OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Lepidocephalichthys manipurensis

Lepidocephalichthys manipurensis és una espècie de peix de la família dels cobítids i de l'ordre dels cipriniformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 56 cm de llargària total.
* Nombre de vèrtebres: 30-31.

## Hàbitat

Viu en zones de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a la frontera entre l'Índia (Manipur) i Myanmar.

## Referències

* ↑ Bleeker P. 1863. Sur les genres de la famille des Cobitioïdes. Versl. Akad. Amsterdam v. 15. 32-44.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* ↑ Arunkumar, L. 2000. Loaches of the genus Lepidocephalichthys from Manipur, with description of a new species. J. Fish Biol. 57:1093-1104.
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8. .
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The Diversity of Fishes. Blackwell Science, Malden, Massachusetts (Estats Units), 1997. ISBN 1405124946.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319. ISBN 0471250317.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158. ISBN 0356107159.
# Fotogramas de Plata 1955

El lliurament del 6è Premi Fotogramas de Plata (coneguts oficialment com a Placa San Juan Bosco), corresponents a l'any 1955 lliurat per la revista espanyola especialitzada en cinema Fotogramas que atorgava el premi al "millor intèrpret de cinema espanyol que hagi demostrat amb propietat un paper de destacats valors morals, va tenir lloc el 31 de gener de 1956, diada de Sant Joan Bosco, a la residència de la família Nadal-Rodó, propietària de la revista, al barri de Pedralbes (Barcelona).

## Candidatures
### Millor intèrpret de cinema espanyol

| Intèrpret | Pel·lícula | Resultat |
| Pablito Calvo | Mi tío Jacinto | Guanyador |

## Referències

* ↑ La "VI Placa de San Juan Bosco" a Pablito Calvo, ABC, 1 de febrer de 1956
* ↑ Foto de l'entrega del guardó a fotogramas.es (pàgina 2 de 33)

## Vegeu també

* Medalles del Cercle d'Escriptors Cinematogràfics de 1955

## Enllaços externs

* Consulta dels Fotogramas de Plata de l'any a l'IMDB
# Cua de ventall muntanyenc de Buru

El cua de ventall muntanyenc de Buru (Rhipidura superflua) és un ocell de la família dels dicrúrids (Dicruridae).

## Hàbitat i distribució

Habita els boscos de l'illa de Buru, a les Moluques meridionals.

## Referències

* ↑ «Cua de ventall muntanyenc de Buru». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 10/10/2023(català)
# Rayhana bint Zayd ibn Amr

Rayhana bint Zayd ibn Amr (àrab: ريحانة بنت زيد بن عمرو, Rayḥāna bint Zayd ibn ʿAmr) va ser una dona jueva de la tribu Banu Quraydha amb una discutida relació amb el profeta Mahoma.

## Biografia

Rayhana era originàriament membre de la tribu Banu n-Nadir que es va casar amb un home dels Banu Qurayza. Rayhana va ser capturada com esclava després de la derrota dels Banu Qurayza a mans dels exèrcits de Mahoma. Segons Ibn Ishaq, Mahoma la va prendre com esclava i li va oferir l'estat de convertir-se en la seva dona si ella va acceptar l'Islam, però ella s'hi va negar. Segons el seu relat, tot i que Rayhana es diu que més tard es va convertir a l'islam, va morir com a esclava. Segons Marc Scholl, Rayhana va esdevenir la concubina del Profeta, o es va casar amb ell i es van divorciar després.
Ibn Sad, citant Al-Waqidí, diu que la seva relació era de manumissió, però que més tard es va casar amb Mahoma. Segons Al-Halabí, Mahoma després del casament va anunciar el dot per a ella. En contraure matrimoni, ella es va negar a portar el hijab, el que no va agradar a Mahoma. En qualsevol cas, sembla que la parella més tard s'hauria reconciliat. Ella va morir jove, en una data similar a Mahoma, i va ser enterrada al cementiri Jannat al-Baqi. Ibn Hàjar cita una descripció de la casa que Muhammad va donar a Rayhana després del seu matrimoni.
En una altra versió, Hafiz Ibn Minda escriu que Rayhana va ser posada en llibertat i va tornar a viure amb el seu propi poble. Aquesta versió no és coherent amb la possible exterminació de la tribu.

