, Harry. The Beast, the Emperor and the Milkman : a Bone-Shaking Tour Through Cycling's Flemish Heartlands. (en anglès). Londres: Bloomsbury Publishing Plc, 2019, p. 56. ISBN 978-1-4729-4503-7.

## Bibliografia

* Sèrie de fotos i documents sobre la vida de Lucien Storme: Six, Raymond. «Lucien Storme: virtuele tentoonstelling [Lucien Storme: exposició en línia]» (en neerlandès), 2005. [Consulta: 14 agost 2022].
* Six, Raymond. Het leven en wielercarrière van Flandrien Lucien Storme [La vida i la carrera ciclista del flandrien Lucien Storme] (en neerlandès). Nieuwkerke: Ajuntament de Heuvelland, 2005, p. 24.
# Heinrich Joseph Wassermann

Heinrich Joseph Wassermann (Schwarzbach, 3 d'abril de 1791 - Riehen, 3 de setembre de 1838) fou un violinista, compositor i director d'orquestra alemany-suís.

## Vida i carrera

Wassermann va néixer a Schwarzbach prop de Fulda, fill del músic del poble, Johann Wassermann (1757-1815). Després de ser ensenyat per primera vegada el 1802 per Michael Henkel a Fulda, va ocupar llocs de magisteri i posteriorment va tocar en diverses orquestres de poble. El 1810 fou ensenyat pel violinista Louis Spohr a Gotha. El seu bon testimoni el va valer com a músic de cambra a l'Orquestra de la Cort de Meiningen el 1811. El 1817 va seguir la crida com a director musical de l'"Allgemeine Musik-Gesellschaft Zurich". De 1820 a 1829 fou primer violinista a la capella de la cort de Donaueschingen. Aquesta posició li va permetre emprendre viatges de concerts i estudis, entre d'altres a Darmstadt i amb l'organista de la cort Christian Heinrich Rinck. El 1829 es va convertir en director musical de la "Société de musique" de Ginebra, el mateix any va obtenir un treball a Basilea.
Va morir a Riehen a prop de Basilea amb només 47 anys.

## Bibliografia

* Axel Beer: Heinrich Joseph Wassermann (1791-1838): Hamburg-Eisenach, Wagner, 1991, 256 pàgines. Hamburg 1991.

## Referències

* ↑ Wassermann, Heinrich Joseph a IMSLP
* ↑ Heinrich Joseph Wassermann, 1791-1838: Lebensweg und Schaffen: ein Blick in das Musikleben des frühen 19. Jahrhunderts
# Tit Quinti Cincinnat Capitolí (tribú consular 368 aC)

Tit Quinti Cincinnat Capitolí (en llatí: Titus Quinctius Cincinnatus Capitolinus) va ser un magistrat romà. Formava part de la gens Quíntia, de la família dels Cincinnats. Titus Livi l'anomena Titus Quintius Pennus, i apareix amb el sobrenom de Capitolí als Fasti. El seu nom complet podria ser Tit Quinti Pennus Cincinnat Capitolí.
Va ser tribú amb potestat consolar l'any 368 aC. L'any següent va ser magister equitum del dictador Marc Furi Camil, quan es van establir les lleis Licínies.

## Referències

* ↑ Titus Livi. Ab Urbe Condita IV,38,42
# Marc Ereshefsky

Marc Ereshefsky és un professor de filosofia a la Universitat de Calgary, especialitzat en la filosofia de la ciència i la filosofia de la biologia. La seva recerca se centra en la intersecció de la filosofia i la biologia. Ereshefsky es coneix en concret per la seva feina en taxonomia, sistemàtica i classes naturals. La seva recerca ha estat recolzada pel Consell d'Investigació d'Humanitats del Canadà, el Canadian Institute of Health Research i la National Science Foundation.

## Publicacions

Llibres
* The Unit's of Evolution: Essays on the Nature of Species, edited with introductory essays for Bradford Books / MIT Press 1992 ISBN 978-0262050449
* The Poverty of the Linnaean Hierarchy: A Philosophical Study of Biological Taxonomy. Cambridge University Press 2001, 2007. ISBN 978-0521781701

## Referències

* ↑ "Philosophy Speakers Program: Marc Ereshefsky (Calgary), "Natural Kinds: The Stuff of Metaphysics or Scientific Practice?"" Arxivat 2016-03-04 a Wayback Machine.
* ↑ "Marc Ereshefsky's Academic Home Page" Arxivat 2015-09-06 a Wayback Machine..

