OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Presídio de Mulheres Violentadas

Presídio de Mulheres Violentadas és una pel·lícula brasilera de 1976, dirigida per A. P. Galante.

## Sinopsi

Tininha (Patrícia Scalvi) éd condemnada injustament per la mort d'un guàrdia. Arriba a un presidi femení, on passa a ser disputada per la cruel directora Rafaela (Meiry Vieira) i pela presonera Nadir (Esmeralda Barros), qui planeja una fuga em massa. Durant un motí, dues preses són mortes i Tininha aprofita pera intentar fugir

## Repartiment

* Esmeralda Barros (Nadir)
* Meiry Vieira (Rafaela)
* Patrícia Scalvi (Tininha)
* Evelyn Erika (Mercedes)
* Zilda Mayo (Joana)
* Hugo Bidet (Antunes)

## Producció

La pel·lícula va inaugurar a Boca do Lixo el "cicle de les presons", una sèrie de pel·lícules que exploraven l'exposició de dones en entorns penitenciaris (presons, convents, internats, reformatoris). Galante diu que va seguir els consells d'un director de cinema alemany, que li hauria dit: "El que dona diners és una xarxa i una dona nua darrere de la xarxa".
La producció es va veure interrompuda. Luiz Castillini, el director que va començar a filmar-la, va abandonar la trama escrita per Rajá de Oliveira i va filmar una història completament diferent. Galante va interrompre el rodatge i va cridar Osvaldo de Oliveira per completar l'obra. Nicole Puzzi, que havia escalat al paper principal, fins i tot va aparèixer al plató d'Itu. Els productors van recórrer a la novella Patricia Scalvi, que se suposava que havia de fer una figuració, i li van donar el paper de Tininha. A la meitat de la producció, Galante es va barallar amb l'actriu, va canviar el guió i va matar el seu personatge.
Tot i els problemes, els productors van obtenir un bon benefici. La producció va ser barata i la renda va ser una de les deu majors entre les pel·lícules brasileres de la primera meitat del 1977, amb 4.649.462,90 dòlars i una audiència de 435.226 espectadors. L’èxit va donar lloc a una sèrie d’obres amb temes similars, com ara Internato de Meninas Virgens (1977), Fugitivas Insaciáveis (1978), Reformatório das Depravadas (1978) i A Prisão (1980).

## Referències

* 1 2 3 Presídio de Mulheres Violentadas Arxivat 2018-03-15 a Wayback Machine.. Cinemateca Brasileira
* 1 2 ABREU, Nuno César Pereira de. Boca do lixo: cinema e classes populares Arxivat 2018-03-15 a Wayback Machine.. Tese (Doutorado) em Multimeios. Instituto de Artes da UNICAMP. Campinas, 2002. Páginas 99-101
* ↑ Cruz, Lívia Maria Pinto da Rocha Amaral. O Sexploitation tupiniquim: as Pornochanchadas brasileiras Arxivat 2018-03-15 a Wayback Machine.. Argus-a Vol. VII Edición N° 27 Marzo 2018 ISSN 1853-9904. Página 10

## Enllaços extens

* Presídio de Mulheres Violentadas a tnaflix.com
# Premi Catalunya de l'Esport

El Premi Catalunya de l'Esport va ser creat el desembre del 2010 amb l'objectiu de distingir els esportistes i les entitats esportives que més contribueixin a projectar l'esport català a nivell estatal o internacional. És una iniciativa de la Secretaria General de l'Esport —de la Generalitat de Catalunya— i té el suport de TV3 i Catalunya Ràdio.
Prèviament al procés de votació, el públic pot presentar els seus candidats al lloc web elsesports.cat; els deu candidats més proposats són els que passen a la fase final. Un jurat especialitzat tria llavors el guanyador, que recull finalment el premi en una emissió especial del programa Esport Club.
Va ser convocat en una sola ocasió l'any 2010 i el guanyador va ser Xavi Hernández.

