OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Gai Sext Juli Cèsar

Gai Sext Juli Cèsar (en llatí Caius Sextus Julius Caesar) va ser un magistrat romà. Formava part de la família dels Cèsar, una branca de la gens Júlia. Era net (o potser fill) de Sext Juli Cèsar (cònsol 91 aC), l'oncle de Juli Cèsar el dictador.
L'any 58 o 57 aC va ser nomenat flamen quirinalis pel seu cosí que era en aquell moment pontífex màxim, per mostrar la devoció de la família Júlia per Quirí. Cèsar, després, el va nomenar governador de Síria breument l'any 53 aC a la mort de Marc Licini Cras Dives I el triumvir a Carres. Apià diu que l'any 47 aC era molt jove. El 49 aC era amb Cèsar a l'exèrcit a Hispània com a tribú militar i va ser enviat com ambaixador a Terenci Varró. Al final de la guerra alexandrina (47 aC) va ser nomenat altre cop governador de Síria on va morir a l'any següent a mans dels seus propis soldats a instigació de Quint Cecili Bas, revoltat contra el dictador.
Luciano Canfora diu que des de la batalla de Farsàlia fins a la mort de Gai Sext, Cèsar va designar el seu cosí com a hereu.

## Referències

* ↑ Smith, William (editor). Dictionary of Greek and Roman biography and mythology. Vol. I. Londres: Walton and Maberly, 1841, p. 539.
* ↑ Canfora, Luciano. Giulio Cesare, il dittatore democratico. Milano: MondadoriLaterza, 2010, p. 268.
# Apió (desambiguació)

Apió és el nom dels següents personatges:
* Apió Plistonices, gramàtic de l'Egipte romà al segle i
** Contra Apió, invectiva de Flavi Josep contra Apió
* Estrategi Apió, jurista romà d'Orient del segle vi
* La família Apió, una família de terratinents egipcis a l'Alt i el Mitjà Egipte, de la qual formà part l'anterior personatge
* Ptolemeu Apió, rei de Cirene (104-96 aC)
# BTI

BTI té els següents significats:
* Bloc de Camperols i Intel·lectuals (del seu nom en romanès Blocul Țăranilor și Intelectualilor), coalició electoral històrica de Moldàvia
* Índex de Transformació Bertelsmann (del seu nom en anglès Bertelsmann Transformation Index), estudi internacional sobre la qualitat del govern en països en desenvolupament
* Bacillus thuringiensis israelensis, serotipus del bacteri Bacillus thuringiensis usat com a insecticida
* BTI també és el codi OACI d'AirBaltic, aerolínia de Letònia
# Ielovka (Primórie)

* Per a altres significats, vegeu «Ielovka».
Ielovka (en rus: Еловка) és un poble del krai de Primórie, a l'Extrem Orient de Rússia, que en el cens del 2010 tenia 228 habitants.
# Gran Premi de Lugano (contrarellotge)

El Gran Premi de Lugano és una antiga cursa ciclista que es disputava sota la modalitat de contrarellotge individual a Lugano, Suïssa. Es disputà entre 1950 i 1979, sent Jacques Anquetil, amb set victòries, el ciclista que més vegades la guanyà.
El 1981 fou reemplaçada per una nova cursa, amb el mateix nom, però en línia.

