OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Alphonse Giroux

François-Simon-Alphonse Giroux (6 d'abril de 1776, París, Regne de França - 1 de maig de 1848, París, França) fou un restaurador d'art i ebenista francès.
Va estudiar pintura sota la formació de Jacques-Louis David i va fundar un negoci de restauració d'art a finals del segle xviii. Va ser el restaurador oficial de la catedral de Notre Dame, i va col·leccionar i exposar l'art de Louis Daguerre, Charles Marie Bouton, Charles Arrowsmith, Charles Renoux i molts altres. A més de la seva professió com a restaurador d'art, va treballar com a ebenista fabricant i venent mobles de diversos estils per a la família reial francesa i altres personalitats importants.
El juny de 1833 Alph. Giroux & Cie. van introduir el Fenaquistoscopi a França, convertint-se en una de les primeres companyies a publicar el dispositiu d'animació després de ser inventat més o menys simultàniament a Bèlgica i Àustria. El nom de la companyia per al dispositiu acabaria sent el més utilitzat.
Giroux també és conegut per la construcció de càmeres daguerreotip dissenyades per Daguerre, la primera càmera fotogràfica fabricada comercialment al món. Aquesta va aparèixer al mercat a l'agost de 1839 i estava formada per dues caixes de fusta que a la part davantera portava les lents, fabricades per Charles Chevalier, mentre que a la part de darrere hi havia un porta-cristalls on s'havia d'introduir posteriorment el daguerreotip a realitzar. L'enfocament s'efectuava mitjançant el desplaçament de la caixa de darrera mentre el fotògraf es cobria amb una tela per trobar el punt exacte d'enfoc en el cristall, evitant així les dificultats que podia presentar la llum ambiental. El cost de la càmera i l'equip era de 400 francs.
El seu fill Alphonse-Gustave va continuar amb la seva activitat, mentre que el seu fill André Giroux es va dedicar a la pintura.

## Referències

* 1 2 Turner, Jane. The Grove Dictionary of Art: From Monet to Cézanne : late 19th-century French artists (en anglès). St Martins Pr, 05/2000, p. 350. ISBN 978-0312229719.
* ↑ Sougez, M.L.. Historia general de la fotografía (en castellà). 2a edició. Madrid: Ediciones Cátedra, 2009, p. 679. ISBN 978-84-376-2344-3.
* ↑ Corcy, Marie-Sophie. Le daguerréotype français. Un objet photographique (en francés). París: Réunion des musées nationaux, 2003, p. 46-49. ISBN 978-2711845750.
* ↑ Mannoni, Laurent. Great Art of Light and Shadow: Archaeology of the Cinema (Exeter Studies in Film History) (en anglès). University of Exeter Press, 01/09/2000, p. 578. ISBN 978-0859896658.
* ↑ Gernsheim, H.; Gernsheim, A.. A concise history of photography (en anglès). Londres: Thames and Hudson, 1965, p. 36.
* ↑ Macé de Lépinay, François. Un âge d'or des arts décoratifs, 1814-1848 (en francés). París: Galeries Nationales du Grand-Palais, 1991, p. 524. ISBN 978-2711824656.
# Anaxyrus houstonensis

Anaxyrus houstonensis és una espècie d'amfibi bufònid que viu a Texas.

## Referències

* Hillis, D. M., A. M. Hillis, and R. F. Martin. (1984) Reproductive ecology and hybridization of the endangered Houston toad (Bufo houstonensis). Journal of Herpetology 18: 56–72.
* Hammerson & Shepard (2004). Bufo houstonensis. Llista Vermella de la UICN, Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2006. Consultat el 15 d'abril del 2008 (en anglès).
* Pauly, G. B., D. M. Hillis, and D. C. Cannatella. (2004) The history of a Nearctic colonization: Molecular phylogenetics and biogeography of the Nearctic toads (Bufo). Evolution 58: 2517–2535.
# Ammerzwiller

Ammerzwiller (en alsacià Àmmerzwíller) és un municipi francès, situat a la regió del Gran Est, al departament de l'Alt Rin. L'any 1999 tenia 314 habitants.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 210 | 215 | 275 | 268 | 278 | 314 |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001- | Mathieu Ditner | |
# Ammassalik

Ammassalik és una població de Groenlàndia i també el nom de l'illa Ammassalik. Anteriorment Ammassalik era un dels dos municipis de l'ara extint comtat de Tunu, l'altre municipi era Illoqqortoormiut (més al nord). l'any 2005 Ammassalik tenia 3.031 habitants.
El centre administratiu de l'extint municipi municipi era a Tassilaq.
El Museu d'Ammassalik es troba a l'antiga església. És un museu sobre la cultura local que es va inaugurar l'any 1990.

