OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Gens Lòl·lia

Lòl·lia era el nom d'una gens romana d'origen plebeu a l'antiga Roma, que apareix a la historia al segle i aC, a l'últim temps de la República.
Se la suposa d'origen samnita o sabí. Marc Lol·li Palicà, tribú de la plebs l'any 71 aC, és esmentat com a nadiu del Picè. Només un membre de la família va obtenir el consolat: Marc Lol·li, l'any 21 aC. L'únic cognom emprat durant la república, va ser el de Palicà, però més tard, durant l'imperi, en van adoptar d'altres.
Alguns dels seus membres van ser:
* Lol·li, un samnita que va quedar com a ostatge a Roma durant la guerra amb Pirros de l'Epir.
* Quint Lol·li, un cavaller romà de Sicília que tenia uns 90 anys quan Verres era pretor de l'illa (73 a 71 aC), al que un dels lloctinents de Verres va maltractar.
* Marc Lol·li, que va comparèixer en nom del seu pare Quint Lol·li en el judici contra Verres.
* Quint Lol·li, assassinat mentre viatjava a Sicília per recollir proves contra Verres.
* Luci Lol·li, legat de Gneu Pompeu a la guerra contra el rei Mitridates VI Eupator del Pont.
* Gneu Lol·li, triumviri nocturni condemnat juntament amb els seus col·legues per no haver arribat a temps a apagar un incendi a la Via Sacra.
* Marc Lol·li, governador de la província de Galàcia i cònsol l'any 21 aC. Era era enemic personal de Tiberi.
* Lòl·lia Paulina, néta de Marc Lol·li i casada amb Publi Memmi Règul, de qui Calígula la va fer divorciar per casar-se amb ella.
* Quint Lol·li Urbic, militar i polític romà del segle ii, governador de Britànnia entre l'any 138 i el 144.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Lollia Gens». A Dictionary of Greek and Roman biography and mythology. [Consulta: 25 juny 2022].
* ↑ Ciceró. In Verrem, III, 25
* ↑ Ciceró. In Verrem, III, 25
# Ramiro Fonte

Ramiro Fonte (Pontedeume, 7 de setembre de 1957 - l'Hospitalet de Llobregat, 11 d'octubre de 2008) va ser un poeta, narrador, crític i assagista gallec.
Militant de joventut de l'esquerra galleguista, va pertànyer al Partido Socialista Galego (PSG) dirigit per Xosé Manuel Beiras. Després es va allunyar de la militància política, encara que va mantenir vincles amb el PSOE gallec. Llicenciat en filosofia por la Universitat de Santiago de Compostel·la, va ensenyar llengua i literatura gallegues en un institut de Vigo.
Es va donar a conèixer com a poeta en el grup Cravo Fondo al final dels anys setanta, i el 1983 va publicar el seu primer llibre: As cidades da nada. Posteriorment publicà els títols següents: Designium el 1984, Pensar na tempestade el 1986, Pasa un segredo el 1988 (Premi de la Crítica de poesia gallega 1989), Adeus Norte el 1991 (Premi Esquío 1991), Luz do mediodía el 1995, O cazador de libros el 1997, Mínima Moralidade el 1998 i Capitán Inverno el 1999.
Membre corresponent de la Real Academia Gallega, va ser director de l'Instituto Cervantes de Lisboa des del 2005 fins a la seva mort. Va obtenir dos cops el Premi de la Crítica de poesia gallega: l'any 1988 per Pasa un segredo (1987) i el 1995 per Luz de mediodía (1994). L'any 1984 li van concedir el Premi Losada Diéguez. La ciutat és un motiu i un escenari especialment rellevant i recurrent en la seva obra poètica i assagística.

## Referències

* ↑ «Ramiro Fonte». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Anaxyrus quercicus

Anaxyrus quercicus és una espècie d'amfibi que viu als Estats Units.
Està amenaçada d'extinció per la pèrdua del seu hàbitat natural.

## Referències

* Pauly, G. B., D. M. Hillis, and D. C. Cannatella. (2004) The history of a Nearctic colonization: Molecular phylogenetics and biogeography of the Nearctic toads (Bufo). Evolution 58: 2517–2535.
* Hammerson, G. 2004. Bufo quercicus. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 15 d'abril del 2008.
# Haley Anderson

Haley Anderson (n. Santa Clara, 20 de novembre de 1991) és una nedadora estatunidenca i medallista olímpica.