## Referències

* ↑ Plantilla:Citalibro
* ↑ Schöller, Marco. "Qurayza (Banu al-)". Enciclopaedia of the Qur'an.
* ↑ Ibn, Sa'ad. «III». A: Tabaqat, p. 92 - 93.
* ↑ al-Halabi, Nur al-Din «Sirat-i-Halbiyyah». Uttar Pradesh: Idarah Qasmiyyah Deoband, 2, pàg. 90.
* ↑ Ibn, Hajar. Isabaha, p. 309.
# Gerard van Spaendonck

Gerard van Spaendonck (Tilburg, 22 de març de 1746 - París, 11 de maig de 1822) fou un pintor neerlandès, germà del també pintor Cornelis van Spaendonck.
Va ser deixeble de Herreyns a Anvers i més tard es va traslladar a París, quan ja havia adquirit just renom com a pintor de flors i fruites. A la capital de França va ser pintor del rei Lluís XVI de França i professor d'iconografia del Jardí Reial de les Plantes Medicinals, ingressant el 1781 en la Académie des Beaux-Arts de l'Institut de France. El 1793 el Jardí Reial de les Plantes Medicinals esdevé el Museu Nacional d'Història Natural de França i Van Spaendonck dissenya el logotip del Museu, utilitzat ininterrumpidament fins avui dia.
Les seves obres, que de vegades es confonen amb les de van Huyseur, es troben al Museu del Louvre, Angers, Museu Fabre, Fontainebleau, etc.

## Galeria

* Bouquet : tulipes, roses et pavot somnifère, avec un papillon jaune, un capricorne rouge et une coccinelle à sept points.
* Nature morte : fleurs dans un panier avec deux papillons, une libellule, une mouche et un scarabée, à côté d'une urne en albâtre sur un piedestal de marbre.(1787).
* Jacinthe double. (1799-1801).
* Tulipe des jardins. (1799-1801).

## Referències

* ↑ «Gerard van Spaendonck». Arader Galleries. Arxivat de l'original el 2016-03-03. [Consulta: 16 abril 2016].
# Velefique

Velefique és una localitat de la província d'Almeria. L'any 2005 tenia 261 habitants. La seva extensió superficial és de 65 km² i té una densitat de 4,0 hab/km². Està situada a una altitud de 930 metres i a 48 quilòmetres de la capital de la província, Almeria.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1996 | 1998 | 1999 | 2000 | 2001 | 2002 | 2003 | 2004 | 2005 | 2006 |
| 348 | 312 | 313 | 314 | 318 | 310 | 284 | 263 | 261 | 250 |
# Ocean Shores

Ocean Shores és una població dels Estats Units a l'estat de Washington. Segons el cens del 2000 tenia 3.836 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Ocean Shores tenia 3.836 habitants, 1.789 habitatges, i 1.198 famílies. La densitat de població era de 171,6 habitants per km².
Dels 1.789 habitatges en un 17,8% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 56,7% hi vivien parelles casades, en un 7,1% dones solteres, i en un 33% no eren unitats familiars. En el 27,7% dels habitatges hi vivien persones soles el 12,6% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,14 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,55.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 16,8% tenia menys de 18 anys, un 4,6% entre 18 i 24, un 18,9% entre 25 i 44, un 31,7% de 45 a 60 i un 28% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 52 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 91,6 homes.
La renda mediana per habitatge era de 34.643 $ i la renda mediana per família de 38.520 $. Els homes tenien una renda mediana de 31.371 $ mentre que les dones 25.393 $. La renda per capita de la població era de 19.192 $. Aproximadament el 9,8% de les famílies i el 12,4% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Ocean Shores». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 13 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Ocean Shores». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2010-08-20. [Consulta: 13 agost 2010].
# Josep Esteve Corredor

