OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Punta de Coves Blanques

El Camí de Coves Blanques o simplement Coves Blanques de Pollença: el recorregut comença uns 100 m. abans d'arribar a Cala Barques. A l'esquerra hi trobam un camí de terra que travessa un bosquet. Després de passar unes barreres, el camí puja fins a arribar a uns túnels, construïts durant els anys 40. En arribar al tercer túnel, el camí desapareix i ens hem de guiar per les fites (marques de pedra) i seguir pujant fins que es voreja el penya-segat: els podem travessar i a uns 300 m. podrem observar uns pins grossos que ens serviran de referència. Si seguim la baixada podrem arribar fins a Cala Castell, des d'on podrem veure, al fons, el Castell del Rei.

## Referències

* ↑ «Punta de Coves Blanques». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Ruta de la Diversitat: Coves blanques
* ↑ Coves Blanques Arxivat 2016-12-24 a Wayback Machine. al web de Pollença
# Punta de Cagueres

La Punta de Cagueres és una muntanya de 222 metres que es troba al municipi de la Granja d'Escarp, a la comarca catalana del Segrià.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
* ↑ «punta de Cagueres». Gran Enciclopèdia Catalana. Grup Enciclopèdia. [Consulta: 26 abril 2023].
* ↑ Puigjaner, Josep-Maria. Nomenclàtor oficial de toponímia major de Catalunya. Institut d'Estudis Catalans, 2003. ISBN 978-84-393-6189-3.
# Susanna Isern

Susanna Isern (la Seu d'Urgell, 1978) és una escriptora i psicòloga catalana.
Llicenciada en Psicologia per la Universitat de Barcelona i especialitzada en clínica per la Universitat Complutense de Madrid, va ser terapeuta i professora universitària durant més de deu anys, fins que decidí dedicar-se només a escriure. Ha publicat un centenar de llibres en castellà de literatura infantil i juvenil que s'han traduït a més de deu llengües. El 2021 va publicar el seu primer llibre de no ficció, Mapa per educar nens feliços.

## Referències

* 1 2 20minutos. «Susanna Isern: "Solo manteniendo a raya la autoexigencia y la presión social podremos disfrutar de la crianza"» (en castellà), 11-11-2021. [Consulta: 23 abril 2024].
* ↑ «Susanna Isern «Els nens han de gaudir llegint»», 15-09-2015. [Consulta: 23 abril 2024].
* ↑ Orteu, Francesc. «Susanna Isern: "Afecte palpable i freqüent"», 29-12-2021. [Consulta: 23 abril 2024].
# Solutrià superior

El Solutrià superior és un període dins la cultura del Paleolític Superior anomenada Solutrià que -a més de les característiques comunes- presenta puntes de cara llisa, puntes amb mosca i algunes variacions menors. Existeixen utensilis d'os amb escotadures. A la regió Pirinenca i fins al Cantàbric presenta unes fàcies especials amb puntes de base còncava de vegades asimètriques, variant lleugerament cap al que avui és Portugal. Es va estendre per França, Anglaterra, nord de la península Ibèrica i Portugal.
La seva desaparició fou sobtada i per causes desconegudes.
Al sud-est de França va coexistir amb les cultures anomenades Rodanià i Salpetrià.

## Referències

* Alimen, Maria-Henriette; Marie-Joseph, Steve. Prehistoria (en castellà). Mexico DF, Madrid i Buenos Aires: Siglo XXI, 1970 (Historia universal, volum 1). ISBN 84-323-0034-9.
# Solvang

Solvang és una població dels Estats Units a l'estat de Califòrnia. Segons el cens del 2000 tenia 5.332 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Solvang tenia 5.332 habitants, 2.185 habitatges, i 1.415 famílies. La densitat de població era de 826,8 habitants/km².
Dels 2.185 habitatges en un 26,8% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 53,2% hi vivien parelles casades, en un 8,1% dones solteres, i en un 35,2% no eren unitats familiars. En el 30,2% dels habitatges hi vivien persones soles el 14,1% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,37 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,96.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 21,9% tenia menys de 18 anys, un 5,5% entre 18 i 24, un 25,2% entre 25 i 44, un 24,4% de 45 a 60 i un 22,9% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 43 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 86,2 homes.
La renda mediana per habitatge era de 45.799 $ i la renda mediana per família de 57.703 $. Els homes tenien una renda mediana de 41.429 $ mentre que les dones 30.175 $. La renda per capita de la població era de 25.363 $. Entorn del 2,7% de les famílies i el 6,7% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Solvang». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 18 juliol 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Solvang». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-12. [Consulta: 18 juliol 2010].
# Sistema del doble híbrid