## Biografia

El 2011 va debutar com a nedadora professional a les Universiades de 2011 celebrades a Shenzhen. Va arribar a guanyar una medalla d'or en la prova de 1500 m lliure, i una medalla de plata en la prova de 800 m lliure. Un any després va participar en els Jocs Olímpics de Londres 2012. Va nedar la prova de 10 quilòmetres, on va arribar en segon lloc després de Éva Risztov en quedar-se tan sols a quatre desenes de segon. En 2013 va participar en el Campionat Mundial de Natació de 2013 celebrat en Barcelona, nedant en les aigües obertes de 5 km. Va arribar a guanyar la medalla d'or en quedar per davant de Poliana Okimoto i Ana Marcela Cunha, els qui li van acompanyar en el podi.
Al Campionat Mundial de Natació de 2015 celebrat a Kazan va guanyar la medalla d'or en la prova de cinc quilòmetres en aigües obertes.

## Referències

* ↑ Álex Cubero. «La nord-americana Haley Anderson, primera medallista del Mundial». Diari de Sevilla. Agència EFE, 20-07-2013. [Consulta: 7 juliol 2014].
* ↑ «Haley Anderson lliura als Estats Units la primera medalla dels Mundials». La Vanguardia, 25-07-2015 [Consulta: 25 juliol 2015].
# Juan Antonio de Zunzunegui y Loredo

Juan Antonio de Zunzunegui y Loredo (Portugalete, Biscaia, 21 de desembre de 1900 - Madrid, 31 de maig de 1982) va ser un novel·lista espanyol. Autor de gran fecunditat, la seva obra s'adscriu a un realisme tradicional. Va ser membre de la Reial Acadèmia Espanyola des de 1957.

## Biografia

Va néixer el 21 de desembre de 1900 a Portugalete (Biscaia). Va estudiar en els jesuïtes d'Orduña i a les Universitats de Deusto, Valladolid i Salamanca. Va tenir una gran amistat amb Miguel de Unamuno qui -segons el mateix Zunzunegui- seria l'autor que més li va influir. Per trasllat de la seva família a Madrid, acaba a la seva universitat la carrera de dret. Doctor en Filosofia i Lletres, va estudiar també llengua francesa i italiana en Tours i Perusa.
Durant la guerra civil espanyola va donar suport al bàndol nacional, col·labora amb la Delegació de Premsa i Propaganda i després en la revista Vértice com a crític teatral.
El 1957 ocupa la butaca "a" deixada per Pío Baroja en la Reial Acadèmia de la Llengua. Va morir a Madrid, on residia habitualment des de la seva joventut, el 1982 i fou enterrat per exprés desig a la vila de Portugalete, en el panteó de la família de la seva esposa.
Les seves novel·les es troben en una línia realista propera al naturalisme, en la qual s'adverteix no obstant això la influència de Pío Baroja pel que fa a l'ús d'un llenguatge escarit. Per elles desfilen variats tipus de la societat bilbaina i madrilenya de la seva època, caracteritzats en general per una concepció materialista de la vida. La seva visió del món és més aviat pessimista, encara que suavitzada de vegades per l'humor, com succeeix en La úlcera, que s'aparta del seu realisme habitual.
Les novel·les publicades fins a 1950 s'ambienten preferentment a Bilbao i els seus voltants, mentre que a partir d'aquesta data l'escenari principal és Madrid.

## Obres

* Vida y paisaje de Bilbao (1926)
* Chiripi (1931)
* Tres en una (1935)
* El chiplichandle (1940)
* Ay... estos hijos (1943)
* El barco de la muerte (1945)
* La quiebra (1947)
* La úlcera (1949)
* Las ratas del barco (1950)
* El supremo bien (1951)
* Esta oscura desbandada (1952)
* Ramón o la vida baldía (1952)
* La vida como es (1954)
* El hijo hecho a contrata (1956)
* Una mujer sobre la tierra (1959)
* El mundo sigue (1960)
* La poetisa (IV serie de "Cuentos y patrañas de mi Ría") (1961)
* El premio (1961)
* El camión justiciero
* El camino alegre (1962)
* Todo quedó en casa (1964)
* Murió en un córner (1966)
* Un hombre entre dos mujeres (1966)
* La frontera delgada (1968)
* Una rica hembra (1970)
* De la vida y de la muerte (1984)