## Enllaços externs

* Official Ammassalik website Arxivat 2005-12-24 a Wayback Machine.
* Foto af Kommunekontoret Arxivat 2007-08-08 a Wayback Machine.
# Ammassivik

Ammassivik (del groenlandès «superfície plana») (Sletten en danès) és un poblet de Groenlàndia que pertany a la municipalitat de Kujalleq. Tenia 40 habitants al cens del 2012.
Ammassivik és també el centre postal dels voltants i és visitada regularment per un vaixell de correus.

## Geografia

Ammassivik està situat al fiord d'Alluitsoq, al sud de l'illa de Groenlàndia. Les explotacions d'oví de Qallimiut (15 habitants) i Qorlortorsuaq (13 habitants) són a prop. Al costat oposat del fiord hi ha les ruïnes de l'església de la Germandat de Moràvia dels missioners d'Alluitsoq.

## Història

El poblet fou fundat el 1889, i el 1899 uns missioners van construir l'escola «Isaac Lundip Atuarfia». Aquesta escola només comptava amb sis alumnes durant el curs escolar 2005/06.
El 1922, el poblet s'establí com a centre de comerç.

## Població

La majoria de les poblacions i assentaments del sud de Groenlàndia presenten uns patrons de creixement negatiu durant les últimes dues dècades, i molts assentaments s'han despoblat ràpidament.

## Comunicacions

El principal mitjà de transport és per mar i es pot arribar en el vaixell correus.
Durant l'hivern, les rutes terrestres fetes amb trineus tirats per gossos són importants per a mantenir la connexió amb la zona dels voltants.
El poble disposa d'un heliport d'una pista de 15 metres (IATA: QUW; ICAO: BGAS), que connecta amb les poblacions properes de Nanortalik i Aappilattoq, i amb la resta del món. Air Greenland opera els vols contractats pels pobles de la regió de Nanortalik. La majoria d'aquest vols són de transport de mercaderies i no s'ofereixen en el calendari, encara que es pot fer reserves amb antelació. Els horaris de sortida d'aquests vols específics i variables segons les demandes locals d'un dia donat.
Des de 2005, la ciutat té connexió ADSL amb internet compatible amb GSM.

## Clima

El clima predominant és l'anomenat clima de tundra. La classificació climàtica de Köppen és ET. La temperatura mitjana anual a Ammassivik és d'1,5 °C.

## Referències

* 1 2 Statistics Greenland: Table: Population in towns and settlements by time, locality, age, gender and place of birth (revisat: 27-12-2014) (anglès)
* 1 2 3 Greenland in Figures 2005 Arxivat 2007-03-15 a Wayback Machine. Statistics Greenland. 3rd Edition, May 2005. ISSN 1604-7397 (anglès)
* ↑ World Aiport Codes
* ↑ Air Greenland (anglès)
* ↑ Climate data (castellà)

## Enllaços externs

* Fotografies històriques d'Ammassivik Arxivat 2007-10-13 a Wayback Machine. (danès)
* Experiences in Ammassivik Arxivat 2014-12-27 a Wayback Machine. (anglès)
# Anacleto Rodríguez

Anacleto Rodríguez fou un polític valencià, alcalde d'Alacant durant la Primera República Espanyola. Va substituir en l'alcaldia el carismàtic Eleuterio Maisonnave Cutayar, qui en proclamar-se la Primera República Espanyola fou nomenat ministre de governació. Va estar en el càrrec només uns mesos, després del fracàs del fracàs del moviment cantonalista a Alacant.

