OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Manganovesuvianita

La manganovesuvianita és un mineral de la classe dels silicats, que pertany al grup de la vesuvianita. Rep el nom en al·lusió al domini de Mn$^{3+}$ en la fórmula i la seva relació amb la vesuvianita.

## Característiques

La manganovesuvianita és un silicat de fórmula química Ca$_{19}$Mn$^{3+}$Al₄(Al₆Mg₂)(☐₄)☐[Si₂O₇]₄[(SiO₄)$_{10}$]O(OH)$_9$. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 2000. Cristal·litza en el sistema tetragonal. La seva duresa a l'escala de Mohs es troba entre 6 i 7.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la manganovesuvianita pertany a «09.B - Estructures de sorosilicats amb grups barrejats de SiO₄ i Si₂O₇; cations en coordinació octaèdrica [6] i major coordinació» juntament amb els següents minerals: al·lanita-(Ce), al·lanita-(La), al·lanita-(Y), clinozoisita, dissakisita-(Ce), dol·laseïta-(Ce), epidota, hancockita, khristovita-(Ce), mukhinita, piemontita, piemontita-(Sr), manganiandrosita-(La), tawmawita, tweddillita, ferrial·lanita-(Ce), niigataïta, manganiandrosita-(Ce), dissakisita-(La), vanadoandrosita-(Ce), uedaïta-(Ce), epidota-(Sr), al·lanita-(Nd), ferrial·lanita-(La), åskagenita-(Nd), zoisita, macfal·lita, sursassita, julgoldita-(Fe2+), okhotskita, pumpel·lyïta-(Fe$^{2+}$), pumpel·lyïta-(Fe$^{3+}$), pumpel·lyïta-(Mg), pumpel·lyïta-(Mn$^{2+}$), shuiskita, julgoldita-(Fe$^{3+}$), pumpel·lyïta-(Al), poppiïta, julgoldita-(Mg), ganomalita, rustumita, vesuvianita, wiluïta, fluorvesuvianita, vyuntspakhkita-(Y), del·laïta, gatelita-(Ce) i västmanlandita-(Ce).

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a la mina N'Chwaning II, a la localitat de Kuruman, dins el camp de manganès del Kalahari (Cap Septentrional, Sud-àfrica). També ha estat descrita a les properes mines N'Chwaning III i Wessels, així com en altres indrets dels Estats Units i Itàlia.

## Referències

* ↑ «Manganvesuvianite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 30 desembre 2019].
# Jacob Abbott

Jacob Abbott (Hallowell, Maine, 14 de novembre de 1803 – Farmington, Maine, 31 d'octubre de 1879) va ser un clergue i escriptor estatunidenc de 180 llibres, la majoria destinat a un públic juvenil.
Jacob Abbott va néixer a Hallowell, Maine. Es va graduar per la Universitat de Bowdoin el 1820 i va estudiar al Andover Theological Seminary de 1821 a 1824. Va treballar com a tutor de 1824-1825 i després va esdevenir professor de matemàtiques i filosofia natural a la Universitat de Amherst fins a 1829. Va obtenir una llicència per predicar per part de l'Hampshire Association el 1826;va fundar la Mount Vernon School for Young Ladies a Boston el 1829 i en va ser el director de 1829 a 1833. Va ser pastor de la Eliot Congregational Church (que ell mateix va fundar), a Roxbury, Massachusetts entre els anys 1834 i 1835. Va fundar juntament amb els seus germans el Abbot's Institute, del qual va ser director de 1845 a 1848, càrrec que va ocupar més endavant de nou a la Vernon School for Boys a la ciutat de Nova York.
És més conegut per la sèrie de vint-i-vuit llibres sobre el noi Rollo i el seus amics. Va ser un autor prolífic, va escriure ficció juvenil, històries breus, biografies, llibres religiosos per al lector general i alguns treballs de ciència popular. Va morir a Farmington, on va passar gran part del seu temps després de 1839.