## Referències

* ↑ País, Ediciones. «El orgullo de haber superado en páginas a Balzac». [Consulta: 10 juliol 2015].
* ↑ «Juan Antonio de Zunzunegui y Loredo». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Juan Antonio de Zunzunegui al web de la RAE
* ↑ Juan Antonio de Zunzunegui y Loredo, Enciclopedia Vasca Auñamendi
* ↑ Juan Antonio de Zunzunegui Arxivat 2014-06-29 a Wayback Machine. a hispanoteca.eu
* ↑ José García López, "Historia de la Literatura española", Barcelona 1986
# Louannec

Louannec (en bretó Louaneg) és un municipi francès, situat a la regió de Bretanya, al departament de Costes del Nord. L'any 2007 tenia 3.011 habitants. A l'inici del curs 2007 el 4,3% dels alumnes del municipi eren matriculats a la primària bilingüe. Des del 2006 hi ha una escola diwan.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 1.076 | 1.170 | 1.619 | 2.191 | 2.195 | 2.384 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes ||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001- | Jean Nicolas | PS |

## Personatges lligats al municipi

* Sant Erwan (sant Iu) hi fou rector de 1292 a 1303
* Loeiz ar Floc'h (1909-1986), més conegut com a Maodez Glanndour, escriptor en bretó, també hi fou rector
* Madalen Saint-Gal de Pons, coneguda com a Benead, poetessa en bretó

## Referències

* ↑ (francès) Ofis ar Brezhoneg: Enseignement bilingue
# Ramiro Gómez y García de Guadiana

Ramiro Gómez y García de Guadiana (Madrid, 7 de juny de 1916 - 9 de juny de 2003) fou un decorador i director artístic cinematogràfic espanyol.
Va començar estudis de dret alhora que es dedicava a la pintura a l'oli, però en la dècada del 1940 va començar a treballar com a dibuixant als Estudis de Cinema Ballesteros de Luis Santamaría, signant el seu primer treball a El escándalo de José Luis Sáenz de Heredia el 1943. El 1947 assolí el càrrec de decorador en cap i des d'aleshores va participar en més d'un centenar de pel·lícules a Espanya, Itàlia i el Regne Unit, com la de la superproducció El colós de Rodes de Sergio Leone (1961). També va fer els decorats de sèries de TVE i va rebre nombrosos premis.

## Filmografia parcial
### Pel·lícules

* Mariona Rebull (1947)
* La mies es mucha (1948)
* Todo es posible en Granada (1954)
* Historias de la radio (1955)
* Los clarines del miedo (1958)
* Els últims dies de Pompeia (1959)
* El colós de Rodes (1962)
* Zampo y yo (1965)
* Los chicos con las chicas (1968)
* La vida sigue igual (1969)
* Pánico en el Transiberiano (1973)
* La Coquito (1977)
* Solos en la madrugada (1978)
* La colmena (1982)
* La familia, bien, gracias (1979)
* Bandera negra (1986)
* Esquilache (1989)

### Sèries de televisió

* Los desastres de la guerra (Mario Camus, 1982)
* Goya y su tiempo (José Ramón Larraz, 1984).

## Premis
### Cercle d'Escriptors Cinematogràfics.

| Any | Categoria | Pel·lícula | Resultat |
| 1961 | Millors decorats | El colós de Rodes | Guanyador |
| 1973 | Millors decrats | Pánico en el Transiberiano | Guanyador |
| 1982 | Millor fotografia en blanc i negre | La colmena | Guanyador |

### Goya a la millor direcció artística 1989 a la millor direcció artística per Esquilache.
## Referències

* ↑ Ramiro Gómez y García de Guadiana, Real Academia de la Historia
* ↑ «Premios del CEC a la producción española de 1961». Círculo de Escritores Cinematográficos. Arxivat de l'original el 2016-03-05. [Consulta: 20 agost 2016].
* ↑ «Premios del CEC a la producción española de 1973». CEC. Arxivat de l'original el 2016-03-05. [Consulta: 7 febrer 2017].
* ↑ «Premios del CEC a la producción española de 1982». Círculo de Escritores Cinematográficos. Arxivat de l'original el 2012-01-30. [Consulta: 26 març 2018].
* ↑ Palmarès dels Goya 1990
# Hansen (cràter)