## Historial

| Edició | Any | Guardonat | Esport | Club |
| I | 2010 | Xavier Hernández i Creus | Futbol | Futbol Club Barcelona |

## Vegeu també

* Esportista català de l'any

## Referències

* 1 2 «La Secretaria General de l'Esport crea el Premi Catalunya de l'Esport per distingir el millor equip o esportista català de l'any». Generalitat de Catalunya, 16-09-2010. Arxivat de l'original el 2010-09-19. [Consulta: 14 desembre 2010].
* ↑ «Premi Catalunya». Elsesports.cat. Arxivat de l'original el 2010-12-20. [Consulta: 14 desembre 2010].
* ↑ «Xavi Hernández rep el primer Premi Catalunya de l'Esport en una cerimònia càlida i emotiva». elsesports.cat, 14-12-2010. [Consulta: 14 desembre 2010].
* ↑ «Xavi rep el Premi Catalunya de l'Esport». Avui, 15-12-2010 [Consulta: 15 desembre 2010].
* ↑ «Xavi Hernández guanya la primera edició del Premi Catalunya de l'Esport». Generalitat de Catalunya, 04-10-2010. [Consulta: 14 desembre 2010].

## Enllaços externs

* Lloc web oficial Arxivat 2010-12-20 a Wayback Machine.
# Premi Cerverí de lletra de cançó

«Premi Cerverí de lletra de cançó» té aquests significats:
* Premi Cerverí, guardó dels Premis Literaris de Girona atorgat a la millor lletra de cançó.
* Premi Cerverí per votació popular, guardó literari de lletres de cançó en llengua catalana que forma part dels Premis Literaris de Girona i és escollit per votació popular.
# Separatriu

En matemàtica, una separatriu és el límit fronterer que separa dos comportaments en una equació diferencial.

## Exemple

Considerem l'equació diferencial que descriu el moviment del pèndol simple:
    ${d^{2}\theta \over dt^{2}}+{g \over l}\sin \theta =0.$
On $l$ denota la longitud del pèndol, $g$ l'acceleració gravitacional i $\theta$ l'angle entre el pèndol i la verticalitat. En aquest sistema hi ha una quantitat H (el hamiltonià) conservada, que ve donada per $H={\frac {{\dot {\theta }}^{2}}{2}}-{\frac {g}{l}}\cos \theta .$
Amb això definit, es pot traçar una corba constant H en l'espai de fases del sistema. L'espai de fases és un gràfic amb $\theta$ al llarg de l'eix horizontal i ${\dot {\theta }}$ a l'eix vertical – svegeu imatge de la dreta. El tipus de corba resultant depèn del valor d'H .
Si $H<-{\frac {g}{l}}$ llavors no existeix cap corba (${\dot {\theta }}$ deu ser imaginària).
Si $-{\frac {g}{l}}<H<{\frac {g}{l}}$ llavors la corba serà una simple corba tancada quasi circular per H petita i amb forma ovalada quan H s'aproximada al límit superior. Aquestes corbes corresponen al pèndol movent-se de costat a costat.
Si ${\frac {g}{l}}<H$ llavors la corba és oberta, i això correspon al pèndol movent-se sempre en cercles complets.
En aquest sistema la separatriu és la corba que correspon a $H={\frac {g}{l}}$. Separa (d'aquí el nom) l'espai de fases en dues àrees diferents. Dins la separatriu correspon al moviment endavant i enrere, mentre que fora de la separatriu correspon amb el pèndol movent-se contínuament en cercles.

## Enllaços externs

* Separatriu de MathWorld.
# Províncies del Sud

Províncies del Sud fou una divisió administrativa de Nigèria que va existir entre 1914 i 1939, al mateix temps que existien les províncies del Nord.
El 1939 fou dividida en dos regions: Oriental i Occidental que van existir juntament amb la regió del Nord. El 1951 les dues regions i la del Nord van obtenir algunes facultats de govern i el 1954 un ampli autogovern que van mantenir amb la independència de Nigèria el 1960.
Pels seus governants vegeu Regió Oriental de Nigèria.