## Obres destacades

* Cleopatra, (1903)
* Sèrie Rollo (28 volums)
* History of Julius Caesar
* History of King Charles II of England
* Jonas on a Farm in Winter
* Marco Pauls Voyages and Travels - Vermont
* Mary Erskine

## Referències

* ↑ Tikkanen, Amy. «Jacob Abbott | American author» (en anglès). Encyclopaedia Britannica, 12-10-2012. [Consulta: 12 octubre 2019].
* 1 2 «Abbott, Jacob» (en anglès). Encyclopædia Britannica, Volume 1, 1911, p.26.
* ↑ Cleopatra (ebook gratuït) (en anglès). Nova York i Londres: Harper & Brothers, 1903, p. 318.
* ↑ History of King Charles II of England (ebook) (en anglès). 2014. ISBN 9781776533534.
# Luserneta

Luserneta (italià Lusernetta) és un municipi italià, situat a la ciutat metropolitana de Torí, a la regió del Piemont. L'any 2007 tenia 491 habitants. Està situat a la Vall Pèlis, una de les Valls Occitanes. Limita amb els municipis de Bibiana i Lusèrna Sant Joan.

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2004- | Roberto Mauro | Llista cívica |
# Irene de Montferrat

Irene de Montferrat, nascuda el 1274 i morta el 1317 a Constantinoble, nascuda amb el nom de Violant de Montferrat, que va canviar per Irene amb motiu del seu matrimoni, va ser la segona esposa d'Andrònic II Paleòleg, governador de Constantinoble i emperador romà d'Orient. Era l'hereva del Marquesat de Montferrat.
Nascuda a Casale Monferrato, era filla de Guillem VII, marquès de Montferrat i de la seva segona esposa Beatriu de Castella. Els seus avis materns van ser el rei Alfons X de Castella i la seva esposa Violant d'Aragó i d'Hongria. Violant va heretar el nom de la seva àvia.
L'any 1284, Andrònic II, vidu del seu primer matrimoni amb Anna d'Hongria, es casà amb Violant (Irene) que va rebre el títol d'Emperadriu. Irene de Montferrat podia fer valdre els drets de la dinastia de Montferrat sobre el Regne de Tessalònica, per ser descendent d'Isaac II Àngel.
El 1305 a la mort de Joan I de Montferrat, l'últim descendent masculí de la dinastia dels Aleramici, sobirà del marquesat de Montferrat i germà d'Irene, va reclamar la transmissió per als seus fills del dret a heretar el títol de Marquesos de Montferrat.
La parella va tenir quatre fills que van arribar a l'edat adulta:
* Joan Paleòleg (c. 1286-1308), dèspota.
* Teodor I marquès de Montferrat (1291-1338) que va heretar el títol a la mort de Joan I de Montferrat, germà d'Irene.
* Demetri Paleòleg, (mort després del 1343), dèspota, pare d'Irene Paleòloga.
* Simona Paleòleg (1294 després del 1336), que es va casar amb el rei de Sèrbia Esteve Uroš II.
Irene de Montferrat va deixar Constantinoble el 1303 per instal·lar-se a Tessalònica. Va organitzar allà la seva pròpia cort, controlava les seves finances i fins i tot la política exterior fins a la seva mort catorze anys després. L'historiador Nicèfor Gregoràs la retrata com una reina ambiciosa i arrogant.

## Referències

* ↑ Nicol, Donald. The Byzantine lady: ten portraits, 1250-1500. Cambridge: Cambridge University Press, 1996, p. 48-49. ISBN 9780521576239.
# Lycée Voltaire

El Liceu Voltaire (Lycée Voltaire) és un establiment públic parisenc d'educació general i tecnològica ubicat al 11è districte de París.
L'escola deu el seu nom a l'escriptor i filòsof Voltaire. Dirigida per l'arquitecte Eugène Train, va ser inaugurada el 13 de juliol de 1891 pel president Sadi Carnot i va ser durant molt de temps l'única escola secundària del nord-est de París. A l'obertura, l'escola és un establiment reservat per a nens abans de convertir-se gradualment en mixt a partir del 1973.
A la segona meitat del segle xix es vigilava la probitat del professorat. Tot i això, incapaços de regular el seu lleure tan estrictament com el dels alumnes, les autoritats, volent impedir que passegen l'estona als cabarets, han habilitat sales de jocs i de lectura a diverses escoles secundàries per al seu esbarjo, com al Janson-de-Sailly de 1893.