Hansen és un cràter d'impacte que es troba prop de l'extrem oriental de la Lluna. En aquesta posició el cràter s'observa des de la Terra amb forma ovalada a causa de l'escorç, però el cràter és en realitat gairebé circular. Es troba al nord-est del cràter més gran Condorcet i al sud del més petit Alhazen.
La paret exterior d'Hansen és afilada, amb una lleugera inflor cap a l'exterior al sud-oest. Els enfonsaments del material de la paret interior formen una sèrie de terrasses, adoptant una disposició lleugerament en forma de bol. Presenta un pic central en el punt mitjà del cràter.

## Cràters satèl·lit

Per convenció, aquests elements s'identifiquen als mapes lunars col·locant la lletra al costat del punt central del cràter més pròxim a Hansen.
| Cràters satèl·lit (Imatge LRO) | Hansen Coordenades Diàmetre A 13° 18′ N, 74° 18′ E﻿ / ﻿13.3°N,74.3°E﻿ / 13.3; 74.3﻿ (Hansen A) 13 km B 14° 18′ N, 79° 54′ E﻿ / ﻿14.3°N,79.9°E﻿ / 14.3; 79.9﻿ (Hansen B) 80 km |

## Referències

* (WGPSN), IAU Working Group for Planetary System Nomenclature. «Gazetteer of Planetary Nomenclature. 1:1 Million-Scale Maps of the Moon» (en anglès). UAI / USGS, 13-02-2013. [Consulta: 6 abril 2016].
* Andersson, L. E.; Whitaker, E. A.,. NASA Catalogue of Lunar Nomenclature (en anglès). NASA RP-1097, 1982.
* Blue, Jennifer. «Gazetteer of Planetary Nomenclature» (en anglès). USGS, 25-07-2007. [Consulta: 2 gener 2012].
* Bussey, B.; Spudis, P.. The Clementine Atlas of the Moon (en anglès). Nueva York: Cambridge University Press, 2004. ISBN 0-521-81528-2.
* Cocks, Elijah E.; Cocks, Josiah C.. Who's Who on the Moon: A Biographical Dictionary of Lunar Nomenclature (en anglès). Tudor Publishers, 1995. ISBN 0-936389-27-3.
* McDowell, Jonathan. «Lunar Nomenclature» (en anglès). Jonathan's Space Report, 15-07-2007. [Consulta: 2 gener 2012].
* Menzel, D. H.; Minnaert, M.; Levin, B.; Dollfus, A.; Bell, B. «Report on Lunar Nomenclature by The Working Group of Commission 17 of the IAU» (en anglès). Space Science Reviews, 12, 1971, pàg. 136.
* Moore, Patrick. On the Moon (en anglès). Sterling Publishing Co, 2001. ISBN 0-304-35469-4.
* Price, Fred W. The Moon Observer's Handbook (en anglès). Cambridge University Press, 1988. ISBN 0521335000.
* Rükl, Antonín. Atlas of the Moon (en anglès). Kalmbach Books, 1990. ISBN 0-913135-17-8.
* Webb, Rev. T. W.. Celestial Objects for Common Telescopes, 6ª edición revisada (en anglès). Dover, 1962. ISBN 0-486-20917-2.
* Whitaker, Ewen A. Mapping and Naming the Moon (en anglès). Cambridge University Press, 2003. 978-0-521-54414-6.
* Wlasuk, Peter T. Observing the Moon (en anglès). Springer, 2000. ISBN 1-85233-193-3.
# Gadsden (Arizona)

Gadsden és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat d'Arizona. Segons el cens del 2000 tenia 953 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Gadsden tenia 953 habitants, 236 habitatges, i 206 famílies La densitat de població era de 212,7 habitants/km².
Dels 236 habitatges en un 61% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 67,4% hi vivien parelles casades, en un 15,3% dones solteres, i en un 12,7% no eren unitats familiars. En l'11,9% dels habitatges hi vivien persones soles el 4,2% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 4,04 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 4,39.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 39,3% tenia menys de 18 anys, un 10,7% entre 18 i 24, un 27,8% entre 25 i 44, un 15,8% de 45 a 60 i un 6,3% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 25 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 95,9 homes.
La renda mediana per habitatge era de 21.000 $ i la renda mediana per família de 21.000 $. Els homes tenien una renda mediana de 18.365 $ mentre que les dones 16.875 $. La renda per capita de la població era de 6.562 $. Aproximadament el 41,7% de les famílies i el 45,2% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Gadsden». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-10. [Consulta: 17 juliol 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Gadsden». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Molí d'en Peres

