OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Àvaris

Àvaris fou una ciutat de l'antic Egipte, que va arribar a ser capital de l'imperi durant el període dels hicsos (segon període intermedi).
Fou construïda sobre un petit poble ja existent durant l'Imperi mitjà, i fou engrandida i fortificada pels hicsos. Estàtues de la reina Sobeknefru, darrera governant de la dinastia XII i del rei Harnedjheriotef (Hetepibre) de la dinastia XIII, s'han trobar a la ciutat i de les troballes arqueològiques es pensa que fou sota aquesta darrera dinastia quan fou colonitzada per emigrants asiàtics (hicsos) i de la zona de la mar Egea. La ciutat fou capital durant tot el període hikse fins que fou conquerida pel faraó Amosis I, fundador de la dinastia XVIII, poc abans de la definitiva expulsió dels hicsos d'Egipte; durant aquesta darrera dinastia, es va construir a la ciutat un palau reial, que encara existia en temps d'Amenhotep III i potser en temps de Ramsès II. Tot i així, es creu que la ciutat fou gairebé abandonada, si bé fou repoblada durant la dinastia XIX, quan fou anomenada Pi-Ramsès (Pi-Ramses Aa-najtu = Domini de Ramsès, gran en victòries), en honor del faraó Ramsès II, que la va erigir com la seva nova capital (segle xiii aC) i la va dividir en quatre parts, cadascuna dedicada a un déu: Ammó, Buto (Uadjet), Set i Astarte; fou residència reial i capital administrativa. Va romandre capital durant la resta de la dinastia XIX i la dinastia XX, quan el poder egipci va entrar en crisi. La Dinastia XXI va traslladar la capital a Tanis, al nord-oest d'Àvaris, la qual va entrar en decadència; molts monuments foren traslladats d'Àvaris a Tanis.
La seva ubicació més probable correspondria a Tell al-Daba, al nord-est del delta del Nil, estesa a Qantir durant les dinasties XIX, XX i XXI. S'ha trobat allí un temple hikse (a la part occidental, a Ezbet Helmi), amb objectes de diverses zones de la mar Egea, i pintures murals minoiques, que podrien ser fins i tot anteriors a les de Cnossos. En una tomba a l'oest del temple, s'han trobat alguns objectes com ara espases de coure. La ciutat ha estat excavada per un equip austríac dirigit per Manfred Bietak, que ha trobat els fonaments de palaus, temples, arsenals, magatzems i tombes, i ha comprovat que la ciutat, durant el període de la seva capitalitat amb les dinasties XX i XXI, va tenir uns 10 km², cosa que la fa una de les més grans de l'Antic Egipte.
En les fonts jueves, apareix amb el nom de Ramesès (hebreu רַעְמְסֵס), i és esmentada quatre cops en la Bíblia: al Gènesi (47:11), a l'Èxode (1:11) i al Llibre dels Nombres (33:3 i 33:5) com a sinònim de la Terra de Goshen. La ciutat de Josep correspondria, probablement, a Pi-Ramsès, és a dir, essencialment la moderna Qantir, prop de Tell al-Daba.
# Francesc Godoy Contreras

Francesc Godoy Contreras (Barcelona, 17 de desembre de 1986) més conegut com a Cesc Godoy, o Tiburón Godoy, és un triatleta professional català. És campió d'Espanya a totes les categories, tercer al Rànquing Europeu 2016 i campió del triatló de Zarautz.

## Enllaços externs

* http://www.triatlonweb.es/triatletas/articulo/francesc-godoy-campeon-triatlon-zarautz-2017-test-reportaje
* http://triatlon.org/triweb/index.php/2017/09/10/cesc-godoy-campeon-de-espana-y-del-gran-premio-de-espana-herbalife-de-triatlon/ Arxivat 2017-09-12 a Wayback Machine.
* http://www.triatlonchannel.com/2017/09/10/cesc-godoy-vence-el-campeonato-de-espana-de-triatlon/
# MFE

MFE té els següents significats:
* Movimiento Falangista de España, partit polític d'Espanya
* MFE - MediaForEurope, empresa italiana activa en l'àmbit dels mitjans de comunicació i la comunicació
* Moviment Federalista Europeu, moviment polític federalista d'àmbit europeu
# Hassiba Boulmerka

