OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Iván López Mendoza

Iván López Mendoza (València, 23 d'agost de 1993) és un futbolista professional valencià que juga com a lateral dret.

## Carrera esportiva

López va començar la seva carrera al Llevant UE i va jugar diversos anys a l'equip filial, competint a la tercera divisió.
El 13 de desembre de 2011 López va debutar amb el primer equip, en una derrota per 1–3 contra el Deportivo de La Corunya a la Copa del Rei 2011-12. Va tornar a jugar amb el primer equip el 26 de gener de l'any següent, disputant els 90 minuts, aquest cop en una derrota a casa per 0–3 contra el València CF a la mateixa competició.
El 17 de juliol de 2013 López fou cedit al Girona FC, de la segona divisió. Va marcar el seu primer gol com a professional el 16 de febrer de l'any següent, quan convertí el tercer d'una victòria a casa per 6–0 contra el CD Lugo.
López va fer el seu debut a La Liga el 30 d'agost de 2014, substituint el lesionat Nikos Karabelas al minut setanta, en un partit que acabà en derrota per 0–3 contra l'Athletic Club. El 23 de juliol de l'any següent, va signar un nou contracte amb el club per cinc anys, fins al.
El 28 d'agost de 2018, López fou cedit al Gimnàstic de Tarragona de segona divisió, per un any.

## Referències

* ↑ «Riazor se toma la Primera» (en castellà). Marca, 13-12-2011.
* ↑ «Para Piatti no fue un trámite» (en castellà). Marca, 26-01-2012.
* ↑ «Iván López, nuevo fichaje del Girona» (en castellà). Marca, 18-07-2013.
* ↑ «Trece jornadas después, no sólo ganó, sino que goleó el Girona» (en castellà). Marca, 16-02-2014.
* ↑ Bilbao claim first win of season; ESPN FC, 30 agost 2014 (anglès)
* ↑ Iván López renueva con el Levante UD hasta 2020 (Iván López renews with Levante UD until 2020) Arxivat 24 July 2015$^{[Datemismatch]}$ a Wayback Machine.; Levante UD, 23 juliol 2015 (en castellà)
* ↑ «Iván López se incorpora al Nàstic» (en castellà). Gimnàstic Tarragona, 28-08-2018. Arxivat de l'original el 29 d'agost 2018. [Consulta: 28 agost 2018].

## Enllaços externs

* Fitxa al web del Llevant Arxivat 2014-09-11 a Wayback Machine. (castellà)
* Fitxa a BDFutbol
* Fitxa a Futbolme (castellà)
* Fitxa a Soccerway
# Isidor de Pelúsion

Isidor de Pelúsion — en llatí Isidorus, en grec Ἰσίδωρος— (Alexandria, s. IV - Pelúsion, 436 o 449) fou un escriptor cristià exegètic de finals del segle iv. Mort a mitjan segle v, és venerat com a sant per totes les confessions cristianes. A occident se celebra el 4 de febrer i a les esglésies orientals se celebra el 17 de febrer, que correspon al 4 de febrer del calendari julià.
Tot i el seu nom, era nadiu d'Alexandria, d'una família prominent. Retirat al desert per fer-hi vida eremítica, va passar la vida a un eremitori proper a Pelúsion, on fou abat (director espiritual dels altres anacoretes) i on va practicar l'ascetisme.
Fou admirador de Joan Crisòstom i en la seva defensa va atacar els patriarques Teòfil i Ciril d'Alexandria. Va morir vers el 450.
Va escriure un llibre contra els gentils que s'ha perdut però es conserven moltes de les seves cartes (unes dos mil, tot i que en part són considerades espúries), que parlen de les Sagrades Escriptures i tenen valor per la pietat que mostren. S'adrecen a Ciril d'Alexandria, Teodosi II i altres corresponsals. Del recull en cinc llibres conformat a un monestir de Constantinoble, se'n feren còpies durant l'Edat mitjana i es van difondre. Moltes, però, són incompletes i només se'n conserven extractes, sovint una o dues frases destacades.