El Molí d'en Peres és una obra de Sant Gregori (Gironès) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Molí fariner de 170 m2 d'una sola mola i roda hidràulica, amb un habitatge pel moliner. A la planta baixa hi ha la cuina menjador i al pis de dalt el dormitori. El teulat està molt deteriorat. A prop de la bassa hi han les runes d'un altre molí més petit. L'entorn proper i immediat són bons. A prop hi ha la confluència de la riera de Rimau amb el Riudelleques. Es conserva la maquinària: cabra, tremuja, canalot, mola, farinera, etc. I els elements exteriors: resclosa, bassa, estallador, rec i antic habitatge del moliner.

## Referències

* ↑ «Molí d'en Peres». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 26 febrer 2019].
# Gabriella di Vergy

Gabriella di Vergy és una òpera en dos actes de Gaetano Donizetti, amb llibret d'Andrea Leone Tottola, basat en la tragèdia Gabrielle de Vergy (1777) de Dormont De Belloy. S'estrenà al Teatro San Carlo de Nàpols el 29 de novembre de 1869.
Òperes de Gaetano Donizetti :
Il Pigmalione (1816)
Enrico di Borgogna (1818)
Pietro il grande (1819)
Zoraida di Granata (1822)
La zingara (1822)
Alfredo il grande (1823)
L'ajo nell'imbarazzo (1824)
Emilia di Liverpool (1824)
Alahor in Granata (1826)
Don Gregorio (1826)
Elvida (1826)
Gabriella di Vergy (1826)
Olivo e Pasquale (1827)
Otto mesi in due ore (1827)
Il borgomastro di Saardam (1827)
L'esule di Roma (1828)
Alina, regina di Golconda (1828)
Gianni di Calais (1828)
Il castello di Kenilworth (1829)
Il diluvio universale (1830)
Imelda de' Lambertazzi (1830)
Anna Bolena (1830)
Le convenienze ed inconvenienze teatrali (1831)
Gianni di Parigi (1831)
Francesca di Foix (1831)
Fausta (1832)
Ugo, conte di Parigi (1832)
L'elisir d'amore (1832)
Sancia di Castiglia (1832)
Il furioso all'isola di San Domingo (1833)
Parisina d'Este (1833)
Torquato Tasso (1833)
Lucrezia Borgia (1833)
Rosmonda d'Inghilterra (1834)
Gemma di Vergy (1834)
Marino Faliero (1835)
Maria Stuarda (1835)
Lucia di Lammermoor (1835)
Belisario (1836)
Il campanello (1836)
Betly, o La capanna svizzera (1836)
L'assedio di Calais (1836)
Roberto Devereux (1837)
Maria de Rudenz (1838)
Poliuto (1838)
Pia de' Tolomei (1838)
Le duc d'Albe (1839)
La fille du régiment (1840)
Les martyrs (1840)
La favorita (1840)
Adelia (1841)
Rita (1841)
Maria Padilla (1841)
Linda di Chamounix (1842)
Caterina Cornaro (1844)
Don Pasquale (1843)
Maria di Rohan (1843)
Dom Sébastien (1843) :
# Loubet

«Loubet» té aquests significats:
Biografies:
* Charly Loubet (* 1946), futbolista francès.
* Émile Loubet (1838, Marsanne – 1929, Montelimar), polític i estadista francès, president de la Tercera República Francesa.
* Julien Loubet (* 1985, Tolosa), ciclista professional francès.
* Pascal Loubet (* 1958), escriptor i periodista francès.
Toponímia:
* Vilanòva Lobet (francès: Villeneuve-Loubet) municipi francès, situat al departament dels Alps Marítims.
* Loubet Coast, part de la costa antàrtica.
# Ramiro Guerra Pereyra

Ramiro Guerra Pereyra (Montevideo, Uruguai, 21 de març de 1997), més conegut com a Ramiro Guerra, és un futbolista uruguaià que juga com a migcampista.