## Referències

* Wordstatesmen
# Províncies del Turkmenistan

El Turkmenistan està dividit en cinc províncies (welayatlar, en singular welayat): (Balkan, Ahal, Daşoguz, Lebap i Mary) i una ciutat autònoma, Aşgabat.
| Divisió | ISO 3166-2 | Capital | Superfície (km²) | Població (1995) | Mapa |
| Aşgabat | | Aşgabat | | 773.400 (est. 2004) | |
| Ahal | TM-A | Annau | 95.000 | 722.800 | 1 |
| Balkan | TM-B | Balkanabat | 138.000 | 424.700 | 2 |
| Daşoguz | TM-D | Daşoguz | 74.000 | 1.059.800 | 3 |
| Lebap | TM-L | Türkmenabat | 94.000 | 1.034,700 | 4 |
| Mary | TM-M | Mary | 87.000 | 1.146.800 | 5 |
# Províncies històriques de Finlàndia

Les Províncies Històriques (en finlandès, maakunnat o provinssit – singular *maakunta o *provinssi; en suec, landskap) de Finlàndia són un llegat de lq història conjunta del país amb Suècia. Aquestes províncies van deixar de ser una entitat administrativa cap al 1634, quan van ser substituïdes pels comtats, un reforma que es va mantenir fins a 1997, quan van ser substituïdes per les regions actuals. Les províncies es mantenen com una tradició, però avui dia ja no tenen cap funció administrativa.

## Províncies històriques

El primer nom en parèntesi és en finès i el segon el suec:
    Finlàndia Pròpia (Varsinais-Suomi, Egentliga Finland)
    Carèlia (Karjala, Karelen)
    Lapònia (Lappi, Lappland)
    Ostrobòtnia (Pohjanmaa, Österbotten)
    Satakunta (Satakunta, Satakunda)
    Savònia (Savo, Savolax)
    Tavàstia (Häme, Tavastland)
    Uusimaa (Uusimaa, Nyland)
    Åland (Ahvenanmaa, Åland)

## Heràldica

Per al funeral del rei Gustau I de Suècia el 1560 els escuts d'armes de les províncies van ser desplegats junts per primera vegada i molts d'ells van ser atorgats per a aquesta ocasió especial. Després de la separació de Finlàndia i Suècia el 1809, les tradicions dels escuts provincials ha divergit una mica. Finlàndia manté la distinció entre la dignitat comtal i ducal a les corones d'armes de les províncies històriques, mentre que a totes les províncies sueques els escuts duen una corona ducal des de 1884. La divisió de Lapònia exigia també una distinció entre els escuts finlandès i suec.
Durant el regnat del rei Carles IX de Suècia es produïren emigracions de Savonia a la part occidental de Suècia i l'est de Noruega, a la Finnskogen o "bosc finlandès". A aquestes àrees es conservà l'antic dialecte savonià fins que els darrers parlants van morir a la dècada de 1960.
Els Escuts d'Armes de les províncies històriques han servit com a model per als Escuts d'Armes de les noves divisions administratives.

## Enllaços externs

* Províncies de Finlàndia a Flags of the World.
# Jung Yoon-suk

Jung Yoon-suk (nascut el 18 de juliol de 1981) és un artista sud-coreà i director de cinema.

## Vida personal

Nascut el 1981, Jung es va llicenciar en Arts Plàstiques a la Universitat Nacional d'Arts de Corea.