## Referències

* ↑ 6.Isidorus of Pelusium a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. II Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 626

## Bibliografia

* Herbermann, Charles, ed. "St. Isidore of Pelusium", en: Catholic Encyclopedia. Robert Appleton Company, 1913.
* Isidore of Pelusium.
# Isidor de Tessalònica

Isidor de Tessalònica (Isidorus, Ἰσίδωρος) fou arquebisbe de Tessalònica vers el 1401.
Fou l'autor de quatre homilies de la verge Maria, i altres homilies sobre altres temes, comentaris i cartes diverses o epístoles que en general es conserven. (Fabricius, Bibl. Graec. vol. 10. p. 498.).
# Jan Jongbloed

Jan Jongbloed (Amsterdam, 25 de novembre de 1940 - 30 d'agost de 2023) fou un futbolista neerlandès retirat que jugava com a porter.
Jongbloed jugà a diversos clubs neerlandesos, DWS (més tard FC Amsterdam), Roda JC i Go Ahead Eagles. Té el rècord de 707 partits disputats a l'Eredivisie. De fet, la seva etapa de futbolista es perllongà entre 1959 i 1986.
Representà a la selecció neerlandesa en els Mundials de 1974 i 1978. Com a fet curiós podem esmentar que disputà aquestes competicions amb el número 8 a l'esquena. En total fou 24 cops internacional, entre 1962 i 1978.

## Referències

* ↑ Jan Jongbloed Statistics Arxivat 2009-08-31 a Wayback Machine. FIFA. Consultat 3 febrer 2010.
* ↑ Stokkermans, Karel. «Jan Jongbloed - International Appearances». RSSSF, 29-01-2010.
Jan Jongbloed amb la selecció neerlandesa - Caixes de navegació :
Selecció de futbol dels Països Baixos – Copa del Món de Futbol de 1974
1 Geels •
2 Haan •
3 van Hanegem •
4 van Ierssel •
5 Israël •
6 Jansen •
7 de Jong •
8 Jongbloed •
9 Keizer •
10 R. van de Kerkhof •
11 W. van de Kerkhof •
12 Krol •
13 Neeskens •
14 Cruijff (c) •
15 Rensenbrink •
16 Rep •
17 Rijsbergen •
18 Schrijvers •
19 Strik •
20 Suurbier •
21 Treijtel •
22 Vos •
Entrenador: Michels
Selecció de futbol dels Països Baixos – Copa del Món de futbol 1978
1 Schrijvers •
2 Poortvliet •
3 Schoenaker •
4 Van Kraay •
5 Krol •
6 Jansen •
7 Wildschut •
8 Jongbloed •
9 Haan •
10 R. Van de Kerkhof •
11 W. Van de Kerkhof •
12 Rensenbrink •
13 Neeskens •
14 Boskamp •
15 Hovenkamp •
16 Rep •
17 Rijsbergen •
18 Nanninga •
19 Doesburg •
20 Suurbier •
21 Lubse •
22 Brandts •
Seleccionador: Happel :
# Mangazeia