## Referències

* ↑ Crónica de un bombardeo anunciado (I): Antecedentes, Gerardo Muñoz Lorente, Diario Información
# Angiolina Ortolani

Angiolina Valandris Ortolani (Bèrgam, 10 de maig de 1834 - Livorno, 1913) fou una soprano italiana.
Va estudiar al Conservatori de Milà i va debutar el 1853 al Teatro Riccardi de Brescia amb Parisenca de Donizetti. Va començar així una gran carrera com a soprano lleugera a [Milà] (debut a La Scala el 1859) i altres ciutats italianes, amb aparicions a Londres (1857) o el Teatre Reial de Madrid, on va cantar amb força freqüència entre 1856 i 1880.
La temporada 1858-1859 va cantar al Liceu de Barcelona. El Diario de Barcelona la qualificà de "soprano sfogato de prim timbre però fresc i argentí, amb emissió de veu fàcil i espontània, amb un estil de cant de bon gust i una gola dúctil i flexible, però que abusa de vegades de la seva agilitat en les cadències i refilades. Si aquesta jove cantatriu tingués més expressió i donés més intenció al cant declamat, seria una artista de gran vàlua".
Es va casar amb el tenor lleuger Mario Tiberini.

## Referències

* ↑ «Tiberini, Angela (nata Ortolani)» (en italià). Treccani.it L'Enciclopedia Italiana.
* ↑ «Biografia a bgpedia.it». Arxivat de l'original el 2015-09-23. [Consulta: 20 març 2014].
* ↑ «Almanaque». Diario de Barcelona, 1960, p. 73.
# Angiolo Gabrielli

Angiolo Gabrielli (Manciano, Toscana, 20 de gener de 1894 - Collesalvetti, 11 de desembre de 1973) va ser un ciclista italià, que fou professional entre 1924 i 1926. En el seu palmarès destaca una tercera posició final al Giro d'Itàlia de 1924, per darrere Giuseppe Enrici i Federico Gay.

## Palmarès

* 1923
** 1r al Giro de les dues províncies
** 1r al Giro del Casentino
* 1925
** 1r a la Coppa San Giorgio

### Resultats al Giro d'Itàlia

* 1924. 3r de la classificació general
* 1925. Abandona

## Referències

* ↑ «GABRIELLI Angelo "Angiolo"». [Consulta: 28 novembre 2022].
* ↑ ONLUS®, Museo del Ciclismo Associazione Culturale. «Museo del Ciclismo - Angelo GABRIELLI» (en italià). [Consulta: 28 novembre 2022].

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a museociclismo.it
* Fitxa a ibrocco.com Arxivat 2011-03-07 a Wayback Machine.
# Angioletta (cràter)

Angioletta és un cràter sobre la superfície de (4) Vesta. Fa 18.42 km. de diàmetre; s'hi troba a les coordenades planetocèntriques de -38.09 ° latitud nord i 181.9 ° longitud est. El nom fa referència a l'astrofísica italiana Angioletta Coradini i va ser aprovat per la UAI el set d'octubre de 2014.

## Referències

* ↑ "Angioletta (cràter)". Gazetteer of Planetary Nomenclature. USGS Astrogeology Research Program. (anglès)
* ↑ «Angioletta Coradini 1946–2011». Division for planetary sciences of American Astronomical Society. Arxivat de l'original el 2021-04-14. [Consulta: 13 abril 2021].
# Ambròs Autpert