## Palmarès

| Any | Vencedor | Segon | Tercer |
| 1950 | Ferdi Kübler | Fausto Coppi | Hugo Koblet |
| 1951 | Fausto Coppi | Hugo Koblet | Ferdi Kübler |
| 1952 | Fausto Coppi | Giancarlo Astrua | Louison Bobet |
| 1953 | Jacques Anquetil | Pasquale Fornara | Ferdi Kübler |
| 1954 | Jacques Anquetil | Pasquale Fornara | Isaac Vitré |
| 1955 | Rolf Graf | Aldo Moser | Jean Brankart |
| 1956 | Fausto Coppi | Rolf Graf | Albert Bouvet |
| 1957 | Ercole Baldini | Aldo Moser | Fausto Coppi |
| 1958 | Jacques Anquetil | Gérard Saint | Gilbert Desmet |
| 1959 | Jacques Anquetil | Ercole Baldini | Alcide Vaucher |
| 1960 | Jacques Anquetil | Gilbert Desmet | Ercole Baldini |
| 1961 | Jacques Anquetil | Rolf Graf | Jan Hugens |
| 1962 | Rolf Graf | Ercole Baldini | Ferdinand Bracke |
| 1963 | Raymond Poulidor | Ferdinand Bracke | Jean-Claude Lebaube |
| 1964 | Ferdinand Bracke | Gianni Motta | Rudi Altig |
| 1965 | Jacques Anquetil | Gianni Motta | Robert Hagmann |
| 1966 | Vittorio Adorni | Felice Gimondi | Jacques Anquetil |
| 1967 | Felice Gimondi | Bernard Guyot | Robert Hagmann |
| 1968 | Eddy Merckx | Felice Gimondi | Rudi Altig |
| 1969 | Rudi Altig | Ole Ritter | Herman Van Springel |
| 1970 | Ole Ritter | Gösta Pettersson | Tomas Pettersson |
| 1971 | Luis Ocaña | Gösta Pettersson | Herman Van Springel |
| 1972 | Felice Gimondi | Roger Swerts | Ole Ritter |
| 1973 | no disputat | no disputat | no disputat |
| 1974 | Ole Ritter | Francesco Moser | Roger De Vlaeminck |
| 1975 | Roy Schuiten | Francesco Moser | Freddy Maertens |
| 1976-77 | no disputat | no disputat | no disputat |
| 1978 | Joop Zoetemelk | Francesco Moser | Bernt Johansson |
| 1979 | Michel Laurent | Josef Fuchs | Daniel Gisiger |

## Referències

* Palmarès a memoire-du-cyclisme.eu (francès)
# Bilice

Bilice és un poble de Croàcia situat al comtat de Šibenik-Knin, a Dalmàcia.
# La clemenza di Tito (desambiguació)

La clemenza di Tito és un libretto d'òpera de Metastasio que va completar l'any 1734.

## Composicions basades en aquest llibret de Metastasio

* La clemenza di Tito (Caldara) 1734 - l'obra original per la qual es va elaborar el llibret.
* La clemenza di Tito (Gluck), òpera de Christoph Willibald Gluck (estrenada el 1752)
* La clemenza di Tito (Mysliveček), òpera de Josef Mysliveček (estrenada el 1774)
* La clemenza di Tito, òpera de Wolfgang Amadeus Mozart (composta i estrenada el 1791)
* Exercicis de composició sobre "Serbate, o Dei custodi" de Franz Schubert, D 35 (1812); el text agafat de l'Acte I, escena 5.
# Gai Sexti Calví

* Per a altres significats, vegeu «Gai Sexti Calví (orador)».
Gai Sexti Calví (llatí: Gaius Sextius Calvinus) va ser un magistrat romà del segle ii aC. Formava part de la gens Sèxtia, una gens romana d'origen plebeu.
Va ser elegit cònsol l'any 124 aC. El 123 aC va rebre l'administració de la Gàl·lia i va fer la guerra als sal·luvis, als que va derrotar i va fundar Aquae Sextiae.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Londres: Walton and Maberly, 1841, p. 585.
# Aplastodiscus albofrenatus

Aplastodiscus albofrenatus és una espècie de granota que viu al Brasil.
Està amenaçada d'extinció per la pèrdua del seu hàbitat natural.

## Referències

* Telles, A.M. & Gonçalves da Cruz, C.A. 2004. Aplastodiscus albofrenatus. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 9 de gener de 2008.
# Tots besaven la núvia

Tots besaven la núvia (títol original: They All Kissed the Bride) és una comèdia screwball estatunidenca de 1942 dirigida per Alexander Hall i protagonitzada per Joan Crawford i Melvyn Douglas. Està doblada al català.
Crawford va assumir el paper principal després que Carole Lombard morís en un accident d'avió a principis de 1942. Crawford va donar tota la seva paga per aquesta pel·lícula a la Creu Roja Americana.

## Argument

Un executiu d'una empresa de camions s'enamora d'una noia.