## Ex-alumnes famosos

* Fernand Braudel, un dels principals historiadors francesos de la postguerra
* Jacques Doillon, un director de cinema francès

## Referències

* ↑ «Un exemple de lycée parisien : le Lycée Voltaire» (en francès), 25-05-2020. [Consulta: 15 gener 2023].
* ↑ «Journées du Patrimoine 2022 au Lycée Voltaire à Paris» (en francès). [Consulta: 15 gener 2023].
* ↑ «Les lycées dans la ville: l’exemple parisien (1802-1914)» (en francès). Histoire de l’éducation, 90, 01-05-2001, pàg. 131–167. ISSN: 0221-6280. 10.4000/histoire-education.835 [Consulta: 15 gener 2023].

## Enllaços externs

* Lycée Voltaire - Lloc web oficial
# Jacobo Beltrán Pedreira

Jacobo Ramón Beltrán Pedreira (Lugo, 31 d'agost de 1966) és un polític i consultor espanyol.
Nascut el 31 d'agost de 1966 a la ciutat gallega de Lugo, es va mudar a Madrid amb la seva família als nou anys. Allà es va llicenciar en història per la Universitat Complutense.
Assessor en la Conselleria de Sanitat del Govern de la Comunitat de Madrid, va resultar elegit diputat a l'Assemblea de Madrid en les autonòmiques de maig de 2003 dins de la candidatura del Partit Popular (PP), començant així la seva trajectòria parlamentària al parlament regional en la breu sisena legislatura, coneguda com «la del Tamayazo». Va repetir com a diputat del Grup Parlamentari Popular a les VII, VIII, IX i X legislatures de la cambra.
Després de la defunció víctima d'un càncer de la vicepresidenta primera de l'Assemblea Rosa Posada, va ser escollit al novembre de 2013 com a reemplaçament d'aquesta en la vicepresidència primera de la taula, en votació secreta del ple.
Escollit de nou diputat en les eleccions de 2015, el 29 de març de 2016 va renunciar a la seva acta de parlamentari de la desena legislatura del parlament autonòmic, amb intencions d'acceptar una oferta de treball a la consultora Grant Thornton.

## Referències

* ↑ «Ilmo. Sr. D. Jacobo Ramón Beltrán Pedreira». Assemblea de Madrid. Arxivat de l'original el 2018-04-19. [Consulta: 18 abril 2018].
* ↑ Bore, Natalia «Por calidad de vida, esta ciudad es de las mejores del mundo». La Voz de Galicia, 17-10-2006.
* 1 2 «El portavoz de Sanidad del PP en la Asamblea de Madrid deja su acta para irse a una consultora». Consalud, 30-03-2016.
* ↑ «Ni un cambio en las filas de Aguirre». El País, 13-10-2003.
* ↑ «El diputado del PP Jacobo Beltrán se convierte en vicepresidente primero de la Asamblea». Europa Press, 13-11-2014.
* ↑ «El PSOE pregunta a Cifuentes porqué no da la Medalla de la Comunidad a González». Telemadrid, 29-03-2016.
* ↑ «Diputado del PP Jacobo Beltrán deja la Asamblea para entrar en una consultora». La Vanguardia, 29-03-2016.
* ↑ Bañuelos, Javier. «Los 21 diputados 'perdidos' de Cifuentes». Cadena Ser, 26-05-2017.
# Manuel Duque

Manuel Duque (Nerva, Andalusia, 1919- Sabadell, 1998) fou un artista andalús establert a Sabadell.