Hassiba Boulmerka (àrab: حسيبة بولمرقة, Ḥasība Būlmarqa) (Constantina, Algèria, 10 de juliol de 1968) és una atleta algeriana, actualment retirada, especialitzada en curses de distàncies de mig fons.
Començà corrent de ben petita especialitzant-se en els 800 i 1.500 metres. Després d'aconseguir triomfar en els campionats regionals i nacionals, però sense experiència en competicions internacionals, participà en els Jocs Olímpics d'Estiu de 1988 realitzats a la ciutat de Seül sent eliminada en les rondes prèvies dels 800 i 1.500 metres. El 1991, però, aconseguir guanyar els 800 metres a la Golden Gala de Roma. Un mes després aconseguí la victòria en la prova dels 1.500 metres al Campionat del Món d'Atletisme disputats a Tòquio, convertint-se en la primera dona africana que aconseguia un títol atlètic mundial. Des d'aquell moment, Boulmerka patí els atacs dels grups fonamentalistes islàmics, criticant que ensenyava massa el seu cos al córrer. Per aquest motiu, hagué de traslladar-se a Europa per entrenar. Sent la favorita per aconseguir la medalla d'or als Jocs Olímpics de Barcelona l'any 1992 no defraudà les expectatives, sent la primera medalla d'or per Algèria en unes Olimpíades.
Les seves temporades posteriors no feren tant satisfactòries, aconseguint ser tan sols tercera en el Campionat del Món de 1993 celebrat a Stuttgart. El 1995 però aconseguí novament al victòria al Campionat del Món celebrat a Göteborg, sense haver guanyat anteriorment cap carrera del calendari atlètic internacional. Aquell mateix any fou guardonada amb el Premi Príncep d'Astúries dels Esports pels seus valors esportius i humans. Després d'una lesió soferta durant les semifinals a les Olimpíades d'Atlanta l'any 1996, decidí retirar-se de l'atletisme el 1997. Actualment és membre el Comitè Olímpic Internacional en representació dels atletes.

## Referències

* ↑ «Hassiba Boulmerka | Algerian athlete» (en anglès). Encyclopædia Britannica. [Consulta: 11 juliol 2021].

## Enllaços externs

* Fundació Príncep d'Astúries, Príncep d'Astúries dels Esports 1995 Arxivat 2010-03-23 a Wayback Machine. (castellà)
# Paul Otlet

Paul Marie Ghislain Otlet (Brussel·les, 23 d'agost de 1868 — 10 de desembre de 1944) fou, juntament amb Henri La Fontaine, el creador de la Classificació Decimal Universal o CDU. És considerat el pare de la ciència de la informació, que ell anomenava “documentació”.

## Joventut, estudis i carrera

Paul Otlet va ser el fill petit en el si de la família que formaven els seus germans i els seus pares, Édouard i Maria Otlet (el nom de soltera de la qual era Van Mons). Maria va morir el 1871 amb només 24 anys, i va ser el pare de Paul qui es va encarregar de la seva educació fins que va complir onze anys, quan va ingressar en una escola jesuïta de París; la família s'havia mudat a París com a conseqüència dels afers de negocis del pare de Paul. Paul Otlet va cursar els estudis universitaris a Lovaina, París i Brussel·les, fins que finalment es graduà com a advocat el 1890.

## El Mundaneum

El 1910, Paul Otlet i Henri La Fontaine van idear el “Palau Mundial”, un projecte ambiciós en què els dos advocats belgues van intentar classificar tot el coneixement existent al món mitjançant la Classificació Decimal Universal. Així, el 1919, després de l'acabament de la Primera Guerra Mundial, el govern belga els va cedir l'espai per la construcció del seu projecte. El 1924 Otlet va rebatejar l'edifici amb el nom pel qual és més conegut, Mundaneum.
La ubicació inicial del Mundaneum era al Palais du Cinquantenaire de Brussel·les; el 1930, però, va ser remodelat i traslladat a Mons, Valònia. Otlet tenia la certesa que algun dia la informació seria accessible a tothom que la necessités; el Mundaneum va ser l'encarnació d'aquest ideal.
Amb la documentació i la informació que Otlet i La Fontaine anaven afegint al seu repositori (anomenat Universal Bibliographic Repertory), el 1924 van arribar a emmagatzemar 13 milions de fitxes indexades; el 1934, la xifra havia augmentat fins als 15 milions. Aquest enorme nombre de fitxes estava indexat d'acord amb la Classificació Decimal Universal, i s'hi trobaven articles de diaris, imatges, cartes, reportatges, etc. separats en diferents habitacions.
El 1934, el govern belga decideix clausurar el Mundaneum, malgrat les protestes d'Otlet. El 1940 Bèlgica és envaïda per Alemanya i els oficials alemanys obliguen a Otlet a cedir al Tercer Reich la documentació del Mundaneum i a traslladar el mateix local a un altre lloc. Molta de la documentació acumulada per Otlet i La Fontaine va ser destruïda en la tramesa d'aquesta als oficials del Tercer Reich pels mateixos oficials. Els creadors del Mundaneum van traslladar-lo al Leopold Park i van reconstruir-lo tan bé com van poder.
El Mundaneum va ser traslladat de nou a Mons el 1972. Actualment acull els arxius d'Otlet i un petit museu en honor seu.