## Repartiment

* Joan Crawford com Margaret "M.J." Drew
* Melvyn Douglas com Michael Holmes
* Roland Young com Marsh
* Billie Burke com Mrs. Drew
* Allen Jenkins com Johnny Johnson
* Andrew Tombes com Crane
* Helen Parrish com Vivian Drew
* Emory Parnell com Mahoney
* Mary Treen com Susie Johnson
* Nydia Westman com secretaria
* Ivan F. Simpson com Dr. Cassell
* Edward Gargan com policia

## Producció

They All Kissed the Bride estava pensada per ser protagonitzada per Carole Lombard, en una pel·lícula de seguiment de l'èxit Ser o no ser. No obstant això, Lombard va morir en un accident d'avió el 1942 després de sortir de Las Vegas quan tornava d'una gira de venda de bons. Louis B. Mayer de la MGM va acceptar cedir Crawford a Columbia, on el productor Edward Kaufman va haver de reelaborar el guió per adaptar-se a l'estil de comèdia de Crawford. De fet, Mayer poques vegades cedia estrelles de la talla de Crawford, no volia que altres estudis es beneficiïn de la màquina de fer estrelles de MGM. Crawford va insistir que Melvyn Douglas (amb qui havia aparegut a The Shining Hour de 1938 i A Woman's Face de 1941) formés parella amb ella.

## Referències

* ↑ «Tots besaven la núvia». esadir.cat. [Consulta: 30 gener 2024].
* 1 2 "They All Kissed the Bride". Turner Classic Movies. Retrieved January 23, 2014.
# Tartan (esports)

El tartan és un material sintètic aglomerant de consistència elàstica amb el que es construeixen les pistes d'atletisme i altres espais esportius. Fabricat principal amb poliuretà facilita l'absorció de l'impacte de la petjada de l'atleta provocant menys sofriment a les articulacions d'aquests, és antilliscant i afavoreix poder córrer més ràpidament.
Aquest material és resistent a la intempèrie i a tota mena de clima, i no necessita molt de manteniment. Per a trepitjar-lo, s'aconsella dur sabates de claus, dissenyades especialment per a córrer sobre aquesta superfície. Amb aquestes sabates només es pot caminar pel tartan, perquè si es trepitja sorra o altres elements externs de la pista, es pot contaminar, fer malbé i perjudicar la pràctica d'esport.
El mot "tartan" és una marca vulgaritzada, doncs Tartan va ser la marca comercial d'un producte creat per 3M durant la dècada del 1960. S'emprava en pistes d'atletisme i també en hipòdroms. Els Jocs Olímpics d'Estiu de 1968 van ser els primers en comptar amb pistes de tartan, les de l'Estadi Olímpic Universitari, per a les competicions d'atletisme.

## Referències

* ↑ «tartan». GEC. [Consulta: 28 novembre 2023].
* ↑ «Tartan» (en llengua catalana). TERMCAT, 23-11-2023. Arxivat de l'original el 2023-11-06. [Consulta: 23 novembre 2023].
* ↑ «Reform Sports» (en llengua castellana). Reform Sport, 23-11-2023. Arxivat de l'original el 2023-11-23. [Consulta: 23 novembre 2023].
* 1 2 «Tartan - History» (en anglès). APS. Arxivat de l'original el 2023-12-08. [Consulta: 28 novembre 2023].
* ↑ Sánchez, Amelia Ferro. La Carrera de Velocidad: Metodología Del Análisis Biomecánico (en castellà). Lib Deportivas Esteban Sanz, 2001. ISBN 978-84-85977-80-2.
* ↑ «Tartán» (en castellà). reformsports.com. Reform Group. Arxivat de l'original el 23 de novembre 2023. [Consulta: 29 novembre 2023].
* ↑ A Century of Innovation: The 3M Story ( PDF) (en anglès). 3M, 2002, p. 31–36 [Consulta: 13 agost 2023]. Arxivat 2017-11-14 a Wayback Machine.
* ↑ Johnson, William Oscar «The Tyranny Of Phony Fields» (en anglès). Sports Illustrated, 12-08-1985. Arxivat de l'original el 2014-01-11 [Consulta: 30 gener 2014].
* ↑ Arriaga, Natalia; EFE «México'68, los atletas se sacuden la ceniza y estrenan falda escocesa: nace el tartán» (en castellà). iusport, 24-06-2018. Arxivat de l'original el 23 de novembre 2023 [Consulta: 29 novembre 2023].
* ↑ «Iusport» (en llengua castellana). Iusport, 23-11-2023. Arxivat de l'original el 23 de novembre 2023. [Consulta: 23 novembre 2023].
# Gran Premi de Luxemburg