## Enllaços externs

* Pàgina web oficial Arxivat 2015-09-06 a Wayback Machine.
# Solella de la Rovira (Montmany de Puiggraciós)

La Solella de la Rovira és una solana del terme municipal de Sant Quirze Safaja, a la comarca del Moianès.
És en el sector més oriental del terme municipal i del territori del poble de Bertí, en el vessant oriental de la cinglera principal dels Cingles de Bertí, en el costat occidental de la vall de Montmany de Puiggraciós. Pertany geogràficament a la vall d'aquest poble, però, en canvi, queda inclòs dins dels límit del terme de Sant Quirze Safaja en l'únic lloc on el límit del terme municipal davalla de la cinglera dels Cingles de Bertí. És a llevant del Puig Ciró i a ponent d'on hi hagué la masia de la Rovira i del petit nucli del poble de Montmany de Puiggraciós.
# Clytocerus haeselbarthi

Clytocerus haeselbarthi és una espècie d'insecte dípter pertanyent a la família dels psicòdids.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àfrica: Sud-àfrica.

## Referències

* 1 2 Wagner, Rüdiger «Neue und wenig bekannte Psychodidae, Psychodinae von Südafrika (Diptera), Nematocera)» (PDF) (en anglès). Spixiana, vol. 12, 1989, pàg. 183-191.
* ↑ The Diptera Site - The BioSystematic Database of World Diptera (anglès)
* ↑ Global Species Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. (anglès)
# Pere Joan de Santcliment

Pere Joan de Santcliment i de Casa-saja, àlies Burguès de Santcliment i de Casa-saja (Barcelona, segle XV - Catalunya, 1474) fou un mercader i després ciutadà honrat de Barcelona pertanyent al llinatge dels Santcliment.

## Biografia

Fill de Francesc Burguès i Elionor de Casa-saja i germà de Galceran Burguès de Santcliment, pertanyia a una de les famílies més poderoses de l'oligarquia urbana de Barcelona. Fou marí i serví al rei Alfons IV de Barcelona a Itàlia.
Era vinculat a altres mercaders, com el seu cunyat Joan de Llobera. Va posseir una galera de tres-centes bótes que anava regularment a Llevant o serví el rei Alfons el Magnànim a Nàpols i contra Gènova quan comandà l'estol a les ordres de Bernat de Vilamarí el 1454-1458. Exercí càrrecs municipals gairebé des de la seva inscripció al Consell de Cent el 1432, com el de síndic de Barcelona a Nàpols, i fou considerat de la Biga fins als inicis de la guerra civil contra Joan el Sense Fe, moment en què demostrà una vegada més la fidelitat de la família a la institució monàrquica.
Es casà amb Aldonça de Santcliment, filla de Pere (VII) de Santcliment, conseller reial i mestre racional, senyor de Badalona, i de Caterina, i va ser pare de Francesc de Santcliment i de Santcliment, que fou baró de Llinars.

## Referències

* 1 2 «Pere Joan de Santcliment». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Vela Aulesa, Carles. «Aproximació genealògica als Santcliment de Barcelona». A: La Corona catalanoaragonesa, l'Islam i el món mediterrani: estudis d'història medieval en homenatge a la doctora Maria Teresa Ferrer i Mallol. Barcelona: Editorial CSIC, 2013, p. 671-683. ISBN 9788400096502.
# Lucien Tesnière

Lucien Tesnière (Mont-Saint-Aignan, 13 de maig de 1893 - Montpeller, 6 de desembre de 1954) va ser un lingüista francès.
Professor a Estrasburg (1924) i Montpeller (1937), va publicar treballs sobre les llengües eslaves, però se'l recorda especialment per la seva original teoria sintàctica, exposada en el seu llibre pòstum Éléments de syntaxe structurale (Elements de sintaxi estructural) (1959), en què proposava una formalització de les estructures sintàctiques de la frase, basant-se en exemples extrets d'un gran nombre de llengües.
Aquest model es basa en l'stemma, representació gràfica de les relacions verticals i horitzontals en les construccions sintàctiques. En aquesta representació, el verb és l'element de nivell jeràrquic més elevat i regeix els complements, que al seu torn regeixen uns elements subordinats. Els stemmen de Tesnière prefiguren els arbres sintàctics de la gramàtica generativa.

## Obres

* Petite grammaire russe, Henri Didier, Paris 1934.
* Cours élémentaire de syntaxe structurale, 1938.
* Cours de syntaxe structurale, 1943.
* Esquisse d'une syntaxe structurale, Klincksieck, Paris 1953.
* Éléments de syntaxe structurale, Klincksieck, Paris 1959. ISBN 2-252-01861-5
* Éléments de syntaxe structurale, Klincksieck, Paris 1988. Préface de Jean Fourquet, professeur à la Sorbonne. Deuxième édition revue et corrigée, cinquième tirage. ISBN 2-252-02620-0
# Marc Emmers

Marc Emmers (25 de febrer de 1966) és un exfutbolista belga.