La tècnica del doble híbrid en llevat és una tècnica de biologia molecular utilitzada per trobar proteïnes que interaccionen mútuament.
La tècnica consisteix en l'activació d'un gen reporter per l'acció d'un factor de transcripció que s'enllaça a la seqüència reguladora "UAS" (en anglès "Upstream Activating Sequence") localitzada en el promotor més a dalt del lloc d'inici de la transcripció.
El principi de la tècnica és el següent: el factor de transcripció és separat en dos fragments, un que reconeix UAS i l'altre que promou l'activació de la maquinària de transcripció. Cada fragment és introduït a les proteïnes la interacció de les quals es vol analitzar, utilitzant tècniques d'enginyeria genètica. Si les proteïnes formen un complex entre si, els dos fragments del factor de transcripció es trobaran i el gen reporter serà transcrit.
# Soledad Torres Acosta

Soledad Torres Acosta (Madrid, 2 de desembre de 1826 - 11 d'octubre de 1887) va ser una religiosa espanyola, fundadora de la congregació de les Serventes de Maria Ministres dels Malalts. És venerada com a santa per l'Església catòlica.

## Vida

Va néixer a Madrid el 1826, en una família senzilla. Els seus pares eren Antonia Acosta i Manuel Torresi va ser batejada amb el nom de Bibiana Antonia Manuela Torres Acosta. De petita ja es va sentir atreta per la vida religiosa. Ajuda la congregació de les Filles de la Caritat que mantenen una casa per a gent gran necessitada a la parròquia de San Martín. Mentrestant assisteix a una escola gratuïta.
Als vint-i-cinc anys, va voler entrar en una comunitat de monges dominiques, però havia d'esperar que hi hagués lloc. Va sentir parlar llavors de la idea d'un sacerdot de Chamberí, Miguel Martínez y Sanz, que volia fer un grup de dones que tinguessin cura de malalts sense recursos, als mateixos domicilis dels necessitats i que, si arribava el cas, els ajudessin a preparar-se per a una bona mort. Va ser admesa en el projecte i, amb sis companyes més, va prendre l'hàbit de la nova congregació el 15 d'agost de 1851, canviant el seu nom de pila pel de María Soledad. Naixien així les Serventes de Maria.
La comunitat va arribar a tenir, el 1853, vint-i-quatre membres, però aviat té problemes per a subsistir; a més, la duresa de la tasca fa que quatre de les germanes de la fundació inicial l'abandonin (dues ja havien mort). Finalment, el 1856, Miguel Martínez també deixa l'associació. Soledad esdevé llavors l'única fundadora que queda i superiora de les dotze religioses que, en tres cases (Madrid, Getafe y Ciudad Rodrigo), formen la congregació.
El 13 de novembre de 1856, el nou director Francisco Morales va canviar de superiora, mentre que el cardenal de Toledo pensava a suprimir la congregació. El 1857, però, el nou director, Gabino Sánchez, caputxí, va tornar a cridar Soledad com a superiora. Entre els dos van redactar uns estatuts i, amb el suport d'Isabel II d'Espanya, van evitar la supressió.
La congregació va ser aprovada el 1876 per Lleó XIII. Es difon arreu d'Espanya i Amèrica: el 1875 va obrir casa a Cuba i, després a Santander, Almeria, Saragossa, etc. Entre 1887 i 1887 van fundar-se 29 cases. A més, van ocupar-se de l'Hospital de San Carlos del Escorial.
Va morir a Madrid l'11 d'octubre de 1887, mentre beneïa les seves germanes dient-hi: "Filles, que tingueu pau i unió". Beatificada per Pius XII el 5 de febrer de 1950, va ser canonitzada el 25 de gener de 1970 per Pau VI.