## Biografia

El seu pare era miner. Va passar la seva infantesa a Saint-Etienne, on el pare treballava en una mina local. Quan va morir aquest (de silicosi), el 1941 la família es va establir a Sabadell, ja que una de les germanes de Duque s'havia casat a França amb un sabadellenc. Manuel Duque tenia llavors 22 anys i es va posar a treballar en diverses feines provisionals, fins que el 1943 presenta la seva primera exposició a l'Acadèmia de Belles Arts de Sabadell. L'any 1949 intervé en una exposició col·lectiva organtizada per la mateixa entitat i el 1953 participa en la primera edició del Saló Biennal de Belles Arts que es presenta a la Caixa d'Estalvis de Sabadell. L'any següent exposa de nou en solitari, aquest cop al Cercle Sabadellès.
El 1954, torna a França on és acollit per Joan Vilacasas. L'any 1960 torna temporalment a Sabadell, on farà una exposició a la Sala d'Art Actual de l'acadèmia, organitzada per Andreu Castells. També va participar en algunes de les accions del Grup Gallot. Es va establir definitivament de nou a la ciutat el 1969, combinant-la amb estades a Madrid. Als anys 80 es va dedicar a la docència de l'art a Sabadell, on va influir la posterior generació d'artistes locals, especialment a Ramiro Fernández i Oriol Vilapuig. El 2002 el Museu d'Art de Sabadell li va dedicar una exposició retrospectiva, amb el títol de Manuel Duque. La leyenda dorada o el retorno a una literatura pictórica.

## Obra

La seva obra parteix del nuagisme als anys 50, per evolucionar cap a una reivindicació de la pintura temàtica i de sèries o variacions, característiques que va treballar fins a finals dels anys 60.
El Museu d'Art de Sabadell conserva obra d'aquest pintor.

## Referències

* ↑ Sala Sanahuja, Joaquim. Vista aèria amb camins que s'encreuen. La generació dels 80 en la creació artística a Sabadell. Sabadell: Acadèmia de Belles Arts de Sabadell, setembre de 2006, p. 96. DL 1279/2006.
* ↑ Entre la continuïtat i el trencament. Art a Sabadell. 1939-1959. Sabadell: Museu d'Art de Sabadell, 2000, p. 141 i ss..
* ↑ Manuel Duque, una visión retrospectiva, 1943-1957. 1998.
* ↑ «Manuel Duque | Biography». www.manuelduque.com. Arxivat de l'original el 2009-05-29. [Consulta: 10 desembre 2016].
* ↑ «Museus en línia» (en català, castellà, anglès). Generalitat de Catalunya. [Consulta: 31 gener 2018].
# Isòcrates d'Apol·lònia

* No s'ha de confondre amb Isòcrates d'Atenes.
Isòcrates d'Apol·lònia (en llatí Isocrates, en grec antic Ἰσοκράτης) fou un orador deixeble d'Isòcrates d'Atenes que va viure al segle iv aC.
Va gaudir de considerable reputació com orador i va competir pel premi d'oratòria convocat per Àrtemis de Cària en honor del seu marit Mausol (352 aC). Suides esmenta el títols de cinc dels seus discursos, que no s'han conservat. Alguns crítics creuen que va ser l'autor de l'obra τέχνη ῥητορικὴ (Sobre la retòrica), que generalment s'atribueix al seu mestre.

## Referències

* ↑ 2.Isocrates a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. II Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 633
# Macedo de Cavaleiros

Macedo de Cavaleiros és un municipi portuguès, situat al districte de Bragança, a la regió del Nord i a la subregió de l'Alt Trás-os-Montes.L'any 2001 tenia 44.186 habitants. Es divideix en 38 freguesies. Limita al nord amb Vinhais, al nord-est amb Bragança, a l'est amb Vimioso, al sud amb Mogadouro i Alfândega da Fé, a sud-oest amb Vila Flor i a l'oest amb Mirandela.
Població del concelho de Macedo de Cavaleiros (1864 – 2004) :
| 1864 | 1900 | 1930 | 1960 | 1981 | 1991 | 2001 | 2004 |
| 17208 | 19200 | 19781 | 26199 | 21608 | 18930 | 17449 | 17210 |