## Selecció de Bèlgica

Va formar part de l'equip belga a la Copa del Món de 1990. Fou jugador de FC Malines i Anderlecht.

## Referències

* ↑ Fiche du joueur sur le site weltfussball.de
* ↑ «Sélections du joueur sur le site de l'URBSFA». Arxivat de l'original el 2011-05-25. [Consulta: 21 gener 2018].
* ↑ Biographie du joueur sur le site anderlecht-online.be
# Solella de les Vinyes

La Solella de les Vinyes és una solana del terme municipal de Sant Quirze Safaja, a la comarca del Moianès.
És en el sector nord-occidental del terme, en el vessant sud-est de la Serra de les Vinyes, damunt i al nord-oest del torrent de les Vinyes

## Enllaços externs

* La Solella de la Casanova en el seu entorn a l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Clytocerus ocellaris

Clytocerus ocellaris és una espècie de dípter pertanyent a la família dels psicòdids present a les illes Britàniques, França, els Països Baixos, Bèlgica, Suïssa, Alemanya, Dinamarca, Noruega, Finlàndia, Letònia, Polònia, Txèquia, Eslovàquia , Àustria, Hongria, Eslovènia, Romania, Bulgària, la República Federal Socialista de Iugoslàvia i Grècia.

## Referències

* ↑ Eaton, 1904. Ent. mon. Mag., 40, 59. Vol. 1, pàg. 773. «Enllaç».
* ↑ uBio (anglès)
* 1 2 3 Catalogue of Life (anglès)
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Muséum National d'Histoire Naturelle, 2003-2012 (francès)
* ↑ Kvifte, G. M., Håland, Ø. & Andersen, T., 2011. A revised checklist of Norwegian moth flies (Diptera, Psychodidae). Norwegian Journal of Entomology 58, 180–188. «PDF».
* ↑ Salmela J., 2006. Ecology, distribution and redlist status of craneflies, phantom midges, mothflies, meniscus midges and trickle midges in Finland (Diptera, Nematocera). Preliminary report. Privately published: 75 pp. (en finès amb resum en anglès).
* ↑ Craneflies of Finland Arxivat 2016-07-30 a Wayback Machine. (anglès)
* ↑ Olli Autio i Jukka Salmela, 2010. The semi-aquatic fly fauna (Diptera) of wetlands of the Åland Islands. Memoranda Soc. Fauna Flora Fennica 86:43–53.
* ↑ Salmela J., Vartija N.-A., 2007. New Records of Nematoceran Flies (Diptera) from Latvia. – Latvijas entomologs, 44: 11-14.
* ↑ Jan Jezek i Josef Hájek, 2007. Psychodidae (Diptera) of the Orlické hory Protected Landscape Area and neighbouring areas with descriptions of two new species from the Czech Republic. Acta Entomologica Musei Nationalis Pragae. Vol. 47, pp. 237-285. ISSN 0374-1036. «PDF».
* ↑ Jan Jezek, 2006.Psychodidae (Diptera) of the Jeseníky Protected Landscape Area and its environs with descriptions of two new Berdeniella species from the Czech Republic. Acta Entomologica Musei Nationalis Pragae. Vol. 46, pp. 151-192. ISSN 0374-1036. «PDF».
* ↑ Vodné bezstavovce (makroevertebráta) Slovenska (Els invertebrats aquàtics (macroinvertebrats) d'Eslovàquia) (eslovac)
* ↑ Global Species Arxivat 2016-03-04 a Wayback Machine. (anglès)
* ↑ Fauna Europaea (anglès)
* ↑ GBIF (anglès)
* ↑ PESI (anglès)

## Bibliografia

* Curler, G.R.; Moulton, J.K., 2012: A review of Nearctic Clytocerus (Diptera: Psychodidae: Psychodinae). Canadian entomologist, 144(1): 186-195. «Enllaç».

## Enllaços externs

* ION (anglès)
# Pere Jofre

Pere Jofre (Sabadell, 1870; Mataró, 1925) fou un violinista català.
Alumne de Manuel Blanch i Puig i posteriorment de Juan Sabatés, fou nomenat primer violí del Gran Teatre del Liceu de Barcelona. L'any 1906 va fundar una acadèmia amb el seu nom, on es va formar molts altres artistes. També va exercir la docència a l'Amèrica del Sud i va realitzar una important actividad com a violinista.
Entre els seus deixebles destaca el violinista i musicòleg Enric Roig i Masriera.