## Filmografia

* Burning Mirage (curtmetratge, 2009) - director
* The Home of Stars (curt documental, 2010) - director
* Dusts (short film, 2011) - director
* Jam Docu KANGJUNG (documental, 2011) - director, editor
* Non-fiction Diary (documental, 2013) - director, productor, editor. Premi Noves Visions No ficció al XLVII Festival Internacional de Cinema Fantàstic de Catalunya
* Bamseom Pirates Seoul Inferno (documental, 2017) - director

## Referències

* ↑ «JUNG Yoon-suk». Korean Film Council. [Consulta: 8 agost 2018].
* ↑ «Jam Docu KangJung». dmzdocs.com. [Consulta: 8 agost 2018].
* ↑ Palmarès de Sitges 2014 a Fotogramas
* ↑ Mudge, James. «Bamseom Pirates Seoul Inferno». easternkicks.com, 08-07-2017. [Consulta: 8 agost 2018].

## Enllaços externs

* Jung Yoon-suk a HanCinema
# Francisco Ramon Valls Luque

Francisco Rafael Valls Luque (Còrdova 1937) és periodista, empresari i dirigent esportiu, va ser fundador i president de la Federació Catalana de Bàdminton.
Va estudiar medicina a la Universitat de Valladolid i va començar a treballar al diari El Norte de Castilla i posteriorment es va graduar a l'Escola Oficial de Periodisme de Madrid, on va obtenir també la diplomatura oficial en Premsa i Literatura Infantil i Juvenil. La seva entrada en el món de l'esport es va produir l'any 1965, quan va començar a col·laborar amb José María Cagigal i Miguel Piernavieja en l'edició de llibres esportius a la Delegación Nacional de Educación Física y Deportes i a la revista Tigo. El 1969 li van encomanar la direcció del Campionat Escolar d'Espanya de tir olímpic, i a partir d'aquell moment va col·laborar assíduament en l'organització de campionats de categories superiors. Va traslladar la seva residència a Barcelona, on el 1980 va liderar els tràmits per a la fundació de la Federació Catalana de Bàdminton, va engegar les primeres activitats esportives amb la finalitat de promocionar i divulgar aquest esport i es va convertir en el president de la seva comissió gestora. Durant aquella època va col·laborar intensament amb el Comitè Espanyol de Bàdminton per aconseguir el reconeixement de la Federació Espanyola. El 1987 va ser elegit president de la Federació Catalana de Bàdminton, càrrec que va ocupar fins al 2007. Durant el seu mandat es van celebrar nombroses competicions d'àmbit català, estatal i internacional. Es van crear vint-i-cinc nous clubs, es van fer nombroses promocions en altres entitats i en centres d'ensenyament, i es van impartir cursos d'entrenadors, àrbitres, estades d'estiu i de perfeccionament en col·laboració amb el CAR de Sant Cugat. Entre altres distincions, se li va concedir el reconeixement com a Llegenda del Bàdminton i la insígnia d'or de la Federació Espanyola d'aquest esport.

## Referències

* ↑ Gallen Utset, Carles. Les Federacions Esportives Catalanes i els seus presidents. Barcelona: UFEC, 2013. ISBN Gi.1233-2013.
# Plana de Fahs

La plana de Fahs és una plana que s'estén a l'entorn de la ciutat d'El Fahs, a la governació de Zaghouan, a Tunísia, en direcció nord-est seguint la vall del Miliana fins a enllaçar amb la plana de Mornag. La llacuna salada o sabkha de Koursia es troba en aquesta plana i és una de les llacunes més al nord de Tunísia; el sòl, per tant, té una salinitat major del que caldria esperar. Té una llargada d'uns 25 km i una amplada de 20 km. El clima és mediterrani amb pluges a la primavera i tardor i sec a l'estiu. El uadis de la zona s'assequen a l'estiu i les napes freàtiques s'exploten intensament. A l'est passa l'aqüeducte de Zaghouan que portava aigua del Djebel Zaghouan, muntanyes que marquen el seu límit oriental. La seva altura està pràcticament sempre per sota dels 80 metres.
# Campabadal

«Campabadal» té aquests significats:
* Jaciment arqueològic de Campabadal
* Albert Campabadal Mas
* Eduard Campabadal Clarós
* Josep Campabadal i Calvet (Balaguer, 1849 - Cartago, Costa Rica, 1905), pianista i compositor català
* Ramon Campabadal i Martí (Barcelona, 1909 - 1993), futbolista dels anys 1920 i 1930
* Fàbrica Benet Campabadal, antiga fàbrica de cintes de seda de Barcelona
# Canal de Còrsega