Ambròs Autpert, Ambroise Autpert (francès) o Ambrosius Autpertus (llatí) (ca. 730, Provença - 30 de gener de 784) fou un monjo benedictí franc.
Oficial a la cort de Pipí I el Breu, contribuí a l'ensenyament del seu fill Carlemany. Enviat en missió a Itàlia, visità l'abadia benedictina de San Vincenzo al Volturno, al Ducat de Benevent, on deixà les seves altres ocupacions i ingressà. Rebé l'ordenació sacerdotal sobre el 761 i fou escollit abat el 4 d'octubre de 777, amb el suport dels monjos francesos i l'oposició dels altres que preferien el llombard Potó. Aquestes dissensions a l'abadia feren intervenir tant el Papa Esteve III com Carlemany i el rei dels llombards, Desideri d'Ístria, atès que les influències franques i llombardes provocaven tensions a Campània. Les objeccions per ser escollit provenien de la seva procedència del poble franc i per la seva personalitat. Per aquestes intrigues, la seva mort, en el transcurs d'un viatge a Roma, podria haver estat fruit d'un assassinat. Sepultat a la Basílica de Sant Pere, les seves relíquies foren traslladades prop del 1044 a l'abadia de San Vincenzo.
Ambrosi Autpert, una de les grans figures del Renaixement carolingi, deutor de l'obra de Ticonio, tot i que influït per Primassi i Beda, escrigué un nombre considerable d'obres sobre la Bíblia i temes religiosos en general. Entre els més importants hi ha comentaris en deu volums sobre l'Apocalipsi (Expositio in Apocalypsim) i que en ser contemporani del Beat de Liébana, la seva obra té semblances amb la d'aquest, sobretot en el tractament de les recapitulacions.
Escrigué comentaris als Salms i al Càntic dels Càntics, les vides dels sants Paldó, Tutó i Vassó, fundadors de San Vincenzo al Volturno, sobre l'Assumpció de Maria, sobre la transfiguració de Jesús, sobre la cobdícia i un conflicte entre les virtuts i els vicis.
El 2009, el Papa Benet XVI digué una homilia sobre Ambrosi Autpert a la Plaça de Sant Pere, on comparà la denúncia que feu sobre l'enriquiment dels monestirs en la seva època amb la situació actual de crisi econòmica mundial causada per la cobdícia.

## Bibliografia

* Michel Banniard, « Ambroise Autpert », article du Dictionnaire des lettres françaises, dir. Cardinal Georges Grente, Le Moyen Âge, dir. Robert Bossuat, Louis Pichard, Guy Raynaud de Lage, éd. revue, dir. Geneviève Hasenohr, Michel Zink, Fayard, 1964, rééd. LGF « Pochothèque », 1992, p.54 (En francés).
# Ancistrus variolus

Ancistrus variolus és una espècie de peix de la família dels loricàrids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 4,8 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: Perú.

## Referències

* ↑ Kner, R. 1854. Die Hypostomiden. Zweite Hauptgruppe der Familie der Panzerfische. (Loricata vel Goniodontes). Denkschr. Akad. Wiss. Wien v. 7: 251-286 [separate 1-36], Pls. 1-5.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 «Ancistrus variolus» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).

## Bibliografia

* Burgess, W. E. An Atlas of Freshwater and Marine Catfishes: A Preliminary Survey of the Siluriformes (en anglès). TFH Publications, 1989. ISBN 9780866221313.
* Cope, E. D. 1872. On the fishes of the Ambyiacu River. Proc. Acad. Nat. Sci. Phila. v. 23: 250-294, Pls. 3-16.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Fisch-Muller, S. 2003. Loricariidae-Ancistrinae (Armored catfishes). p. 373-400. A: R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Miranda Ribeiro, A. de 1918: Ancistrus. Revista da Sociadade Brasileira de Sciências (Rio de Janeiro) v. 2: 112-114.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Weber, C. 2003. Loricariidae - Hypostominae (Armored catfishes). p. 351-372. A: R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Aphyosemion elegans

Aphyosemion elegans és una espècie de peix de la família dels aploquèilids i de l'ordre dels ciprinodontiformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àfrica: República del Congo i República Democràtica del Congo.

## Referències

* 1 2 «Aphyosemion elegans» (en anglès). Fishbase.

## Bibliografia

* Boulenger, G. A. 1899. Matériaux pour la faune du Congo. Poissons nouveaux du Congo. Cinquième Partie. Cyprins, Silures, Cyprinodontes, Acanthoptérygiens. Ann. Mus. Congo (Ser. Zool.) v. 1 (fasc. 5): 97-128, Pls. 40-47.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Aphyosemion dargei

Aphyosemion dargei és una espècie de peix de la família dels aploquèilids i de l'ordre dels ciprinodontiformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 5 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àfrica: Camerun.

## Referències

* 1 2 «Aphyosemion dargei» (en anglès). Fishbase.

## Bibliografia

* Amiet, J.-L. 1987. Le genre Aphyosemion Myers (Pisces, Teleostei, Cyprinodontiformes). Vol. 2 in Faune du Cameroun. Aphiosemion of Cameroon 1987: 1-262, Pls. 1-68.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Philip Kelland

Philip Kelland (1808-1879) fou un matemàtic anglès que va ser reformador de l'ensenyament universitari a Escòcia.