## Vegeu també

* Serventes de Maria Ministres dels Malalts
# Igala

L'igala és una llengua que es parla al sud de Nigèria, a les LGAs: d'Ankpa, d'Idah, de Dekina i de Bassa, a l'estat de Kogi; a la LGA d'Oshimili, a l'Estat d'Edo; i a la LGA d'Anambra, a l'estat d'Anambra. Els igales són el grup ètnic que parlen la llengua. El 1989 era parlada per 800.000 persones.
L'igala és una llengua independent de les llengües yoruboid; a més d'aquesta llengua, aquesta família lingüística inclou el grup lingüístic de les llengües edekiri: l'ede cabe, l'ede ica, l'ede idaca, l'ede ije, l'rfr nago, kura, l'ifè, l'isekiri, el lucumi, el mokole, el nago septentrional, el nago meridional, l'ulukwuni i el ioruba. Aquestes llengües es parlen a Nigèria, Benin, Togo i Cuba.

## Ús de la llengua i dialectologia

L'igala és una llengua de caràcter educacional (4a): el seu ús és vigorós, està estandarditzada i és utilitzada per les institucions educatives d'educació primària i s'utilitza en tots els dominis. S'escriu en alfabet llatí i el 1968 s'hi va traduir la Bíblia.
Els dialectes de l'igala són l'ankpa, l'anyugba, l'ebu, l'ibaji, l'idah, l'ife i l'ogugu.

## Població i religió

El 78% dels 1.313.000 igales són cristians; d'aquests, el 70% són catòlics, el 15% són protestants i el 15% pertanyen a esglésies cristianes independents. El 21% dels igales són islàmics i l'1% restant creuen en religions tradicionals africanes.

## Referències

* 1 2 3 4 5 igala a l'ethnologue
* ↑ llengües yoruboid a l'ethnologue
* 1 2 igales al joshuaproject

## Bibliografia

* British and Foreign Bible Society, The Gospel in Many Tongues, London 1965.
* John Clarke, Specimens of Dialects Berwick-on-Tweed 1848, edited by Edwin Ardener, reprinted by Gregg International Publishers Ltd., 1972
# Estrattis

* Per al poeta còmic atenenc vegeu Estratis .
Estrattis (en llatí Strattis, en grec antic Στράττις) fou tirà de Quios en temps de Darios I el Gran i de Xerxes I de Pèrsia.
Va ser un dels caps grecs als que el rei Darios va encarregar vigilar el pont sobre el Danubi quan va creuar a Escítia. Quan anys després els perses van envair Grècia amb Xerxes I, l'any 480 aC, set ciutadans de Quios van conspirar contra Estrattis però un dels conspiradors va destapar el complot i els altres sis van haver de fugir. Primer van demanar ajut a Esparta i després a la flota grega que sota el comandament de Leotíquides estava a Egina l'any 479 aC, però sembla que no van arribar a res.

## Referències

* ↑ Strattis a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. III Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 926
# Txità (Tatarstan)

* No s'ha de confondre amb Txità.
Txità - Чита (rus) - és un poble de la República del Tatarstan, a Rússia. El 2010 tenia 484. Pertany al districte (raion) de Pestretsi.

## Referències

* ↑ «Arbash». GeoNames. [Consulta: 7 setembre 2013].
* ↑ Koriakov, I. B.. «База данных «Этно-языковой состав населённых пунктов России»». Arxivat de l'original el 2018-03-24.
# Comtat de Kalawao

El comtat de Kalawao és un dels cinc comtats en què s'organitza l'Estat de Hawaii. Té unes característiques molt peculiars que el converteixen, entre altres coses, en el comtat més petit dels Estats Units.

## Situació

El comtat només té una superfície terrestre de 34 km². Està situat a la península de Kalaupapa que és una llengua de terra que s'endinsa a l'oceà Pacífic a la costa nord de l'illa de Molokai. Està separat de la resta de l'illa per uns penyasegats de més de 1.000 m i només s'hi pot comunicar amb vaixell.

## Història

El 1866 el terreny va ésser escollit per a confinar-hi els malalts de lepra i aquesta funció va perdurar fins a 1969. Això va accentuar el seu aïllament. L'accés a la zona, encara avui en dia, és molt restringit.

## Població

El comtat no té estructura municipal i està administrat directament pel Departament de Salut de l'Estat de Hawaii. Només té un sheriff, escollit entre els residents.
A principis del segle XX va tenir més de 1.000 residents però, un cop desmantellades les seves funcions, va anar perdent població fins a menys de 90 el 2010. Els habitants actuals són antics pacients que tenen permís per residir-hi de per vida.