El Canal de Còrsega és el braç de mar que separa l'illa de Còrsega de l'Illa d'Elba i marca el pas entre la mar de Ligúria i la mar Tirrena i també entre el Tirrè i el mar de Còrsega, abans de la costa nord de Cap Cors, que també marca el límit entre el Mediterrani occidental i el central. Aquest mar, va des de la costa septentrional i oriental del Cap Cors, banya la costa occidental de l'illa d'Elba i comprèn plenament l'illa de Capraia i els esculls de l'Àfrica de l'Arxipèlag Toscà.

## Referències

* ↑ «Geografia d'Europa» (en castellà). Universitat de Barcelona. [Consulta: 6 juny 2021].
* ↑ «Corsica» (en anglès). Encyclopaedia Brittanica. [Consulta: 6 juny 2021].
* ↑ «[http://www.cgedd.developpement-durable.gouv.fr/IMG/pdf/15_12_16_seminaire_mer_870694_medde_cgedd_18_11_16_cle75c264.pdf Séminaire "sécurité en mer et protection de l'environnement marin"]» (pdf). Conseil général de l'environnement et du développement durable, 28-09-2016. [Consulta: 6 juny 2021].
# Canal de Gieselau

El canal de Gieselau és un canal navegable de classe II que connecta el riu Eider inferior navegable amb el canal de Kiel al nucli de Bokelhoop a Oldenbüttel. Té una llargada de 2,81 km i una resclosa per compensar el desnivell entre el canal de Kiel i l'Eider.
El 1938 hi van passar 778 embarcacions i durant la Segona Guerra Mundial servia per vaixells petits de la Kriegsmarine. Avui ja no és gaire important per a la marina comercial. El 2016 l'única resclosa es va tancar, per raó de mancaments tècnics i gastament a l'obra després de més de vuitanta anys. L'administració federal se'n volia desprendre, però cap de les administracions locals volia prendre el risc i el cost de la reparació i gestió. Després de reparacions provisionals, el juny 2016 la resclosa va reobrir. La discussió continua, com que l'administració federal se'n vol desfer al marc de les mesures d'austeritat, i les administracions locals que n'estimen el valor per al turisme fluvial, no tenen els recursos per la seva reparació.

## Referències

* ↑ Jensen, Waldemar. «Der Gieselaukanal». A: Der Nord-Ostsee-Kanal (en alemany). Neumünster: Karl Wachholtz Verlag, 1970, p. 22, 152.
* ↑ «Gieselaukanal» (en alemany). Kanäle in Schleswig-Holstein entdecken. [Consulta: 20 abril 2018].
* ↑ Post, Tilmann «Niemand will marode Gieselau-Schleuse haben» (en alemany). Schleswig-Holsteinische Landeszeitung, 23-01-2016.
* ↑ Meyer-Schilf, Karolina «Gieselau-Schleuse wieder in Betrieb» (en alemany). Yacht online, 06-06-2016. Arxivat de l'original el 2018-04-22 [Consulta: 21 abril 2018].
* ↑ sab/wag «G10: Bündnis für die Gieselau-Schleuse» (en alemany). Schleswig-Holsteinische Landeszeitung, 24-08-2017.
# Cantons de la Guadalupe