## Freguesies

* Ala
* Amendoeira
* Arcas
* Bagueixe
* Bornes
* Burga
* Carrapatas
* Castelãos
* Chacim
* Cortiços
* Corujas
* Edroso
* Espadanedo
* Ferreira
* Grijó, anteriorment Grijó de Vale Benfeito
* Lagoa
* Lamalonga
* Lamas, anteriorment Lamas de Podence
* Lombo
* Macedo de Cavaleiros
* Morais
* Murçós
* Olmos
* Peredo
* Podence
* Salselas
* Santa Combinha
* Sezulfe
* Soutelo Mourisco
* Talhas
* Talhinhas
* Vale Benfeito
* Vale da Porca
* Vale de Prados
* Vilar do Monte
* Vilarinho de Agrochão
* Vilarinho do Monte
* Vinhas

## Enllaços externs

* Vídeo sobre Macedo de Cavaleiros
* Cambra Municipal Arxivat 2006-05-17 a Wayback Machine.
# Mace Windu

Mace Windu, és un personatge de l'univers fictici de La Guerra de les Galàxies. Interpretat per l'actor Samuel L. Jackson, procedent de Haruun Kal és un dels membres del Consell Jedi, on va entrar en el seu trentè natalici, i era un dels millors jedi de tota la galàxia. Després de la mort dels seus pares, va ser enviat a l'Orde Jedi amb només 6 mesos de vida. Es diu que és tant o més mortal que el Mestre Yoda.
És instructor de la forma de lluita VII, només els mestres que són experts en distintes formes poden arribar a la forma VII, ja que és un estil de lluita arriscat, car s'apropa a la concepció sith del combat físic.
És un jedi senzill, així ho denoten els seus vestits. Però, té un toc que el fa diferent a la resta: la seva espasa de llum púrpura. Això va ser degut al fet que en Samuel L. Jackson li va demanar tenir un toc característic a en George Lucas, i aquest va acceptar.

## Referències

* ↑ Giles, Jeff GilesJeff. «Samuel L. Jackson on the Hilarious Origins of His Purple Lightsaber in 'Star Wars'» (en anglès), 01-07-2013. [Consulta: 7 desembre 2023].
# Macedoni

«Macedoni» té aquests significats:
* Lingüística:
** Antic macedoni, llengua relacionada d'una manera poc clara amb el grec antic
** Macedoni (grec), dialecte del grec modern
** Macedònic, llengua sud-eslava, l'oficial de Macedònia del Nord
* Biografies:
** Macedoni d'Antioquia, patriarca d'Antioquia al segle vii
** Macedoni de Tràcia o Macedoni I, patriarca de Constantinoble al segle V
** Macedoni II, patriarca de Constantinoble del segle v i començament del VI
** Macedoni Critòfag, asceta grec
** Macedoni Vicari d'Àfrica, vicari d'Àfrica al començament del segle V
** Macedoni de Tessalònica, poeta grec
** Filet i Lídia, Macedoni, Teoprepi, Crònides i Amfiloqui de Barcelona, figures llegendàries, creades per desdoblament dels sants màrtirs Filet, Lídia i companys màrtirs d'Il·líria
# Marcel·lí Guixà i Comes

Marcel·lí Guixà i Comes (Molí Vermell, Barberà del Vallès, 28 de desembre de 1918 - Sabadell, 26 de desembre de 1988) fou un excursionista català.