## Trajectòria

Nascut a Montevideo però de mare espanyola, Ramiro va arribar de petit a Espanya i, quan jugava d'infantil, el club groguet el va incorporar al seu futbol base. Va debutar amb 17 anys al filial en un partit contra el Nàstic.
Guerra fou promocionat al Vila-real CF C a començaments de la temporada 2014–15 a Tercera Divisió, i va marcar el seu primer gol com a sènior el 7 de desembre de 2014 en una derrota a casa per 2–4 contra la UD Benigànim a la lliga de Tercera Divisió. Va debutar amb el primer equip el 28 de setembre, com a titular, en un empat 0–0 a fora contra el Maccabi Tel Aviv FC a la Lliga Europa de la UEFA 2017–18.
Guerra va debutar a La Liga l'1 d'octubre de 2017, entrant als darrers minuts en lloc de Samu Castillejo en una victòria per 3–0 a casa contra la SD Eibar. El següent 21 d'agost fou cedit al Gimnàstic de Tarragona de segona divisió per un any.

## Referències

* ↑ «Ramiro Guerra, sub´19 español, tentado por Uruguay» (en castellà). Diari AS, 07-05-2014. [Consulta: 1r octubre 2017].
* ↑ «La novela del Messi uruguayo» (en castellà). Referi, 02-12-2014. [Consulta: 1r octubre 2017].
* ↑ «Villarreal B 1–2 Nàstic» (en castellà). Gimnàstic Tarragona, 03-05-2014. [Consulta: 1r octubre 2017].
* ↑ «El Benigànim passa per damunt del mini submarí groc». Benicadell Esportiu, 08-12-2014. Arxivat de l'original el 2 d'octubre 2017. [Consulta: 1r octubre 2017].
* ↑ «Maccabi off the mark in Group A with 0–0 draw». UEFA.com, 28-09-2017. [Consulta: 1r octubre 2017].
* ↑ «Bakambu da brillo a un diamante en bruto» (en castellà). Marca, 01-10-2017. [Consulta: 1r octubre 2017].
* ↑ «Ramiro Guerra, nuevo jugador del Nàstic» (en castellà). Gimnàstic Tarragona, 21-08-2018. Arxivat de l'original el 22 d'agost 2018. [Consulta: 21 agost 2018].

## Enllaços externs

* Ramiro Guerra a BDFutbol
* Ramiro Guerra a La Preferente (castellà)
* Ramiro Guerra, Fitxa a Soccerway
# American Conquest

American Conquest és un videojoc d'estratègia en temps real produït i dissenyat per CDV i GSC Game World, desenvolupadors també de la sèrie Cossacks. L'acció es desenvolupa entre els segles XV i xix al continent americà. També hi ha un pac d'expansió produït per American Conquest, anomenat American Conquest: Fight Back i una edició d'or, que té l'original i el pac d'expansió junts. L'últim editat de la sèrie és American Conquest: Nació Dividida el 2006. Els tres títols estan disponibles conjuntament com a l'Antologia d'American Conquest.

## Característiques

* Estratègia èpica en temps real amb rerefons històric.
* Batalles amb més de 16.000 unitats d'Amèrica entre el 1492 i el 1813.
* Vuit campanyes amb quaranta-dues missions.
* Nou missions separades per a un jugador.
* Dotze nacions i tribus diferents: Espanya, Gran Bretanya, França, els asteques, els inques, els maies, els sioux, els delaware, els hurons, la Confederació Iroquesa, els pueblo, Estats Units (que comença el joc com a Anglaterra).
* Cent unitats diferents i cent sis edificis.
* Formacions tàctiques per a infanteria, cavalleria i artilleria.
* La moral de la lluita està influenciada per victòries, derrotes, subministraments de queviures, equip i pagament de mercenaris.
* Mapes (pantalles de 30x20, 1024x758 píxels).
* Mode multijugador fins a set jugadors mitjançant LAN o Internet: deathmatch, batalles històriques, sistema de campionats automàtic, Guerra d'Amèrica.

## Referències

* ↑ (castellà) 3DJuegos, American Conquest: Divided Nation Arxivat 2010-01-28 a Wayback Machine.