Mangazeia (rus: Мангазея) va ser una colònia de mercaders del nord-oest de Sibèria, a Rússia, fundada el 1600, i després una ciutat. Va ser construïda a la vora del riu Taz, entre els rius Obi i Ienissei. Mangazeia va tenir un paper primordial en la conquesta russa de les regions àrtiques i circumpolars.
Els colons russos de les costes del mar Blanc, els pomor, van descobrir una ruta al llarg de la costa de l'oceà Àrtic que els va permetre navegar a Arkhànguelsk per a comerciar amb els mercaders noruecs, anglesos i neerlandesos. Durant tot l'any, Mangazeia servia de magatzem per a les pells, l'ivori (les defenses de la morsa i del mamut) i els productes de l'Àsia central, que eren traslladades després en vaixell en el breu estiu àrtic. Mangazeia no comptava més que amb uns centenars d'habitants com a màxim.
Aquesta ruta comercial va ser prohibida, sota pena de mort, en 1619, ja que l'estat no podia gravar-amb impostos i temia una penetració comercial anglesa en Sibèria. Mangazeia intentar mantenir durant mig segle més, però va ser finalment abandonada. A conseqüència del catastròfic incendi de 1662, la població restant va ser evacuada a Turujansk, a 275km al sud-est de Mangazeia, que s'anomenaria Novaia Mangazeia fins a la dècada de 1780.
La ubicació original de Mangazeia així com la ruta comercial marítima del nord empresa pels pomor caurien en l'oblit. Al segle xx els arqueòlegs soviètics van descobrir vestigis d'un kremlin de fusta, d'un port i d'un mercat cobert (gostini Dvor) en el lloc on era Mangazeia.
L'emplaçament de Mangazeia es troba avui dins de l'Ókrug autònom Iamalo-Nenets, a l'óblast de Tiumén, a 1366km al nord-est de Tiumén i a 385km al sud-oest de Norilsk.

## Enllaços externs i referències

* Mangazeia a WikiMapia
* Breu història de Mangazeia
# Mangazeïta

La mangazeïta és un mineral de la classe dels sulfats que pertany al grup de l'aluminita. Cristal·litza en el sistema triclínic i la seva fórmula és: Al₂(SO₄)(OH)₄·3H₂O. Va ser descobert l'any 2005 a la seva localitat tipus: el dipòsit d'estany-plata de Mangazeiskoe, Verkhoyansk, República de Sakha, Iakútia, Sibèria, Rússia. Va ser anomenada així pel nom de la localitat tipus. Se sol trobar en granodiorites intensament fisurades i pirititzades, a prop de vetes de quars i arsenopirita. A la localitat tipus es va trobar associada amb guix. Un sinònim seu és el codi IMA2005-021a.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la mangazeïta pertany a «07.DE: Sulfats (selenats, etc.) amb anions addicionals, amb H₂O, amb cations de mida mitjana només; sense classificar» juntament amb els següents minerals: carbonatocianotriquita, cianotriquita, schwertmannita, tlalocita, utahita, coquandita, osakaïta, wilcoxita, stanleyita, mcalpineïta, hidrobasaluminita, volaschioita, zaherita, lautenthalita i camerolaïta.

## Referències

* 1 2 «Mangazeite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 17 juliol 2015].
* 1 2 «Mangazeite Mineral Data» (en anglès). Webmineral. [Consulta: 17 juliol 2015].

## Bibliografia

* G. M. Gamyanin, Yu. Yu. Zhdanov, N. V. Zayakina, V. F. Gamyanina & V. S. Suknev (2006): Mangazeite, Al2(SO4)(OH)4•3H2O – a new mineral, Proceedings of the Russian Mineralogical Society 135(4), 20–24 (in Russian with English abstract).
# Mangareva

Mangareva és l'illa principal de l'arxipèlag de les Gambier, a la Polinèsia Francesa, situat a 1.400 km al sud-est de Tahití. El nom Mangareva significa «muntanya flotant».

## Geografia

Mangareva és l'illa més gran de les Gambier, amb una superfície total de 14 km², un 56% del total de l'arxipèlag. També té el punt més alt del grup al Mont Duff de 441 m, que duu el nom del vaixell de Wilson, i a la vora hi ha el Mont Mokoto de 423 m. L'illa està encerclada per una barrera d'esculls de 64 km de circumferència. A la vora de la llacuna i al peu del Mont Duff hi ha la vila principal, Rikitea. La vegetació és abundant de flors, arbustos i fruits.
La població total, al cens del 2002, era de 1.097 habitants. La principal activitat econòmica és el cultiu de perles, amb l'apreciada perla negra. El dialecte polinesi que es parla està emparentat amb els dialectes de les illes Australs i de les illes Cook meridionals.
L'aeroport es troba a l'illot Totegegie, a 45 minuts en barca.