## Biografia

Marcel·lí Guixà era soci del Centre Excursionista Sabadell i, per tant, posteriorment ho fou de la Unió Excursionista de Sabadell. Va ser un dels iniciadors de la Marxa Infantil de Regularitat el 1963 i hi va participar mentre va viure fent tota mena de feines. També havia participat en l'organització de marxes de regularitat de Catalunya i n'havia fet els mapes quan les organitzà al Centre Excursionista Sabadell. Amant de la cartografia, dibuixà la taula d'orientació que es va posar al cim de la Mola l'any 1960. Melòman, cantava a la Coral de la UES i adaptà més d'un centenar de cançons de tema excursionista al català, sovint sense firmar. Moltes corals canten cançons ignorant que les adaptacions de les lletres són obra de Marcel·lí Guixà. També era una bon fotògraf i un gran coneixedor del romànic del país. Publicà El romànic del Vallès. Localització de les esglésies de la comarca (1978). La UES conserva un llegat seu, compost per diferents partitures de cançons, fotografies, diapositives i pel·lícules de 8 i Super 8 mm. La Coral de la UES li va retre dos homenatges pòstums i va publicar el llibre Cançons amb lletra de Marcel·lí Guixà i Comas: muntanyenc, cantaire, amic (1992), que recull partitures adaptades per Guixà.

## Referències

* 1 2 3 Lluís Fernàndez, Josep Ibars, Manuel Segura. 100 anys d'excursionisme a Sabadell. 1908-2008. Sabadell: Unió Excursionista de Sabadell, 2014, p. 248. ISBN 978-84-617-2503-8.
* ↑ Capellas Cabanes, Carles. «La Taula d'Orientació Geogràfica de la Mola». Arraona. Revista d'història. [Consulta: 12 febrer 2015].
* ↑ Lluís Fernàndez i López, Josep Ibars i Botanch, Manel Segura i Martínez. «50 anys de Coral. 1961 / 2011». UES. Arxivat de l'original el 13 de gener 2014. [Consulta: 12 febrer 2015].
* ↑ «Catàleg Col·lectiu de les Universitats de Catalunya». CCUC.
# Javier Lostalé Alonso

Javier Lostalé Alonso (Madrid, 1942) és un poeta espanyol pertanyent a la generació dels anys setanta.
Ha publicat vuit poemaris, cinc d'ells reunits a La rosa inclinada. Obra reunida. 1976-2001, publicat el 2002 per Calambur. També és autor del llibre de reflexió literària Quien lee, vive más (2013); i responsable d' Antología del mar y la noche (1971), de Vicente Aleixandre, i di Edad presente. Poesía cordobesa para el siglo XXI (2003). La seva primera aparició és a Espejo del amor y de la muerte (1971), antologia prologada per Aleixandre. En el seu últim llibre, Cielo, Diego Doncel contextualitza la realitat cronològica del poeta, "un dels més intensos de la seva generació", que inclou a Luis Alberto de Cuenca i a Luis Antonio de Villena, i responsabilitza a la sociologia literària cert oblit al fet que el va sotmetre la crítica durant algun temps, "res a veure amb la seva qualitat literària".
Encara que va estudiar Dret, va dirigir les seves preferències cap a la comunicació. En la dècada de 1970 va començar a col·laborar a Radio Nacional de España, emissora de la qual va arribar a formar plantilla. Ha presentat El Ojo Crítico i codirigit La estación azul. També ha col·laborat a l'espai de radioteatre Historias de RNE. Per la seva labor en la promoció de la lectura va rebre en 1995 l'el Premi Nacional al Foment de la Lectura a través dels Mitjans de comunicació.

## Poesia

* Jimmy, Jimmy (1976; 2000)
* Figura en el Paseo Marítimo (1981)
* La rosa inclinada (1995)
* Hondo es el resplandor (1998; 2011)
* La estación azul (2004; 2016). Premio Francisco de Quevedo en 2003.
* Tormenta transparente (2010)
* El pulso de las nubes (2014)
* Cielo (2018)

## Narració

* Quien lee vive más (2013)

## Referències

* ↑ Suárez Barquero, Juan. «La LiBéluLa: Azul Relente». La Libélula de Radio 3, 13-05-2014. [Consulta: 12 setembre 2017].
* ↑ «El ojo crítico. "La Estación Azul" de Javier Lostalé». rtve.es/alacarta, 24-06-2016. [Consulta: 12 setembre 2017].
* ↑ Fuente, Manuel de la. «Javier Lostalé: "Incluso más allá de la muerte, algo de nosotros canta"» (en español). 'ABC de Madrid, 28-03-2011. [Consulta: 12 setembre 2017].
* ↑ «Javier Lostalé Alonso». arspoetica.es. [Consulta: 12 setembre 2017].