## Vida i Obra

Kelland va estudiar a la universitat de Cambridge (Queen's College), on es va graduar el 1834 com senior wrangler, havent estat preparat pel professor particular William Hopkins. Va ser fellow dels Queen's College (Cambridge) durant uns anys, fins que el 1838 va ser nomenat catedràtic de matemàtiques de la universitat d'Edimburg, càrrec que va conservar fins a la seva mort.
Kelland va escriure interessants treballs matemàtics sobre el moviment de les ones de l'aigua (1840 i 1844)) i crítiques contra l'àlgebra simbòlica (1839). Això no obstant, la seva tasca més important va ser com a professor i reformador del ensenyament universitari a Escòcia.
Kelland va ser president de la Royal Society of Edinburgh entre 1878 i 1879.

## Referències

* ↑ El estudiant que obtenia la millor nota en el examen de matemàtiques.
* ↑ Craik, pàgina 11.
* ↑ Craik, pàgines 14-17.
* ↑ Sajjadi & Hunt, pàgina 11.
* ↑ Picyor, pàgina 409.
* ↑ Mann & Craik, pàgines 90-91.

## Bibliografia

* Craik, Alex D.D. «The origins of water wave theory» (en (anglès)). Annual Review of Fluid Mechanics, 36, 2004, pàg. 1-28. DOI: 10.1146/annurev.fluid.36.050802.122118.
* Mann, A.J.S; Craik, A.D.D.. «Scotland: Land of opportunity but few rewards». A: Raymond Flood, Adrian Rice, Robin Wilson (eds.). Mathematics in Victorian Britain (en (anglès)). Oxford University Press, 2011, p. 77-102. ISBN 978-0-19-960139-4.
* Pycior, Helena M. «Early criticism of the symbolical approach to algebra» (en (anglès)). Historia Mathematica, 9, 4, 1982, pàg. 392-412. DOI: 10.1016/0315-0860(82)90105-7. ISSN: 0315-0860.
* Sajjadi, Shahrdad G.; Hunt, Julian. Wind Over Waves: Forecasting and Fundamentals of Applications (en (anglès)). Horwood Publishing, 2003. ISBN 1-898563-81-0.

## Enllaços externs

* O'Connor, John J.; Robertson, Edmund F. «Philip Kelland» (en anglès). MacTutor History of Mathematics archive. School of Mathematics and Statistics, University of St Andrews, Scotland. (anglès)
# Resolució 1174 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

La Resolució 1174 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides fou adoptada per unanimitat el 15 de juny de 1998. Després de recordar les resolucions 1031 (1995), 1035 (1995), 1088 (1996) 1103 (1997), 1107 (1997), 1144 (1997) i 1144 (1998), el Consell va prorrogar el mandat de la Missió de les Nacions Unides a Bòsnia i Hercegovina (UNMIBH) per un període que finalitzava el 21 de juny de 1999 i autoritzava als estats que participaven en la Força d'estabilització (SFOR) de l'OTAN a continuar fent-ho durant uns altres dotze mesos.
El Consell de Seguretat va subratllar la importància de l'Acord de Dayton i la importància que Croàcia i la República Federal de Iugoslàvia (Sèrbia i Montenegro) van jugar en el procés de pau a Bòsnia i Hercegovina. El retorn dels desplaçats i dels refugiats era crucial per a una pau duradora a la regió, després que el secretari general Kofi Annan va informar que els refugiats havien trobat violència quan tornaven als seus llocs d'origen a Bòsnia i Hercegovina.
Actuant amb el Capítol VII de la Carta de les Nacions Unides, el Consell va insistir en la cooperació de totes les parts amb els acords de pau i el Tribunal Penal Internacional per a l'antiga Iugoslàvia (TPIY), reafirmant el paper de l'Alt Representant per Bòsnia i Hercegovina durant aquest procés. Es va reconèixer que les parts havien autoritzat a la força multinacional actual a utilitzar la força si fos necessari per fer complir l'annex I dels acords de pau.
Els Estats membres que participen en la SFOR, establerta a la Resolució 1088, estaven autoritzats a continuar les seves operacions durant dotze mesos addicionals; s'ampliarà més enllà d'aquesta data si es justifica per la situació al país. També va autoritzar l'ús de mesures necessàries, incloent l'ús de la força i defensa pròpia, per assegurar el compliment dels acords i la seguretat i la llibertat de moviment del personal de la SFOR. Al mateix temps, el mandat de la UNMIBH, que incloïa la International Police Task Force (IPTF), es va ampliar fins al 21 de juny de 1999. Es va instar als països a proporcionar formació, equips i suport a les forces policials locals a Bòsnia i Hercegovina.