Llista dels cantons de Guadalupe classificats per districte:
Basse-Terre
* Cantó de Baie-Mahault, limitat a una comuna :
** Baie-Mahault
* Cantó de Basse-Terre-1, limitat a una comuna :
** Part de Basse-Terre
* Cantó de Basse-Terre-2, limitat a una comuna :
** Part de Basse-Terre
* Cantó de Bouillante, limitat a una comuna :
** Bouillante
* Cantó de Capesterre-Belle-Eau-1, limitat a una comuna :
** Part de Capesterre-Belle-Eau
* Cantó de Capesterre-Belle-Eau-2, limitat a una comuna :
** Part de Capesterre-Belle-Eau
* Cantó de Gourbeyre, limitat a una comuna :
** Gourbeyre
* Cantó de Goyave, que agrupa 2 comunes :
** Goyave
** Part de Petit-Bourg
* Cantó de Petit-Bourg, limitat a una comuna :
** Part de Petit-Bourg
* Cantó de Lamentin, limitat a una comuna:
** Lamentin
* Cantó de Pointe-Noire, limitat a una comuna:
** Pointe-Noire
* Cantó de Saint-Claude, limitat a una comuna :
** Saint-Claude
* Cantó de Sainte-Rose-1, limitat a una comuna :
** Part de Sainte-Rose
* Cantó de Sainte-Rose-2, que agrupa 2 comunes :
** Part de Sainte-Rose
** Deshaies
* Cantó des Saintes, que agrupa 2 comunes :
** Terre-de-Bas
** Terre-de-Haut
* Cantó de Trois-Rivières, que agrupa 2 comunes :
** Trois-Rivières
** Vieux-Fort
* Cantó de Vieux-Habitants, que agrupa 2 comunes :
** Vieux-Habitants
** Baillif
Pointe-à-Pitre
* Cantó de Les Abymes-1, limitat a una comuna :
** Part des Abymes
* Cantó de Les Abymes-2, limitat a una comuna :
** Part de Les Abymes
* Cantó de Les Abymes-3, limitat a una comuna :
** Part de Les Abymes
* Cantó de Les Abymes-4, limitat a una comuna :
** Part de Les Abymes
* Cantó de Les Abymes-5, limitat a una comuna :
** Part de Les Abymes
* Cantó d'Anse-Bertrand, que agrupa 2 comunes :
** Anse-Bertrand
** Port-Louis
* Cantó de Capesterre-de-Marie-Galante, limitat a una comuna :
** Capesterre-de-Marie-Galante
* Cantó de la Désirade, limitat a una comuna :
** La Désirade
* Cantó de Grand-Bourg, limitat a una comuna :
** Grand-Bourg
* Cantó de Le Gosier-1, limitat a una comuna :
** Part du Gosier
* Cantó de Le Gosier-2, limitat a una comuna :
** Part du Le Gosier
* Cantó de Morne-à-l'Eau-1, limitat a una comuna :
** Part de Morne-à-l'Eau
* Cantó de Morne-à-l'Eau-2, limitat a una comuna :
** Part de Morne-à-l'Eau
* Cantó de Le Moule-1, limitat a una comuna :
** Part de Le Moule
* Cantó de Le Moule-2, limitat a una comuna :
** Part de Le Moule
* Cantó de Petit-Canal, limitat a una comuna :
** Petit-Canal
* Cantó de Pointe-à-Pitre-1, limitat a una comuna :
** Part de Pointe-à-Pitre
* Cantó de Pointe-à-Pitre-2, limitat a una comuna :
** Part de Pointe-à-Pitre
* Cantó de Pointe-à-Pitre-3, limitat a una comuna :
** Part de Pointe-à-Pitre
* Cantó de Saint-Louis
** Saint-Louis
* Cantó de Saint-François, limitat a una comuna :
** Saint-François
* Cantó de Sainte-Anne-1, limitat a una comuna :
** Part de Sainte-Anne
* Cantó de Sainte-Anne-2, limitat a una comuna :
** Part de Sainte-Anne
# Can Marines