## Història

Mangareva té nombrosos vestigis arqueològics dels segles XII a XV. Prop de Rikitea es troben la residència reial (Marau Tagaroa), la dels caps religiosos (Te Hau o te Vehi), la casa comunal (Are Apere), el temple principal o marae (Te Kehika), i fins a cinc maraes més.
Contràriament a altres illes, on els polinesis van introduir porcs, gossos i gallines, a Mangareva la població seguia un règim vegetarià i de peix. La intensa activitat comercial amb altres illes acabà provocant la desforestació.
Va ser descoberta, el 1797, per l'anglès James Wilson que l'anomenà Peard. Era el primer viatge de la London Missionery Society. El 1834 va ser el lloc escollit per la Congregació del Sagrat Cor com a base per establir la primera missió catòlica a la Polinèsia. Els pares Laval i Caret van deixar un patrimoni arquitectònic monumental:
* Catedral de Sant Miquel, de 48 m de llarg, 9 m d'alt, i capacitat per 2.000 persones.
* Església de Sant Josep, de 21 m.
* Capella de Sant Miquel, al cementiri de Rikitea.
* Capella de Santa Anna.
* Capella de Sant Pere, amb la tomba del rei batejat Gregori.
* Convent de Santa Àgata.
* Cases rectorals, convents, camins de processó, arc de triomf al palau reial, forns de pa, presó...
    Vegeu l'apartat corresponent a les illes Gambier.
# Ilse Fromm-Michaels

Ilse Fromm-Michaels (Hamburg, 30 de desembre de 1888 - Detmold, 22 de gener de 1986) fou una pianista i compositora alemanya.

## Biografia

Ilse Fromm va néixer a Hamburg i va mostrar talent musical a una edat primerenca. Va estudiar música a Berlín, primer a la Hochschule für Musik amb Heinrich van Eyken pel que fa a composició i piano amb Marie Bender. El 1905 va començar els seus estudis al Conservatori Sternsche de Hans Pfitzner i James Kwast i va completar els seus estudis el 1913 amb el director i compositor Fritz Steinbach i el pianista Carl Friedberg, a Colònia.
El 1908 Fromm-Michaels va començar una carrera com a concertista de piano, tocant sovint les seves pròpies obres. Es va casar amb un advocat d'Hamburg, Walter Michaels, i després que el nazisme instaurés les Lleis de raça de Nuremberg se li va prohibir interpretar o publicar les seves composicions. Va continuar ensenyant música i després de la Segona Guerra Mundial va establir la Primera Escola de Música i Drama d'Hamburg. El 1964 va rebre la medalla Johannes Brahms de la ciutat d'Hamburg. El 1973 es va traslladar a Detmold per estar a prop del seu fill, i allí va morir el 1986. Ilse Fromm-Michaels va ser enterrada al cementiri d'Ohlsdorf d'Hamburg, quadrícula O 18 (Ringstrasse / Cordesallee).
El seu fill fou el clarinetista Jost Michaels (1922-2004).