## Referències

* ↑ Wright, Alex. Cataloging the world: Paul Otlet and the birth of the information age. Oxford ; New York: Oxford University Press, 2014, p. 360. ISBN 9780199931415.
# L'escriptor d'un país sense llibreries

L'escriptor d'un país sense libreries (2019) és una pel·lícula catalana per Marc Serena i protagonitzada per l'escriptor Juan Tomás Ávila Laurel. S'ha estrenat a diversos festivals de cinema com Seminci Valladolid, L'Alternativa Barcelona, Rizoma Madrid i Gollut Ribes de Freser, on va guanyar dos premis.

## Argument

Guinea Equatorial es va independitzar d'Espanya fa 51 anys i ara s'ha convertit en un dels països més aïllats d'Àfrica, sotmès a una de les dictadures més longeves del món, la de Teodoro Obiang, un militar format a l'Acadèmia de Saragossa. Hi entrem acompanyats de l'escriptor més traduït del país, Juan Tomás Ávila Laurel, que des del 2011 viu refugiat a Sant Cugat del Vallès. A través dels seus llibres ens endinsem en un racó de l'Àfrica on s'hi troben algunes de les víctimes més invisibles del franquisme i que, encara ara, pateix les conseqüències de dos segles de dominació colonial.

## Referències

* ↑ «‘L'escriptor d'un país sense llibreries'», 01-12-2019. [Consulta: 5 setembre 2020].
# Els déus inaccessibles

Els déus inaccessibles és una novel·la de Miquel Àngel Riera Nadal publicada el 1987.
Narra l'amor clandestí d'un capellà rural per un jovenet a través de la col·lisió entre el jurament religiós i la força de la passió. el personatge idealitza falsejant una simple passió sexual. Des de la sincera intimitat del diari el protagonista descriu l'experiència de l'enamorament amb l'atractiu tens i inquietat del desig no correspost. El personatge fa de l'amor un refugi aliè a la realitat. La tècnica utilitzada destaca per una prosa llatinitxada amb un tempo molt lent i reflexions en espiral més ornamentals que profundes.
S'ha dit que el to reflexiu de la novel·la aproxima l'autor a Thomas Mann, Miguel de Unamuno, Marcel Proust i Marguerite Yourcenar.
Va ser premi Nacional de la Literatura Catalana de la Generalitat.

## Referències

* ↑ «Els déus inaccessibles». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Ramon Pla. Sammlung. L'Abadia de Montserrat, 2001, p. 108–. ISBN 978-84-8415-248-4.
* ↑ Misericòrdia Anglès i Cervelló; Josep Temporal i Oleart; Margarita Mauri Álvarez Ètica i literatura catalana Una aproximació pràctica a conceptes morals a través de la literatura.. Edicions Universitat Barcelona, 15 febrer 2007, p. 29–. ISBN 978-84-475-3061-8.
* ↑ Margalida Pons; Caterina Sureda (Des)aïllats: narrativa contemporània i insularitat a les Illes Balears. L'Abadia de Montserrat, 2004, p. 82–. ISBN 978-84-8415-652-9.
# Santa Coloma de Marata