Can Marines és una possessió mallorquina de Santanyí, delimitada pel partió del terme de Felanitx i l'antiga possessió de cas Senyor, situad al llogaret de Calonge. La possessió era anomenada simplement Calonge pels seus propietaris (els Socies), com el nucli habitat més proper però popularment ha tingut diversos noms, entre ells, el més recent, Can Marines. Aquest darrer nom es deu a un amo que hi visqué a finals del segle xix, Antoni Roig Binimel de s'Horta, de malnom Marines.
La casa principal es troba en bon estat de conservació, té tres plantes amb portal quadrat i balcó. A la planta baixa hi havia un molí de sang per a fer farina i les dependències del pagès, la planta primera hi havia el domicili de l'amo mentre que al segon pis hi havia el graner. A la cantonada esquerra de la façana principal encara es manté una torre de defensa de planta circular i coronada per una cúpula de mitja taronja. Antigament era més alta però fou rebaixada per trobar-se en estat ruinós la seva part superior. A l'altre cantó trobem una escala exterior i creu de pedra a la cantonada. La façana conserva un escut amb data del 1633, possible any de construcció de l'edifici.
La finca a principis del segle XX encara no havia estat parcel·lada i tenia una superfície total d'unes 320 quarterades (227 hectàrees). Fou una de les últimes possessions del municipi en parcel·lar-se, l'any 1921, pel seu aleshores propietari Pere Antoni Socias. La casa i algunes finques resultants de la parcel·lació foren venudes a Joan Grimalt Matemales, amo de la casa en aquells moments i aquestes més endavant, varen passar a ser propietat dels seus fills. Hom creu que Can Marines, Cas Senyor i Cas Vetles de s'Horta, possessions de Santanyí i Felanitx, formaven part d'una mateixa possessió primogènia, dividida per herències.

## Referències

* ↑ Aguiló, Cosme «Toponímia de Santanyí i Ses Salines». Tesi Doctoral. Departament de Filologia Catalana i Lingüística General Universitat de les Illes Balears, 2007.
* ↑ Vallbona, Marc «La possessió de can Marines, Calonge». Sal i Xeixa. Publicació mensual del Terme de Santanyí, 10, Abril 1985.
# Can Marina Planes

Can Marina Planes és una obra del municipi de Sitges (Garraf) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici entre mitgeres de planta baixa i dos pisos. A la planta baixa hi ha una finestra i obertura d'accés de dona a un interessant vestíbul amb porta de fusta motllurada i vidres de colors. Hi ha també esgrafiats a les parets. Al primer pis s'obren dos balcons rectangulars de diferent amplada, amb una barana correguda de ferro. Un únic balcó rectangular, producte d'una poc reeixida intervenció posterior, ocupa el segon pis. L'edifici es corona amb una barana que combina l'obra amb el ferro. Cal esmentar les motllures de llenguatge modernista que decoren el conjunt de la façana. L'arrebossat imita encoixinat.

## Història

El projecte d'aquesta casa és de l'any 1908 i va ser realitzat pel mestre d'obres Gaietà Miret i Reventós. Posteriorment l'edifici va patir una modificació al segon pis, consistent amb la substitució d'una galeria per una obertura rectangular.

## Referències

* 1 2 «Can Marina Planes». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 29 agost 2014].
# Cantó de Montbéliard-Est

El cantó de Montbéliard-Est és un cantó francès del departament del Doubs, situat al districte de Montbéliard. Compta amb un municipi i part del de Montbéliard.

## Municipis

* Bethoncourt
* Montbéliard (part)

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1945-1973 | Ernest Lelache | SFIO, després divers gauche |
| 1973-1985 | M. Hélias | PS |
| 1985-1992 | Gérard Kuster | RPR |
| 1992-1998 | Monique Rousseau | RPR |
| 1998-2011 | Jacques Hélias | PS |
| 2011- | Marie-Noëlle Biguinet | UMP |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||
# Cantó de Montceau-les-Mines-Sud

El cantó de Montceau-les-Mines-Sud és un cantó francès del departament de Saona i Loira, situat al districte de Chalon-sur-Saône. Té 1 municipis i part del de Montceau-les-Mines.

## Municipis

* Montceau-les-Mines
* Saint-Vallier

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1973-2001 | André Faivre | PCF |
| 2001- | Alain Philibert | PCF |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||