* Aquest article tracta sobre Fórmula 1. Si cerqueu informació sobre motocròs, vegeu «Gran Premi de Luxemburg de Motocròs».

## Història

Els estatuts de la FIA estableixen que només pot haver-hi una cursa per país al Campionat Mundial de Fórmula 1. Tot i això, la FIA mateixa no segueix al peu de la lletra les seves pròpies regles i organitza des de fa temps dues curses a Alemanya i a Itàlia, a les quals els dona un nom diferent. Els noms dels G.P. són respectivament el Gran Premi d'Europa i el Gran Premi de San Marino.
El 'Gran Premi de Luxemburg' es va disputar únicament els anys 1997 i 1998, per donar-li un nom diferent a la carrera disputada al circuit de Nürburgring, que s'anomenava en anteriors edicions Gran Premi d'Europa però que en aquests dos anys es va disputar sota aquest nom a Espanya.
Posteriorment la carrera s'ha tornat a disputar a Nürburgring però ja amb el nom de nou de Gran Premi d'Europa.

## Guanyadors del Gran Premi de Luxemburg

| Any | Pilot | Equip | Circuit | Data | Resultats |
| 1998 | Mika Häkkinen | McLaren-Mercedes | Nürburgring | 27 de setembre | Resultats |
| 1997 | Jacques Villeneuve | Williams-Renault | Nürburgring | 28 de setembre | Resultats |
# Bjedúkhovskaia

Bjedúkhovskaia (en rus Бжедуховская) és una stanitsa del raion de Belorétxensk, al krai de Krasnodar, a Rússia. Es troba a la riba dreta del riu Pxix, afluent del Kuban, a 17 km al nord-oest de Belorétxensk i a 57 km al sud-est de Krasnodar. Pertanyen a aquest municipi la stanitsa d'Oktiàbrskaia i els khútors de Kanevetski, Novoguriski i Nijnevedeneievski.
# La Chiva

La Chiva és una entitat de població de l'Uruguai, ubicada al sud-est del departament de Treinta y Tres. Té una població aproximada de 150 habitants, segons dades del cens del 2004.
Es troba a 6 metres sobre el nivell del mar.

## Referències

* ↑ (anglès) Mapa, localització, clima i altres dades
# Anxhela Peristeri

Anxhela Peristeri (Korçë, 24 de març del 1986) és una cantant albanesa.

## Biografia

Peristeri va començar la seva carrera musical als quinze anys, quan va participar en Festivali i Këngës, el festival de música més important d'Albània. El 2020 hi va participar de nou i va guanyar amb la cançó Karma. Representarà Albània amb aquesta cançó al Festival de la Cançó d'Eurovisió 2021, que se celebrarà a la ciutat neerlandesa de Rotterdam.

## Referències

* ↑ «Anxhela Peristeri to represent Albania at Eurovision 2021!» (en anglès). Eurovision.tv, 23-12-2020. [Consulta: 8 maig 2021].
# Tossal de l'Abadia (Castissent)