## Obres

Les obres seleccionades inclouen:
* Variationen über ein eigenes Thema, op. 8 (1918/19)
* Vier Puppen, op. 4 (1908)
* Der Hampelmann
* Das Puppenmädchen
* Der Harlekin
* Acht Skizzen (1908) núm I-VIII
* Sonata per a piano op. 6 (1917)
* Sehr langsam. Frei im Zeitmaß
* Lebhaft, aber nicht schnell
* Walzerreigen, op. 7 (1917)
* Passacaglia per a piano, op. 16 (1932)
* Langsamer Walzer (1950?)
* Der Maria Geburt, op. 9, no. 2 (text: Des Knaben Wunderhorn)
* Die Meise, op. 9, no. 5 (text: Des Knaben Wunderhorn)
* Engelsgesang, op. 9, no. 3 (text: Des Knaben Wunderhorn)
* Frau Nachtigall, op. 9, no. 1 (text: Des Knaben Wunderhorn)
* Wiegenlied einer alten frommen Magd, op. 9, no. 4 (text: Des Knaben Wunderhorn)
* Stimmungen eines Fauns für Klavier, op. 10
* 3 Kanons für 3 Frauenstimmen, op. 11
* Eulenspiegelei und eine eingerahmte Fuge für Klavier, op. 12
* Suite c-moll per a violoncel sol, op. 15 (1931)
* Marien-Passion für Chor, Kammerorchester und Orgel, op. 18 (1932/33)
* Symphonie c-moll für großes Orchester (ursprünglich als Streichquartett konzipiert), op. 19 (1938)
Part de les seves obres han estat gravades i editades en CD, incloent-hi:
* Sämtliche Klavierwerke (obres completes per a piano), Babette Dorn, piano (Tacet 096); Stuttgart 1999.

## Referències

* ↑ Sadie, Julie Anne. The Norton/Grove dictionary of women composers (Digitized online by GoogleBooks), 1994. ISBN 9780393034875.
* ↑ Michaels, Jost. «Ilse Fromm-Michaels». Arxivat de l'original el 17 July 2011. [Consulta: 10 December 2010].
* ↑ «Prominente - Hamburg Friedhöfe» (en alemnay). Hamburger Friedhöfe. [Consulta: 5 desembre 2021].
* ↑ «Ilse Fromm-Michaels». [Consulta: 10 December 2010].
* ↑ «Composer: Ilse Fromm-Michaels (1888-1986)». [Consulta: 10 December 2010].
# Jacob Amsler-Laffon

Jacob Amsler-Laffon (també escrit Jakob) (1823-1912) va ser un matemàtic i industrial suís.

## Vida i Obra

Amsler va anar a l'escola de la seva ciutat fins al 1843 en què va anar a estudiar teologia a les universitats de Jena i de Königsberg. En aquesta darrera es va trobar com a professor a Franz Neumann i això el va convèncer per dedicar-se a la física i les matemàtiques. Es va doctorar el 1848 i el mateix any va tornar a Suïssa.
El 1851 va ser nomenat professor ajudant de la universitat de Zúric, però va preferir un lloc de professor de matemàtiques al institut de Schaffhausen. En aquesta ciutat va fundar una fàbrica dedicada a la construcció d'instruments de precisió. El 1854 es va casar amb Elise Laffon i va canviar el seu cognom, Amsler, per Amsler-Laffon. Curiosament, els seus fills sempre van ser coneguts com a Amsler, i no Amsler-Laffon. El seu fill més gran, Alfred, també va ser un matemàtic reconegut i impulsor de l'empresa familiar. La empresa es va acabar venent el 1982 a la família Roell, propietaris del actual grup Zwick/Roell.
Amsler (o Amsler-Laffon) és conegut per haver inventat el planímetre i haver-lo construït com un instrument operatiu el 1854. A partir de 1868, també va començar a construir uns instruments coneguts com a integradors que permetien conèixer els moments d'inèrcia i d'estàtica al mateix temps que calculava l'àrea d'una superfície tancada per una corba irregular. Aquest invent va significar una revolució pels constructors de vaixells.

## Referències

* ↑ McGee, pàgina 67.
* ↑ Walker, pàgina 126.
* ↑ McGee, pàgines 68 i 71.
* Planímetre rodó
* Planímetre
* Planímetre polar
* Integròmetre

## Bibliografia

* Gysel, Julius. Jakob Amsler-Laffon (1823-1912) (en alemany), 1912.
* McGee, David «The Amsler Integrator and the Burden of Calculation» (en (anglès)). Material Culture Review / Revue de la culture matérielle, Vol. 48, 1998, pàg. 57-74. ISSN: 1927-9264.
* Walker, Fred M. Ships and Shipbuilders: Pioneers of Design and Construction (en (anglès)). Seaforth Publishing, 2010. ISBN 9781848320727.