Santa Coloma és una església parroquial al veïnat de Marata (Vallès Oriental) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.
L'església apareix per primer cop documentada al cartulari de Sant Cugat a partir del 1002, apareixent també l'any 1089 en el "Libri Antiquitatum" del Bisbat de Barcelona. Per altra part, hi ha moltes referències documentals de les reformes realitzades sobretot en les visites pastorals. Són especialment complertes les descripcions de V.P. de l'any 1889 i la que fa Antoni Gallardo l'any 1936. L'església actual correspon a l'estil romànic rural del segle xi, de forma que conserva la planta originària, d'època romànica, així com l'absis i trossos de parament i campanar. Les capelles es van afegir els segles XVII i XVIII, la qual cosa es troba constatada en moltes de les visites pastorals realitzades en aquest període. Actualment s'ha restaurat la portada i l'interior. Està dedicada a santa Coloma de Sens i té diversos Goigs dedicats, alguns de molt antics.
L'església pertany al primer romànic rural, de darreries del segle xi. S'aprecia una nau única amb volta de canó en dos plans desiguals, més baix l'anterior al presbiteri, i en arcs de mig punt a cada tram. L'absis és rodó, cobert amb volta de mitja taronja i l'altar és de pedra. Més tard el temple s'amplià obrint-se-li quatre capelles laterals dels segles xvi i xvii, dues a cada costat, cobertes amb volta d'aresta que es recolza sobre pilastres.
La part exterior és fonamentalment de pedra picada. L'absis presenta tres bandes d'arqueria llombarda i un finestral esqueixat d'arc de mig punt. Al la façana hi ha un arc senzill, de carreu, de mig punt amb una obertura en forma de creu grega, a la part superior. A la part del campanar, la façana està coronada per una torre, que degué ser espadanya. Té dos buits per a les campanes, d'arc de mig punt, a més d'un altre a la dreta.

## Referències

* 1 2 3 «Santa Coloma de Marata». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 3 setembre 2015].
* ↑ «Goigs a santa Coloma de La Marata». [Consulta: 2023].

## Bibliografia

* Cantarell, Cinta; Barbany, Carme «Apunts per a l'estudi de l'arquitectura romànica al Vallès». Lauro: revista del Museu de Granollers, 01-01-1992, pàg. 16–16. ISSN: 2385-5045.
# Àïxa (nom)

Àïxa és un nom femení àrab (àrab: عائشة, ʿĀʾixa) que literalment significa ‘viva’. Si bé Àïxa és la transcripció normativa en català del nom en àrab clàssic, també se'l pot trobar transcrit Aixa, Aisha, Aysha, A'isha, Aïcha. Com que una de les esposes del profeta Muhàmmad es deia Àïxa bint Abi-Bakr, aquest nom també el duen moltes musulmanes no arabòfones que l'han adaptat a les característiques fòniques i gràfiques de la seva llengua: albanès: Aisha; bosnià: Aiša; català medieval: Aixa i Ayça; indonesi: Aisyah; malai: Aisyah; suahili: Aisha; turc: Ayşe; en diverses llengües africanes subsaharianes occidentals: Aissatou o Aissatu.
Vegeu aquí personatges i llocs que duen aquest nom.

## Referències

* ↑ Castells Criballes, Margarida; Cinca Pinós, Dolors. Diccionari Àrab-Català. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 2007, p. s.v. «عاش». ISBN 978-84-412-1546-7.
* ↑ Corriente, Federico. Diccionario árabe-español. Madrid: Instituto Hispano-Árabe de Cultura, 1977, p. s.v. "عاش". ISBN 8460008428.
* ↑ Cortés, Julio. Diccionario de árabe culto moderno: Árabe-español. Madrid: Gredos, 1996, p. s.v. "عاش" (Biblioteca Románica Hispánica). ISBN 8424917944.
* ↑ Vegeu aquí les normes de transcripció simplificada dels mots àrabs.
* ↑ Excepte en el cas de personalitats àrabs contemporànies que hagin usat personalment transcripcions específiques i singulars del seu nom, es recomana, sobretot per als personatges històrics, emprar sempre la forma catalana normativa.
# Esther Llorenç Rodríguez

Esther Llorenç Rodríguez (Figueres, 26 de desembre de 1962) és una activista antifranquista catalana, filla d'Aïda Lorenzo Rosa.
Al mes d'haver nascut a Figueres tornà a París amb la seva mare, d'on no tornaria a Catalunya fins al 1999. És la portaveu i secretària de l'Associació de Familiars de Represaliats pel Franquisme, associació que ambdues fundaren el 2003. Treballa per agrupar famílies catalanes que van perdre algun dels seus membres durant els afusellaments franquistes i per aconseguir l'anul·lació oficial de tots aquests consells de guerra.
Amb la seva mare ha publicat una dotzena de llibres. Durant anys ambdues han recopila la llista de gironins executats durant el franquisme, principalment de Palamós, Tortellà, Bonmatí i Sant Joan de les Abadesses, i en 2015 publicaren Morts per la República Catalana, que transcriu consells de guerra i documentació de la repressió franquista.