El Tossal de l'Abadia és un cim de 727,3 m d'altitud situat a l'antic terme ribagorçà de Fígols de Tremp, en la part corresponent a l'Alta Ribagorça, pertanyent a l'actual terme municipal de Tremp, del Pallars Jussà.
Està situat al centre de l'antic terme esmentat, a prop i a llevant de la Noguera Ribagorçana, a prop de la Central del Pont de Montanyana. El Canal del Pont de Montanyana fa tota la volta al tossal, arribant pel nord-est, passant pel sud, i marxant-ne per l'oest, on hi ha una petita resclosa d'on arrenca el tub que baixa cap a la central esmentada, per tal de produir energia elèctrica.
S'arriba al Tossal de l'Abadia des del Pont de Montanyana per la carretera C-1311 en direcció a Tremp, per la qual al cap de 500 metres, es troba cap a la dreta la Carretera de la Central; seguint-la, al cap de quasi 2 quilòmetres, es troba el trencall cap a l'esquerra del Camí Nou de Castissent, pel qual s'arriba al Tossal de l'Abadia en 3 quilòmetres i mig més.
En el Tossal de l'Abadia es troben algunes restes, poques, del Castell de Castissent i l'església, de caràcter parroquial, però en desús, de Sant Joan Baptista de Castissent, amb les restes de l'antic cementiri parroquial.

## Referències

* ↑ «Tossal de l'Abadia. Castissent». Serra del Montsec. Arxivat de l'original el 2021-02-27. [Consulta: 13 març 2021].
# Illusions fantasmagoriques

Illusions fantasmagoriques és un curtmetratge mut de trucs francès del 1898, dirigida per Georges Méliès, amb un mag escènic que transforma un nen en dos amb l'ajuda d'una destral.

## Sinopsi

Un mag escènic evoca un colom i el col·loca en una caixa amb un conjunt de roba. Un nen surt de la caixa, i el mag el divideix en dos nois amb una destral. Els dos nois es barallen, i el mag en transforma un en un mocador de paper, que tritura i torna a col·locar l'altre a la caixa. Aleshores, el mag destrueix la caixa amb un martell per demostrar que el nen ha desaparegut. El nen reapareix i es transforma en banderes. Aleshores, el mag desapareix en una bufada de fum, només per tornar a entrar per una porta per practicar la seva reverència.

## Producció

En el moment de rodar Illusions fantasmagoriques, Méliès havia acabat recentment una sèrie de complexes "notícies reconstruïdes" (recreacions escenificades d'esdeveniments actuals) sobre la Guerra hispano-estatunidenca. Després va tornar cap a les pel·lícules de trucs amb aquesta pel·lícula i un grapat d'altres, esbossos màgics curts centrats en efectes especials fets amb variacions de l'escamoteig. Illusions fantasmagoriques, amb deu escamoteigs en un sol minut d'acció, pot ser el més complex d'aquest grup i la pel·lícula més complicada tècnicament de totes les que Méliès havia fet fins ara.
Méliès interpreta el mag a la pel·lícula, que també utilitza pirotècnia en els seus efectes. L'estil és molt teatral, amb trucs de càmera que només comencen a la meitat, i recorden particularment l'anterior Escamotage d'une dame au théâtre Robert-Houdin (1896) de Méliès. L'ús que fa la pel·lícula de banderes americanes i britàniques com a accessori reflecteix l'interès internacional per les pel·lícules de Méliès; el 1898, Méliès havia trobat que els Estats Units i el Regne Unit eren mercats importants per al seu treball.

## Estrena

La pel·lícula va ser venuda per la Star Film Company de Méliès i té el número 155 als seus catàlegs. Sobreviu una còpia al British Film Institute.

## Referències

* ↑ Rosen, Miriam (1987), "Méliès, Georges", in Wakeman, John, World Film Directors: Volume I, 1890–1945, Nova York: The H. W. Wilson Company, pàg. 747–65 (here 752), ISBN 0-8242-0757-2
* 1 2 3 Frazer, John (1979), Artificially Arranged Scenes: The Films of Georges Méliès, Boston: G. K. Hall & Co., pàg. 67–68, ISBN 0816183686
* 1 2 Essai de reconstitution du catalogue français de la Star-Film; suivi d'une analyse catalographique des films de Georges Méliès recensés en France, Bois d'Arcy: Service des archives du film du Centre national de la cinématographie, 1981, p. 59, ISBN 2903053073
* ↑ Brooke, Michael (2008-05-20), The Famous Box Trick, <http://filmjournal.net/melies/2008/05/20/the-famous-box-trick/> Arxivat 2011-07-21 a Wayback Machine. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2011-07-21. [Consulta: 20 agost 2022].