## Estadístiques

La seva superfície el converteix en el comtat més petit dels Estats Units i la seva població en el segon menys poblat després del de Loving, a Texas.
# Pilar Mundet

Maria del Pilar Mundet i Torres, més coneguda com a Pilar Mundet (1961 -10 d'abril de 2021) va ser una política i docent catalana. Implicada en política ben jove amb el PSC a partir de 1987, assolí el càrrec d'alcaldessa de Tossa de Mar el 1991, esdevenint aleshores la primera alcaldessa del municipi gironí. Va morir als 59 anys a conseqüència d'una malaltia greu.

## Referències

* ↑ «Mor Pilar Mundet, una dona de Tossa amb «conviccions molt fermes»». Diari de Girona. [Consulta: 15 abril 2021].
# Txodraial

Txodraial (en rus: Чодраял) és un poble de la República de Marí El, a Rússia, que en el cens del 2010 tenia 1.084 habitants. Pertany al districte rural de Voljsk.

## Referències

* ↑ План Генерального Межевания Казанского уезда
# Pérez Castellanos

Pérez Castellanos és un barri de Montevideo, Uruguai. Limita amb els barris de Cerrito a l'oest, Las Acacias al nord-oest, Ituzaingó al nord-est, Villa Española a l'est, Mercado Modelo al sud-est, i Bolívar al sud-oest. És seu de les casernes de "Blandengues de Artigas".

## Enllaços externs

* Mapa satel·litari de Pérez Castellanos
# Ig

El dígraf <ig> en català s'usa per representar el so de la consonant prepalatal africada a final de paraula, per exemple bateig, Puigmal.

## Vegeu també

* G
Viccionari
# Felip Ara i Gràcia

Felip Ara i Gràcia (El Prat de Llobregat, 22 de novembre de 1921 - Alcoi, 16 de març de 1993) fou un futbolista català de la dècada de 1940.

## Trajectòria

Es formà al CD Prat i a l'UE Prat, club on es proclamà campió de Catalunya amateur el 1939. Aquest èxit feu que l'Espanyol es fixés en ell i en el seu company Jaume Arasa. Fou l'extrem dret de l'Espanyol d'inicis de la dècada de 1940. Formà part de l'equip que guanyà la segona Copa d'Espanya del club l'any 1940, així com el Campionat de Catalunya del mateix any. Jugà al club entre 1939 i 1943. El 1943 fou fitxat pel CE Sabadell on jugà tres temporades més, la tercera cedit al Lleida Balompié. També jugà al Reial Múrcia, CE Alcoià, Reial Valladolid i Cartagena FC. Fou internacional el 1944 amb la selecció catalana de futbol.

## Referències

* ↑ Algunes fonts donen com a segon cognom Garcia en lloc de Gràcia.
* ↑ «Felipe Ara». Diari ABC, 17-03-1993.
* ↑ «Creació de la mítica UD Prat». AE Prat. Arxivat de l'original el 2014-05-15. [Consulta: 20 gener 2013].
* ↑ «Felipe ARA». hallofameperico, 16-04-2009.
* ↑ «ARA GARCÍA, Felipe». CE Sabadell. [Consulta: 20 gener 2013].
* ↑ «El Lerida se presentará frente al Júpiter con los refuerzos de Ara, Arasa y Banch». Mundo Deportivo, 22-12-1945.
* ↑ «Felipe Ara ha fichado por el Cartagena». Diari ABC, 06-09-1951.
* ↑ Closa, Antoni; Jaume Rius. Selecció Catalana de Fútbol: nou dècades d'història. Editorial Jaume Rius, 1999. ISBN 8492294434.

## Enllaços externs

* Perfil a BDFutbol
# Fermín Cacho Ruiz

Fermín Cacho Ruiz (Ágreda, Castella i Lleó, 16 de febrer, 1969) és un ex atleta castellanolleonès especialista en proves de mig fons.
El seu primer èxit arribà el 1990 quan acabà segon als 1500 metres al campionat d'Europa en pista coberta de Glasgow. L'any següent, al Mundial en pista coberta de Sevilla tornà a ser segon per darrere de Noureddine Morceli.
El seu triomf més important fou als Jocs Olímpics de Barcelona 1992. En una cursa lenta aprofità el seu esprint final per guanyar la medalla d'or amb un temps de 3:40.12. Al campionat del món de Stuttgart 1993 tornà a ser segon i al Campionat d'Europa de Hèlsinki 1994 guanyà la seva segona medalla d'or en una gran competició.
El 1995 fou un any fluix, amb una vuitena posició al Mundial de Göteborg, però als Jocs Olímpics d'Atlanta 1996 assolí la medalla de plata, per darrere de Morceli, però davant d'Hicham El Guerrouj (que caigué), dos grans especialistes de la prova de 1500 metres llisos.
Al Campionat del Món d'Atenes de 1997 tornà a ser segon, al Campionat d'Europa de Budapest de 1998 tercer i quart al Mundial de Sevilla 1999.