## Referències

* ↑ «Security Council extends mandate of mission in Bosnia and Herzegovina until 21 June 1999; authorises states acting through NATO, to continue SFOR for an addition 12 months». United Nations, 15-06-1998.
* ↑ Deutsche Presse Agentuer «World police to extend stay in Bosnia». The Indian Express, 16-06-1998.
* ↑ «UN: Council extends mandate of mission in Bosnia and Herzegovina until 21 June 1999». M2 Presswire, 16-06-1998.
* ↑ Bosnia peace operation mission, structure, and transition strategy of NATO's Stabilization Force : report to the chairman, Committee on Foreign Relations, U.S. Senate. DIANE Publishing, 1998, p. 10. ISBN 978-1-4289-7530-9.

## Vegeu també

* Llista de resolucions del Consell de Seguretat de les Nacions Unides 1101 a la 1200 (1997 - 1998)
* Guerra de Bòsnia

## Enllaços externs

* PDF Text de la Resolució a UN.org
# Peride Celal

Peride Celal Yönsel més coneguda com a Peride Celal o Peride Celâl (Istanbul, Imperi Otomà, 10 de juny de 1916 - Istanbul, Turquia, 15 de juny de 2013) fou una novel·lista i escriptora d'històries turca.
Inicià la seva carrera literararia el 1935 escrivint històries en la revista 7 Gün (7 Dies) i en diaris com Posta, Cumhuriyet, Tan, i Milliyet.
Peride Celal fou guardonada amb el Premi de Literatura Sedat Simavi (1977), per la seva novel·la Üç Yirmi Dört Saat (Les Tres i Vint-i-quatre Hores), i el Premi a la millor novel·la Orhan Kemal per la seva obra Kurtlar (Els Llops) el 1991.

## Obres
### Novel·les

* Sönen Alev (1938)
* Yaz Yağmuru (1940)
* Ana Kız (1941)
* Kızıl Vazo (1941)
* Ben Vurmadım (1941)
* Atmaca (1944)
* Aşkın Doğuşu (1944)
* Kırkıncı Tepe (1945)
* Dar Yol (1949)
* Üç Kadının Romanı (1954)
* Kırkıncı Oda (1958)
* Gecenin Ucundaki Işık (1963)
* Güz Şarkısı (1966)
* Evli Bir Kadının Günlüğünden (1971)
* Üç Yirmidört Saat (1977)
* Kurtlar (1990)
* Deli Aşk (2002)

### Històries

* Jaguar (1978)
* Bir Hanım Efendinin Ölümü (1981)
* Pay Kavgası (1985).

## Referències

* ↑ «Peride Celal hayatla ‘barışamadan' öldü». Milliyet, 2013.
* ↑ KARAHAN, BURCU. PERİDE CELÂL'İN ROMANLARINDA KADINKİMLİKLERİ. Bilkent, Ankara: Bilkent Üniversitesi, 2002. Arxivat 2007-01-22 a Wayback Machine.
* ↑ «"Bir Hanımefendinin Ölümü"». BİA Haber Merkezi, 2013.
* ↑ http://www.milliyet.com.tr/yazar-peride-celal-hayatini-pembenar-detay-kultursanat-1724161/
* ↑ http://www.radikal.com.tr/hayat/romanin-gizli-ustasina-veda-1138021/
# Mariano Riera Torres

Mariano Riera Torres és un empresari eivissenc. Nascut en els anys 20, va haver d'emigrar cap a l'Argentina, on durant molts anys fou president i l'ànima del Centre Balear de Santa Fe fomentant la participació dels joves, promovent el coneixement cel català i promovent els contactes amb les Illes Balears. El 1998 va rebre el Premi Ramon Llull.

## Referències

* ↑ «Dia de les Illes Balears - Medalla d'Or i Premis Ramon Llull-Presentació». [Consulta: 24 octubre 2020].