## Enllaços externs

* Illusions fantasmagoriques a Internet Movie Database (anglès)
# Glyptothorax kurdistanicus

Glyptothorax kurdistanicus és una espècie de peix de la família dels sisòrids i de l'ordre dels siluriformes.

## Distribució geogràfica

Es troba al Kurdistan.

## Referències

* ↑ FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Burgess, W. E. An Atlas of Freshwater and Marine Catfishes: A Preliminary Survey of the Siluriformes (en anglès). TFH Publications, 1989. ISBN 9780866221313.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Caju

Caju és un barri de la Zona Central de Rio de Janeiro, al Brasil. La seva ocupació va començar a mitjans de 1800 i avui forma part del Port de Rio de Janeiro. Entre 1830 i 1940 va ser un barri noble, però avui dia té característiques d'un barri proletari. Limita amb els barris São Cristóvão, Vasco de Gama, Benfica, Santo Cristo, Marea i Manguinhos. És conegut per acollir la part més important del port, el pont President Costa i Silva, l'Hospital Provincial d'Ortopèdia, el Memorial de Carmo, el cementiri Sant Francisco Xavier, el Museu de la Neteja Urbana, diverses àrees militars i una gran quantitat de drassanes.

## Història

A Caju es troba la Quinta on el rei es banyava. Es coneix com a Casa de Banys de Joan VI de Portugal i acull actualment el Museu de la Neteja Urbana.
Segons el cronista Charles Julius Dunlop, autor del llibre Rio Antigo: "Era una regió molt bella, de platges amb sorres blanques i aigua cristal·lina, on no era rara la visió del fons de la Badia, tenint com habitants comuns les gambetes, cavalls marins, sardines i fins i tot balenes".
Aproximadament davant de la Punta del Caju (actual carrer Monsenyor Manuel Gomes), el proveïdor de la Santa Casa de Misericòrdia José Clemente Pereira va instal·lar el 1839 el primer Cementiri de Rio de Janeiro per a indigents, fins llavors enterrats en el cementiri vell del carrer Santa Lucia. Allà s'estava construint el nou hospital de la Santa Casa (que existeix en l'actualitat).
A partir de 1851 la Santa Casa, inauguraria el primer dels cementiris públics de la ciutat, en terrenys de l'antiga Hisenda Murundu, de Baltazar Pinto dels Reis, la residència principal dels quals es transformaria el 1855 en una infermeria per als pobres, punt de partida per a l'Hospital de La nostra Senyora del Socors (existeix en l'actualitat). L'actual complex de cementiris inclou el Cementiri Comunal Israelià.
L'11 de novembre de 1892, el llavors president Campos Sales va inaugurar el nou Arsenal de Guerra. En 1890, el vescomte Ferreira de Almeida va construir la seva Casa de Retir per a la Vellesa Desemparada en el morro de la Quinta de Caju. Al carrer Carlos Seidl es va inaugurar el 1890 l'hospital de Sao Sebastiao, el primer d'aïllament de Rio de Janeiro.
A principis del segle XX es van realitzar obres per guanyar terra al mar (els aterros). L'antiga Platja de Sao Cristóbal es va convertir a les actuals carrer Sao Cristóbal, Plaza President Seve, carrer de la Igrejinha i carrer Monsenyor Manuel Gomes. Per la seva banda, la platja de Caju passava pel carrer Monsenyor Manuel Gomes (el "carrer dels cementiris") i acabava al carrer homònim.

## Referències

* ↑ «Bairros do Rio».
* ↑ «Estabelece a denominação, a codificação e a delimitação dos bairros da Cidade do Rio de Janeiro» (en portuguès). Decreto nº 3.158, de 23 de julho de 1981: Prefeitura do Rio de Janeiro - Secretaria Municipal de Urbanismo.
* ↑ Lucena, Felipe. «História da Casa de Banho de Dom João VI - Museu da Limpeza Urbana» (en portuguès brasiler), 08-09-2016. [Consulta: 27 novembre 2020].

## Bibliografia

* Coarcy, Vivaldo. Itatiaia. Memória da Cidade do Rio de Janeiro (en portuguès), 1988, p. 401. ISBN 85-319-0221-5.