## Millors marques

| Distància | Marca | Data | Seu |
| 800 m | 1:45.37 | 8 de setembre, 1991 | Albacete |
| 1.500 m | 3:28.95 NR ER | 13 d'agost, 1997 | Zúric |
NR Rècord Nacional, ER Rècord d'Europa

## Referències

* ↑ http://www.youtube.com/watch?v=0ev1AjFqI0o
# Exili dretà interior

Exili interior. Situació ideològica, política o laboral, en la qual la persona no pot expressar lliurement les seves opinions. Per exemple, s'acostuma a parlar de la "memòria històrica" tan sols aplicada a l'àmbit republicà d'esquerres durant la guerra civil de 1936-1939 i a la postguerra, però no es parla de la població que restà sense exiliar-se, dels assassinats de persones religioses i conservadores en persecucions i confinaments com al mòdul 8 de la presó Model, la txeca del carrer d'Avinyó de Barcelona o d'exterminis a cop de fusell al Camp de la Bota de Barcelona o del vaixell que era presó republicana al port de Barcelona.

## Vegeu també

* Exili interior, situació viscuda pels intel·lectuals i escriptors que es van quedar al país durant la repressió que va seguir a la Guerra Civil espanyola
# Ferran Callicó i Botella

Ferran Callicó i Botella (Barcelona, 1902 — Néronde, França, 1968) fou un dibuixant i pintor català.
Teòric de l'art, es va mostrar sempre contrari als moviments d'avantguarda i al realisme social, i va denunciar els sistemes comercials de l'art i el paper dels marxants. Va realitzar molts retrats d'estil realista amb una tècnica molt acurada i sota la influència de Dominique Ingres. Amb l'inici de la guerra civil espanyola, el 1939 es va exiliar a França.

## Llibres publicats

* 100 retrats dibuixats, galeria de personatges de la vida barcelonina dels anys 30 del segle xx.
* L'art i la revolució social (1936)

## Referències

* ↑ «Ferran Callicó i Botella». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Tharrats, Joan Josep. Cent Anys de Pintura a Cadaqués. Barcelona: Parsifal Edicions, 2007. ISBN 84-95554-27-5.
# Fanni

Fanni és el nom dels següents personatges:
* Gai Fanni, tribú de la plebs el 187 aC.
* Gai Fanni, cavaller romà
* Marc Fanni, jutge
* Luci Fanni, llegat de l'exèrcit al Pont i delegat de Sertori
* Gai Fanni signant de l'acusació contra Publi Clodi el 61 aC
* Gai Fanni, tribú de la plebs el 59 aC
* Fanni, comandant de Cassi
* Gai Fanni, historiador romà
# Fantasma d'amore

Fantasma d'amore és una pel·lícula dramàtica de coproducció italiana, francesa i alemanya del 1981 dirigida per Dino Risi basada en la novel·la homònima de Mino Milani, i ambientada a Pavia.

## Argument

Nino Monti, un comptable de Pavia, es troba en un autobús un antic amor de joventut, Anna Brigatti, ara esvaïda i derrotada. La torna a veure en relació a un delicte. Mentrestant, a través d'un metge amic s'assabenta que l'Anna ha mort de càncer ara fa tres anys, després de casar-se amb el comte Zighi i traslladar-se a Sondrio. Nino té l'oportunitat d'anar a Sondrio i torna a veure l'Anna, encara atractiva; els dos es troben a la riba del riu Ticino, als llocs del seu amor juvenil; però, en un accident banal, Anna s'ofega. Nino la tornarà a veure, vella i desfeta, a Pavia, on es tornarà a perdre a les aigües del Ticino. Nino es troba en una residència d'avis on la jove Anna torna a aparèixer sota la disfressa d'una infermera