## Obres (escrites amb Aïda Lorenzo Rosa)

* Dones republicanes (2006)
* Hores de vetlla. Testimonis de 35 represaliats pel franquisme (2005)
* Republicans represaliats pel franquisme (2007)
* La causa contra l'AFARE i altres judicis (2008)
* República, Guerra Civil, repressió franquista (2009)
* El Sumari Del President Companys i altres causes
* L'afusellament de Josep Fàbrega i Pou, Diputat del Parlament de Catalunya i altres judicis (2009)
* Oblidats de tots : Guàrdies Civils i carrabiners lleials a la República: relació de Guàrdies Civils i carrabiners afusellats a les comarques de Girona i a Catalunya (2009)
* Vides immolades pel franquisme (2012)
* Memòria perduda (2012)
* Morts per la República Catalana (2015)

## Referències

* ↑ AÏDA LORENZO I ESTHER LLORENÇ: “Volem obrir les fosses comunes abans no es perdi la memòria d'on són els afusellats” ara.cat, 13 de febrer de 2015
* ↑ Aida Lorenzo i Esther Llorenç publiquen Morts per la República Catalana, emporda.info, 26 de març de 2015

## Enllaços externs

* Aïda Lorenzo i Esther Llorenç a todostuslibros.com
# Lynx lynx sardiniae

Lynx lynx sardiniae és una subespècie extinta de linx nòrdic que visqué a l'illa italiana de Sardenya. El 1908, Pasquale Mola descrigué un linx de Nuoro (Sardenya) com a Lynx sardiniae. La seva longitud era d'un metre, tenia una alçada de 35 centímetres i una cua de 33 centímetres. Les galtes tenien bigotis distintius i tenia flocs a les orelles. L'esquena era de color vermellós amb el dors formant gairebé una banda. Els costats eren de color gris vermellós, i el cap, el coll, l'espatlla, i els flancs tenien taques de color marró vermellós o marró grisenc. Les potes tenien ratlles transversals, i la cua tenia tres anells i la punta de color negre. Aquesta subespècie també tenia dues ratlles negres, una a cada costat del cap, que començaven a la boca i passaven prop de l'ull, acabant a cada costat del coll. Les orelles eren de color vermellós per dintre i amb tendència a ser de color negre per fora. Les parts inferiors i la part interna de les potes eren de color blanc brut amb un tint vermellós. Competia pel menjar amb Cynotherium sardous, un cànid extint.

## Referències

* ↑ Miller, G. S. Catalogue of the Mammals of Western Europe (Europe exclusive of Russia) in the collection of the British Museum (en anglès). Trustees of the British Museum (Natural History) London., 1912.
# Hassi Messaoud

Hassi Messaoud (àrab: حاسي مسعود, Ḥāsī Masʿūd) és una ciutat de la província o wilaya d'Ouargla, al sud-est d'Algèria. S'hi va descobrir petroli l'any 1956 i des d'aleshores la ciutat va créixer ràpidament. És la seu de les refineries més importants d'Algèria. Té uns 60.000 habitants, sense comptar els que viuen en les bases petrolíferes.

## Història

Messaoud Rouabeh, nascut el 1875, era fill d'El Hadj Rabah de la tribu àrab de Chaanba. Va excavar diversos pous d'aigua fins que en una ocasió va trobar petroli.

## Infraestructures

La ciutat té diverses zones: Les 1850 villas, Le Boulevard, Ciutat Aissat Idir, El-Heicha, Les 136, Batima Hamra, Ciutat AADL, Les 200. Té unes cinc oficines de correus, 3 comissaries, 8 farmàcies, 4 clíniques, un hospital, cinc mesquites, mercats, escoles i un poliesportiu.
Té l'aeroport Oued Irara - Krim Belkacem que la connecta amb diverses ciutats europees

## Clima

Té clima desèrtic càlid. De maig a setembre les temperatures màximes oscil·len entre els 30 i els 50 °C i les mínimes entre 15 i 27 °C. L'hivern és més fresc, d'octubre a abril les màximes varien entre 17 i 30 i les mínimes entre 5 i 15 °C. La pluviometria és insignificant. Les tempestes de sorra són comunes de marça a juny i duren de sis hores a quatre dies.

## Atacs contra dones

L'any 2010 Amnistia Internacional informà que hi havia hagut atacs a Hassi Messaoud contra dones solteres pel fet de viure soles i ser econòmicament independents."