## Enllaços externs

* O'Connor, John J.; Robertson, Edmund F. «Jacob Amsler-Laffon» (en anglès). MacTutor History of Mathematics archive. School of Mathematics and Statistics, University of St Andrews, Scotland. (anglès)
* Mahoney, M.S. «Amsler (Later Amsler-Laffon), Jakob». Complete Dictionary of Scientific Biography, 2008. [Consulta: 7 març 2017].
# Jacob Benjamin Wegner

Jacob Benjamin Wegner (Königsberg, 21 de febrer de 1795 − 22 de maig de 1864) va ser un industrial noruec d'origen alemany i terratinent. Va ser el co-propietari i director general de Blaafarveværket, empresa líder en la indústria de Noruega amb al voltant de 2.000 empleats entre 1823 i 1849, i es caracteritzà tant per ser un industrial pioner, així com un reformador social que va introduir una sèrie de beneficis per als seus treballadors. També fou el propietari de Frogner Manor, el principal propietari de Hafslund Manor i co-propietari de la farga Hassel. Fou el cònsol general de Noruega d'Hamburg, Lübeck i Bremen, en el moment en estats sobirans de la ciutat. Estava casat amb Henriette Seyler (1805-1875), membre del Berenberg-Gossler-Seyler, una dinastia de banquers d'Hamburg.

## Referències

* ↑ Wegner, Rolf B. (1967) Familien Wegner (Oslo)
* ↑ Wig, Kjell Arnljot (1995) Eventyret om Blaafarveværket (Drammen)
* ↑ Blaafarveværket (Cobalt Mine Works)
# Luser

Luser (de l'anglès "loser", "perdedor") és un terme utilitzat per furonerss y bofhs per a referir-se als usuaris comuns (local users en anglès o l-users, d'aquí el terme), de manera despectiva i com a burla. "Luser" és l'usuari comú, que generalment es troba en desavantatge envers els usuaris experts, els quals poden controlar tots els aspectes d'un sistema.

## Descripció

El terme va ser adoptat l'any 1975 en el MIT després que alguns estudiants modifiquessin la programació de la computadora ITS perquè en comptes d'informar de "XX users online", informés de "XX loses online". Finalment, la paraula "losers" (perdedors, fracassats) va ser canviada per "lusers" que es pronuncia igual però que ja no significava res, ja que era un terme nou que fusionava "losers" amb "users" (usuaris).
També és usat per designar a tot usuari leecher que no busca les oportunitats d'aprendre, i que en canvi espera obtindre les màximes facilitats d'ús.

## Referències

* ↑ McFedries, Paul. The Complete Idiot's Guide to a Smart Vocabulary. Alpha Books, 2001. ISBN 0-02-863997-9. p. 214
* ↑ Jansen, Erin. Netlingo: The Internet Dictionary. NetLingo Inc., 2002. ISBN 0-9706396-7-8. p. 244
* ↑ «luser». [Consulta: 6 octubre 2014].
* ↑ Roach, Roger A. «ADMIN - Administrator Privleged Commands». Github. Massachusetts Institute of Technology, 1969. [Consulta: April 5, 2022].

## Vegeu també

* BOFH
* Lamer
* Nerd

## Enllaços externs

* Definició del diccionari Babylon (anglès)
# Manuel Bueno Bengochea

Manuel Bueno Bengochea (Pau, 1874 – Barcelona, 1936) fou un escriptor i periodista català.
De molt jove es traslladà a Amèrica, on es va dedicar al comerç i el periodisme. El 1897 se'n va anar a viure a Madrid i en un principi fou proper a les idees de la generació del 98. En aquella ciutat va entrar a formar part de la redacció d'El Globo. També fou redactor de La Correspondencia de España, on va escriure cròniques de política internacional i múltiples treballs de literatura, així com de El Liberal, Blanco y Negro, i de La Lectura. Dirigí la revista Madrid i La Mañana, de la qual fou fundador. Realitzà nombroses produccions i traduccions d'obres franceses i llatines, estrenades als principals teatres de Madrid.