## Repartiment

* Romy Schneider - Anna Brigatti Zighi
* Marcello Mastroianni - Nino Monti
* Eva Maria Meineke - Teresa Monti
* Wolfgang Preiss - Comte Zighi
* Michael Kroecher - Don Gaspare
* Paolo Baroni - Ressi
* Victoria Zinny - Loredana
* Giampiero Becherelli - Prof. Arnaldi
* Ester Carloni
* Riccardo Parisio Perrotti
* Raf Baldassarre - Luciano
* Maria Simona Peruzzi
* Liliana Pacinotti
* Adriana Giuffrè

## Banda sonora

La pel·lícula té una banda sonora composta per Riz Ortolani, que per aquella ocasió havia cridat al rei del Swing Benny Goodman, qui va venir especialment a Roma i va gravar amb el seu clarinet la banda sonora.

## Premis

* Fou exhibida al Festival Internacional de Cinema de Chicago de 1982, on Risi fou nominat a l'Hugo d'Or
* A la 26a edició dels Premis Sant Jordi de Cinematografia (1982) Romy Schneider va rebre el premi a la millor actuació estrangera.

## Referències

* ↑ Marco Mauri. «LE LOCATION ESATTE DI "FANTASMA D'AMORE" - il Davinotti» (en italià). www.davinotti.com.
* 1 2 Curti, 2019, p. 73.
* ↑ Fantasma d'amore a filmmusicsite.com
* ↑ Curti, 2019, p. 75.
* ↑ Un fallo con muchos aciertos La Vanguardia, 3 d'abril de 1982

## Bibliografia

* Curti, Roberto. Italian Gothic Horror Films, 1980-1989. McFarland, 2019. ISBN 1476672431.
# Filippo Coppola

Filippo Coppola (9 d'agost de 1628 - 26 de febrer de 1680) va ser un compositor italià.
Fou mestre de capella de la capella reial de Nàpols de 1658 a 1680. Amb Manuel García Bustamante va compondre, o va reorganitzar la composició d'un compositor espanyol, El robo de Prosèrpina i sentència de Júpiter com Las faticas de Ceres a Nàpols el 1678.

## Referències

* ↑ Luis Antonio González Marín - 1996 "El robo de Proserpína, ópera española de Felipe Coppola y Manuel García Bustamante, sigue siendo una obra tan señera como ignorada por la historiografía del teatro musical español, extremo este último que el presente libro debe remediar ..."
# Falciot de les palmeres africà

El falciot de les palmeres africà o falciot de les palmeres (Cypsiurus parvus) és una espècie d'ocell de la família dels apòdids (Apodidae) que habita palmerars, sabanes, terrenys oberts i ciutats de l'Àfrica Subsahariana, Madagascar. illes Comores i sud-oest d'Aràbia.

## Referències

* ↑ Fitxa del falciot de les palmeres a Birdguides Arxivat 2012-11-08 a Wayback Machine. Rev. 23/12/2012 (anglès)
# Comtat de Jutlàndia Meridional

El comtat de Jutlàndia Meridional (danès Sønderjyllands Amt) fou un comtat (danès, amt) en posició centre-meridional de la península de Jutlàndia al sud de Dinamarca.
Després de la Primera Guerra Mundial i la derrota d'Alemanya, se celebraren dos plebiscits a Slesvig Septentrional i a Slesvig Central, el 10 de febrer i el 14 de març de 1920, respectivament. Els primers aprovaren la reunificació amb Dinamarca, per 75% contra el 25% de la integració alemanya. Tanmateix, Slesvig Central votà el 80% a favor de quedar-se a Alemanya, contra el 20% a favor de la proposta pro-danesa. El 15 de juliol de 1920, la zona de Slesvig Septentrional tornà a Dinamarca, mentre que Slesvig Central i Meridional s'integraren a Alemanya.
Al territori hi viu una petita minoria de parla alemanya, però més petita que la minoria danesa que viu a Slesvig-Holstein

## Antics municipis (1970-2006)

Era format pels antics municipis de:
| Augustenborg Bredebro Broager Bov Christiansfeld Gram, Dinamarca|Gram Gråsten (municipi)|Gråsten Haderslev Højer Lundtoft Løgumkloster Nordborg | Nørre-Rangstrup Rødding Rødekro Skærbæk Sundeved Sønderborg Sydals Tinglev Tønder Vojens Aabenraa |