## Enllaços externs

* López, Lara. «Siluetas: Javier Lostalé». rtve.es, 11-01-2009. [Consulta: 12 setembre 2017].
# Javier Madrazo Lavín

Javier Madrazo Lavín (Riaño, Cantàbria, 12 d'agost de 1960) és un polític basc. Va ser coordinador general d'Ezker Batua-Berdeak, partit federat a nivell estatal amb Izquierda Unida, i Conseller d'Habitatge i Assumptes Socials del Govern Basc. Llicenciat en Filosofia per la Universitat de Deusto, també va estudiar tres anys d'enginyeria. És germà de la també política Julia Madrazo, regidora d'urbanisme en l'ajuntament de Bilbao.
Ha estat professor de filosofia i ètica de l'Institut de Secundària Ignacio Ellacuría de Zurbaranbarri de Bilbao. Va començar la seva militància política en el Partit Comunista d'Euskadi (PCE-EPK). El 1986 va ser cofundador de la Coordinadora Gesto por la Paz d'Euskal Herria. Menys d'una dècada després va abandonar aquesta organització per a formar la Plataforma Cívica per la Pau Bakea Orain (Pau Ara), grup que va signar la declaració d'Estella, de la qual fou portaveu. Un grup de ciutadans tradicionalistes d'Hondarribia va sol·licitar declarar-li persona "non grata" a l'haver qualificat Madrazo de "focus d'intolerància sexista" la discriminació a les dones en la tradicional desfilada de l'Alarde. A les eleccions al Parlament Basc de 1994 va ser escollit parlamentari basc per Ezker Batua-Berdeak, i al desembre d'aquest any, en la IV Assemblea de Ezker Batua-Berdeak va ser nomenat Coordinador General. Va ser Conseller d'Habitatge i Assumptes Socials en el Govern Basc. Està casat i té dos fills. Es confessa cristià de base, pacifista, i fou objector de consciència.
# Marc Antoni de Dominis

Marc Antoni de Dominis, en croat Marko Gospodnetić (illa de Rab, 1560 - Roma, 1624) va ser un jesuïta, bisbe, teòleg, matemàtic i filòsof croat, considerat com un dels més notables científics de la seva època. La inquisició va declarar-lo herètic i va ser empresonat al Castell de Sant'Angelo on hauria mort per causa natural.
Va ser bisbe de Gospić-Senj i arquebisbe de Split. És conegut, entre d'altres per la seva dita «In necessariis unitas, in non necessariis libertas, in utrisque caritas». En la seva obra Tractatus de radiis visus et lucis in vitris, perspectivis et iride (1611) va ser, segons Isaac Newton, el primer a desenvolupar una teoria sobre l'origen de l'arc de Sant Martí, tot i que altres atribueixen aquesta descoberta a René Descartes.

## Obres

* Tractatus de radiis visus et lucis in vitris, perspectivis et iride (1611)
* Scogli del Cristiano naufragio
* Consilium Profectioni (Londres, 1616)
* De Republicâ Ecclesiasticâ contra Primatum Papæ (1617, 1620)
* Sui Reditus ex Anglii Consiliu (París, 1623)

## Referències

* 1 2 Myers, E. «Marco Antonio de Dominis». A: The Catholic Encyclopedia. Nova York: Robert Appleton Company, 1909.
* ↑ Lücke, Friedrich. Über das Alter, den Verfasser, die ursprüngliche Form und den wahren Sinn des kirchlichen Friedensspruches ‘In necessariis unitas, in non necessariis libertas, in utrisque caritas'. Eine litterarhistorische theologische Studie (Sobre l'edat, l'escriptor, la forma original i el significat ver de la dita pacífica eclesiàstica ‘In necessariis unitas, in non necessariis libertas, in utrisque caritas', un estudi historicoliterari i teològic) (en alemany). Göttingen: Verlag der Dieterichschen Buchhandlung, 1850.