Josep Esteve Corredor (Girona, 3 de febrer de 1896 - 16 de juny de 1965) va ser un arquitecte gironí de renom.
Va obtenir el títol d'arquitecte en 1922. Entre els anys 1923 i 1934 exercí d'arquitecte municipal d'Olot. Va col·laborar professionalment amb M. Masramon i Joan M. de Ribot, i Rafael Masó, entre d'altres. Fou membre de l'Associació d'Arquitectes de Catalunya, i afí a la Lliga Regionalista. També va pertànyer al CAME (Cuerpo de Arquitectos Municipales de España) i fou present al I Congrés d'Arquitectes en Llengua Catalana (1932). Va ser el primer delegat a Girona del Delegat del Col·legi d'Arquitectes de Catalunya i Balears, l'any 1932. Passada la guerra, va tornar a exercir el càrrec durant el període 1947-1952.
Entre les cases construïdes a Olot cal esmentar la casa Gratacós, avui Capdevila (1923), la reforma de la casa Trias, avui Bartrina (1923), la casa Masllopart (1924), la casa Griñó, avui Corominas (1925), la casa Farjas (1926) i la casa Pagès (1927-28).
A Girona, va projectar edificis com la Casa Sureda-Bordas (1924) a la Rambla, el Col·legi de La Salle (1926), la Casa Valls (1927) al carrer del Carme, la Casa Sarrà (1928) al carrer Barcelona, la capella de l'Immaculat Cor de Maria (1935) a la ronda Pare Claret i la seu del Banc Hispano-Americà (1944) a la plaça Marquès de Camps.
Pel que respecte a l'Alt Empordà en general, va projectar obres importants com les Oficines Municipals a Roses (1927), Casa-bungalow Bosch-Sans a l'Escala (1964-1965), l'ampliació de la Casa Llobet / Bloc d'apartaments Llobet, també a l'Escala (1962), la reconstrucció Casa ca l'Herrero a Portbou (1942) i l'ampliació a Hotel - Saló Congesta a Portbou (1935).
El Col·legi Oficial d'Arquitectes de Catalunya custòdia el Fons Josep Esteve Corredor, al seu Arxiu Històric, el qual està constituït per 915 projectes i 394 imatges captades per l'arquitecte, especialment de les seves obres, i per 80 llibres i revistes. El conjunt del Fons Esteve va ingressar a l'Arxiu l'abril del 1982 de mans dels seus fills Xavier i Lluís Esteve. Jornet.

## Referències

* 1 2 «Esteve Corredor, Josep». Col·legi d'Arquitectes de Catalunya. Centre de Documentació. [Consulta: 24 juliol 2016].
* 1 2 3 4 «Casa Llobet». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 10 gener 2014].
* ↑ «El Col·legi d'Arquitectes de Catalunya a Girona presenta en una exposició el fons professional de l'arquitecte Josep Esteve Corredor». Nota de premsa. COAC. Arxivat de l'original el 20 d’agost 2016. [Consulta: 24 juliol 2016].
# Sachseln

Sachseln és un municipi del cantó d'Obwalden (Suïssa).

## Referències

* ↑ «Liste officielle des communes de la Suisse - 01.01.2021» (en francès). Oficina Federal d'Estadística. [Consulta: 8 gener 2021].
# Desulfovibrio vulgaris

Desulfovibrio vulgaris és una espècie de bacteri gramnegatiu sulfat-reductor de la família desulfovibrional . Desulfovibrio vulgaris és sovint fet servir com a organisme model per bacteris que redueixen sofre i va ser el primer d'aquest tipus de bacteris del qual se'n va seqüenciar el genoma.
Desulfovibrio vulgaris està molt estès en la natura i també ha estat implicat en una varietat d' infeccions bacterianes en humans, tot i que potser que només sigui un patogen oportunista.