## Referències

* ↑ Mendoza 1995: p. 64

## Bibliografia

* Mendoza, Cristina. Ramon Casas, Retrats al carbó. Sabadell: Editorial AUSA, 1995, pp. 282 (catàleg). ISBN 84-8043-009-5.
# Mal día para pescar

Mal día para pescar (títol en anglès: Bad Day to Go Fishing) és una pel·lícula hispano-uruguaiana dirigida i escrita per Álvaro Brechner i Gary Piquer el 2009. Protagonitzada per Gary Piquer, Jouko Ahola, Antonella Costa i César Troncoso, el guió va ser escrit en col·laboració amb Gary Piquer, inspirat en la història Jacob y el Otro de l'escriptor uruguaià Juan Carlos Onetti Borges.
Es va estrenar durant el Festival de Canes del 2009.

## Argument

La pel·lícula narra la història de dos buscavides que viatgen per Amèrica Llatina: Orsini, un empresari murri, cínic i enginyós, que s'autodenomina Príncep Orsini, i el seu representant, Jacob Van Oppen, un envellit i incontrolable ex-campió mundial de lluita lliure. Buscant mantenir viva l'èpica que un dia els va unir, s'embarquen en una llarga gira d'exhibicions per diferents pobles. No obstant això, durant el seu viatge arriba un moment en què els esdeveniments prenen un rumb inesperat i incontrolable.

## Repartiment

* Gary Piquer: Príncep Orsini
* Jouko Ahola: Jacob van Oppen
* Antonella Costa: Adriana
* César Troncoso: Heber
* Roberto Pankow: el Turc
* Bruno Aldecosea: Díaz Grey

## Premis i nominacions

* Oscar a la millor pel·lícula de parla no anglesa (candidata)
* Festival Internacional de Cinema de Varsòvia
* Festival Internacional de Cinema de Mont-real
* Festival Internacional de Cinema Llatinoamericà de Los Angeles
* Festival Internacional de Cinema de Mar del Plata: millor actor
* Festival Internacional de Cinema de Moscou
* Festival Internacional de Cinema de Shanghai
* Brooklyn: millor director
* Festival Internacional de Cinema de Sofia: millor pel·lícula FIPRESCI
La pel·lícula va obtenir, a més, deu premis FIPRESCI de la crítica uruguaiana, entre ells el de millor pel·lícula, millor estreno internacional i millor actor, i un premi de la crítica espanyola en la categoria de millor actor.

## Enllaços externs

* Mal día para pescar - Lloc web oficial
# Lycée Pasteur

El Liceu Pasteur (Lycée Pasteur) és una escola pública de segon cicle de segon grau ubicada a Neuilly-sur-Seine. Està equipat amb classes preparatòries a les grans escoles i constitueix, amb el col·legi establert dins dels seus murs, un complex escolar. Porta el nom del científic Louis Pasteur.
Construït a partir del 1912 i acabat l'estiu del 1914, l'edifici va ser requisat a l'inici de la Primera Guerra Mundial i va albergar un hospital creat per l'Hospital Americà de París, també ubicat a Neuilly, i que es mantindria durant tota la guerra.

## Exalumnes famosos

* Christian Clavier, actor, guionista
* François Hollande, polític francès, president de la República Francesa i copríncep d'Andorra entre 2012 i 2017
* Gérard Jugnot, actor, director, guionista i productor francès
* Pierre Tchernia, pioners de la televisió francesa
* Henri Troyat, escriptor, historiador i biògraf francès d'origen rus

## Referències

* ↑ Guerre de 14-18 : des collégiens de Neuilly présentent des images inédites de la vie pendant le conflit
* ↑ 11 novembre : à Neuilly, l’hôpital Américain à l’heure de la Grande guerre

## Enllaços externs

* Lycée Pasteur - Lloc web oficial