## Referències

* ↑ http://www.climate-charts.com/Locations/a/AL60581.php Arxivat 2011-10-16 a Wayback Machine.
* 1 2 «Algerian authorities must investigate and stop attacks against women». Amnesty International. Arxivat de l'original el 3 de setembre 2011. [Consulta: 13 agost 2011].
# Periandre d'Ambràcia

Periandre (en llatí Periander, en grec antic Περίανδρος) fou tirà d'Ambràcia a la segona meitat del segle VII aC.
Era contemporani de Periandre de Corint amb el que estava emparentat, ja que era fill de Gorge, un fill o germà de Cípsel (el pare de Periandre de Corint). L'establiment del seu poder va ser deguda amb seguretat a la política dels cipsèlides d'expansió cap a la costa de la mar Jònica. Periandre va ser enderrocat pel poble a la mort del seu parent de Corint el 585 aC, segons Aristòtil, en una revolta provocada per un insult a un dels seus favorits.

## Referències

* ↑ 2.Periander a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. III Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 191
# La Font d'Ou

La Font d'Ou és un paratge del terme municipal de Conca de Dalt, a l'antic terme de Toralla i Serradell, al Pallars Jussà, en territori del poble de Toralla.
Està situat al sud-oest del poble de Rivert, a la dreta de la llaueta de Font d'Ou. És al nord-oest de la partida d'Escauberes, al nord-est de les Planasses, a ponent de lo Balessar, al sud del Seix Curt i al sud-est de Figuerols. Conté la Font d'Ou en el seu extrem nord-occidental i la Cabana de la Font d'Ou a la part nord.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya; cal fer dos passos d'aproximació
# Émile Ignat

Émile Ignat (Coye-la-Forêt, 21 de març de 1909 - Clichy-la-Garenne, 28 de juny de 1981) va ser un ciclista francès, que fou professional del 1932 al 1951.

## Palmarès

* 1936
** 1r a la Paris-Caen
** 1r als Sis dies de Chicago (amb Émile Diot)
* 1937
** 1r als Sis dies de Chicago (amb Émile Diot)
* 1941
** 1r al Premi Dupré-Lapize (amb Jean Goujon)
* 1944
** 1r al Premi Dupré-Lapize (amb Robert Chapatte)
* 1946
** 1r als Sis dies de Buenos Aires (amb Gilbert Doré)

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a museociclismo.it
* Fitxa a cyclebase.nl
# Esther Manito

Esther Manito (Saffron Walden) és una còmica anglolibanesa multipremiada.
De mare anglesa i pare libanès, va néixer a Saffron Walden, al comtat d'Essex. Va estudiar Ciències Polítiques a la Universitat Metropolitana de Londres i més tard, un màster en comunicació.
Manito va començar a fer monòlegs vers el 2016, després d'un curs d'escriptura de sis setmanes a la Camden Comedy School de Londres. Va ser la primera dona humorista a actuar a Òpera de Dubai, i va arribar a finalista regional als Funny Women Awards el 2017 i en general al Premi de Cultura del Centre Àrab Britànic l'any 2019.
Va debutar a l'Edinburgh Fringe amb el programa Crusade el 2019. El segon programa de llarga durada que va fer, #notallmen, va guanyar el reconeixement de millor espectacle al Leicester Comedy Festival del 2021. També va interpretar #notallmen a l'Edinburgh Fringe mateix el 2022. Va debutar al Live at the Apollo el desembre del 2021. Ha aparegut en pòdcasts com Evil Genius amb Russell Kane, i Parenting Hell amb Josh Widdicombe i Rob Beckett.
Esther Manito resideix a Essex amb el seu pare, el seu marit anglès i els dos fills que tenen en comú.

## Referències

* 1 2 3 Dessau, Bruce. «Esther Manito review: Woman on the verge of a breakthrough» (en anglès). Evening Standard, 29-10-2021. [Consulta: 26 agost 2022].
* 1 2 3 «Stand-up comedian Esther Manito: ‘Arab culture is misrepresented’» (en anglès). Arab News, 30-09-2019. [Consulta: 26 agost 2022].
* ↑ «The best theatre to stream this month: Edinburgh fringe, Jane Eyre and more» (en anglès). the Guardian, 31-07-2022. [Consulta: 26 agost 2022].
* ↑ «BBC Two - Live at the Apollo, Series 16, Episode 6» (en anglès britànic). BBC. [Consulta: 26 agost 2022].
* ↑ «BBC Sounds - Evil Genius with Russell Kane, Genghis Khan» (en anglès britànic). BBC. [Consulta: 26 agost 2022].
* ↑ [Consulta: 26 agost 2022].