## Referències

* ↑ Devereux, R.; He, S.H.; Doyle, C.L.; Orkland, S.; Stahl, D.A.; LeGall, J.; Whitman, W.B. «Diversity and origin of Desulfovibrio species: phylogenetic definition of a family». Journal of Bacteriology, 172, 7, 1990, pàg. 3609–19. PMC: 213334. PMID: 2361938.
* ↑ Zhou, J.; He, Q.; Hemme, C.L.; Mukhopadhyay, A.; Hillesland, K.; Zhou, A.; He, Z.; Van Nostrand, J.D.; Hazen, T.C. «How sulphate-reducing microorganisms cope with stress: lessons from systems biology». Nature Reviews Microbiology, 9, 6, 2011, pàg. 452–466. DOI: 10.1038/nrmicro2575.
* ↑ Heidelberg, J.F.; Seshadri, R.; Haveman, S.A.; Hemme, C.L.; Paulsen, I.T.; Kolonay, J.F.; Eisen, J.A.; Ward, N.; Methe, B. «The genome sequence of the anaerobic, sulfate-reducing bacterium Desulfovibrio vulgaris Hildenborough». Nature Biotechnology, 22, 2004, pàg. 554–9. DOI: 10.1038/nbt959. PMID: 15077118.
* ↑ Goldstein, E.J.C.; Citron, D.M.; Peraino, V.A.; Cross, S. A. «Desulfovibrio desulfuricans Bacteremia and Review of Human Desulfovibrio Infections». Journal of Clinical Microbiology, 41, 6, 2003, pàg. 2752–4. DOI: 10.1128/JCM.41.6.2752-2754.2003. PMC: 156571. PMID: 12791922.
# Esporangi

Un esporangi (en llatí i altres llengües sporangium plural, sporangia) és l'òrgan reproductor que es presenta a determinats organismes i que té la funció de produir i emmagatzemar les espores, és doncs l'estructura d'algunes plantes, fongs i algues que produeix i conté espores. Els esporangis es troben en les plantes amb flors, gimnospermes, falgueres, pseudofalgueres, briòfits, algues, i fongs. Les seves espores s'anomenen a vegades esporangiospores.
En relació al cicle de la vida de les plantes, en aquelles la generació diploide de les quals és pluricel·lular (és a dir tenen esporòfit) s'anomena esporangi l'estructura nascuda en l'esporòfit que s'especialitza a portar a terme la meiosi que donarà les espores haploides.

## Tipus

* Microsporangis són les estructures situades sobre la part dels estams de les flors que s'anomenen anteres, i també les estructures que produeixen pol·len sobre els microsporòfils de les pinyes de les coníferes o de les pinyes de les cícades.
* Megasporangis són les estructures comparables a les estructures "femelles" d'aquestes plantes, associades amb la flor, carpel, i el conus megasporangial.
En les falgueres, la planta madura és un esporòfit que desenvolupa esporangis (sacs amb tija que contenen espores). Els esporangis poden cobrir tota la part del revers de les fulles, o estar disposats en línies o grup anomenats sorus. Sovint es fa veure una renglera de cèl·lules sovint disposades fent una cresta, i anomenat genèricament anell, que en provoca l'obertura per tal d'alliberar les espores. Els licòfits en canvi tenen els esporangis en la part de l'anvers de les fulles (superfície adaxial). Segons les espècies de falgueres poden portar esporangis en totes les fulles o només en les fulles especialitzades anomenades esporòfils.
En els briòfits (molses) l'esporangi és com una càpsula amb un estípit (com una mena de tija).

### Eusporangis i leptosporangis

En les plantes vasculars es diferencien els, eusporangis i els leptosporangis
* En el leptosporangi, que es troba només en falgueres, hi 64 espores.
* En l'eusporangi que és característic de totes les altres plantes vasculars i en algunes falgueres primitives, l'esporangi és més gros i conté més espores i la paret té moltes capes.

### Sinangi

És un grup d'esporangis que s'han fusionat, aquesta estructura es troba en Psilotum i Marattiaceae com Christensenia, Danaea i Marattia.

## Estructures internes

Una columel·la és una estructura estèril (no-reproductiva) que suporta l'esporangi. En els fongs, la columel·la, pot estar ramificada o no i ser d'origen fungal o produïda per l'hoste.