## Bibliografia

* Gómez-Elegido, M$^a$ Cruz. Diccionario de la Música Española e Hispanoamericana. Sociedad General de Autores y Editores, 1999. ISBN 84-8048-303-2

## Referències

* ↑ Gran Enciclopèdia de la Música. 7. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 2002. ISBN 84-412-0239-7.
# Barbadillo

Barbadillo és un municipi de la província de Salamanca a la comunitat autònoma de Castella i Lleó. Limita al nord-oest amb Rollán, al nord-est amb Galindo y Perahuy, al sud amb Calzada de Don Diego i a l'oest amb Canillas de Abajo. En formen part els enclavaments de Muñovela, Valverde de Valmuza i Carrascalino situats al sud-est (entre Doñinos de Salamanca i Aldeatejada) i el de Gejo de Doña Mecía més al sud.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1991 | 1996 | 2001 | 2004 |
| 574 | 591 | 538 | 507 |

## Enllaços externs

* Enllaç a Wikisalamanca
# Solovtsovka

Solovtsovka (Соловцовка en rus) - és un poble de l'óblast de Penza, a Rússia, el 2008 tenia 303 habitants.

## Referències

* ↑ «Полубояров М. С. Населённые пункты Сердобского района». Arxivat de l'original el 2011-11-17. [Consulta: 5 gener 2020].
# Pere Joan Vidal i Jordi

Pere Joan Vidal i Jordi (el Masnou, Maresme, 4 d'agost de 1893 - Rosario, Argentina, 1971) fou un músic violinista i compositor català.
Cursà estudis musicals al Conservatori Municipal de Barcelona, on fou un alumne molt destacat i obtingué el gran premi per a violí. Després se n'anà a Bèlgica i s'establí a Brussel·les, on amplià la seva formació i feu un curs de perfeccionament amb el mestre Alfred Marchot. Feu diverses actuacions per tot Europa. El 1914 emigrà a Amèrica i s'instal·là a Rosario (Argentina). Feu actuacions per les ciutats argentines més importants, amb gran èxit de públic i crítica. A Rosario es dedicà a l'ensenyament del violí i fou director del conservatori. També es dedicà a la composició musical i escriví, entre altres obres, la Gran Missa de Sant Pere, Amanecer de la aldea i Zambra argentina.

## Referències

* ↑ «Pere Joan Vidal i Jordi». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Barbadás

Barbadás és un municipi de la Província d'Ourense a Galícia. Pertany a la Comarca d'Ourense.
Evolució demogràfica :
| 1900 | 1930 | 1950 | 1981 | 2004 |
| 3.835 | 4.063 | 4.325 | 3.682 | 7.597 |
| Fonts: INE i IGE (Els criteris de registre censal variaren i les dades de l'INE i de l'IGE poden no coincidir.) |||||

## Parròquies

* Barbadás (San Xoán)
* Bentraces (San Xoán)
* Loiro (San Martiño)
* Piñor (San Lourenzo)
* Sobrado do Bispo (Santa María)
* A Valenzá (San Bernabeu)
# Pachamanca

La pachamanca (del quítxua pacha, general o terra, i manka, olla o forat) és un plat de carn a la llosa, típic de la gastronomia peruana i molt apreciat a la zona andina, en la qual és considerada el banquet per antonomàsia i amb implicacions, avui dia, de caràcter religiós.
Els seus arrels es poden trobar en el costum de fer ofrenes d'aliments a la Pachamama amb el soterrament d'aliments, com ara patates, en la terra. D'aquest ritu es desenvolupà el mètode de preparació de la pachamanca, el qual consisteix en la cocció de carns marinades acompanyades de verdures dins d'un forat a la terra les parets del qual estan recobertes de pedres escalfades prèviament. El forat és cobert amb més pedres escalfades, herbes aromàtiques per tal de saboritzar els ingredients i flassades. Aquest mètode de cocció dins la terra s'hauria utilitzat des d'èpoques anteriors, fins i tot, a l'imperi Inca, segons l'evidència arqueològica disponible.

## Vegeu també

* Cabeza guateada.

## Fonts

* Graves, Christine; Cabieses, Fernando. La papa: tesoro de los Andes. De la agricultura a la cultura. Lima: International Potato Center, 2000. ISBN 929060204X.
* «Gastronomia de Huancayo». Boletín Electrónico InfoINIEA. Instituto Nacional de Investigación Agraria.
* «Pachamanca» (en castellà). Diccionario de la lengua española. Real Academia Española.