## Referències

* ↑ http://www.termcat.cat/scripts/rwisapi.dll/@Termcat_dev.env Arxivat 2010-09-18 a Wayback Machine.
* ↑ «Glossary». Arxivat de l'original el 2009-10-21. [Consulta: 10 desembre 2008].
# Notohípids

Els notohípids (Notohippidae, gr. ‘cavalls meridionals’) són una família extinta de mamífers placentaris de l'ordre Notoungulata, pertanyent al superordre Meridiungulata, que van habitar a Sud-amèrica. Els fòssils dels notohípids estan datats des de l'Eocè fins al Miocè inferior. L'ombra del dubte plana sobre el monofiletisme tant dels notohípids en general com de les seves dues subfamílies, Notohippinae i Rhynchippinae.

## Referències

* 1 2 Dozo i Martínez, 2015, p. 2.

## Bibliografia

* Dozo, M. T.; Martínez, G. «First Digital Cranial Endocasts of late Oligocene Notohippidae (Notoungulata): Implications for Endemic South American Ungulates Brain Evolution» (en anglès). Journal of Mammalian Evolution, 23, 1, 2015, pàg. 1-16. DOI: 10.1007/s10914-015-9298-5.
# Lewinia

Lewinia és un gènere d'ocells de la família dels ràl·lids (Rallidae). Aquests rasclons habiten a illes del Pacífic, des de les Filipines, Moluques, Nova Guinea, Austràlia i Nova Zelanda, a més d'illes properes a aquestes.

## Llista d'espècies

Segons la classificació del Handbook of the birds of the World Alive (2017) aquest gènere està format per 4 espècies:
* rascló de Luzon (Lewinia mirifica).
* rascló de les Auckland (Lewinia muelleri).
* rascló de Lewin (Lewinia pectoralis).
* rascló capvermell (Lewinia striata).

## Referències

* ↑ Winkler, David W.; Billerman, Shawn M.; Lovette, Irby J. «Rails, Gallinules, and Coots (Rallidae), version 1.0» (en anglès). Birds of the World. Cornell Lab of Ornithology, 2020. DOI: 10.2173/bow.rallid1.01species_shared.bow.project_name. ISSN: 2771-3105.
* ↑ IUCN «Lewinia mirifica» (en anglès). BirdLife International: The IUCN Red List of Threatened Species 2022:, 06-07-2022. DOI: 10.2305/iucn.uk.2022-2.rlts.t22692509a218696778.en.
* ↑ IUCN «Lewinia muelleri» (en anglès). BirdLife International: The IUCN Red List of Threatened Species 2022:, 21-10-2021. DOI: 10.2305/iucn.uk.2022-2.rlts.t22692529a209458380.en.
* ↑ IUCN «Lewinia pectoralis» (en anglès). BirdLife International: The IUCN Red List of Threatened Species 2016:, 01-10-2016. DOI: 10.2305/iucn.uk.2016-3.rlts.t22692521a93357101.en.
* ↑ IUCN «Lewinia striata» (en anglès). BirdLife International: The IUCN Red List of Threatened Species 2016:, 01-10-2016. DOI: 10.2305/iucn.uk.2016-3.rlts.t22692463a93354724.en.
# Sachsen

* No s'ha de confondre amb Sachse.
«Sachsen» té aquests significats:
* Sachsen (alemany) o Estat Lliure de Saxònia (català), estat d'Alemanya
* Sachsen-Anhalt, estat d'Alemanya
* Sachsen-Weimar-Eisenach, ducat de la dinastia dels ernestins, al territori de l'actual Turíngia, estat membre del Sacre Imperi fins a la seva dissolució el 1806
* Sachsen-Tour, cursa ciclista per etapes que es disputà a Saxònia, Alemanya durant el juliol
* Fußball-Club Sachsen Leipzig 1990, club esportiu alemany de la ciutat de Leipzig, Saxònia
# Dansa tradicional dels Països Catalans

Els balls i danses tradicionals catalans són aquells balls i danses tradicionals propis de la cultura popular de les cultures catalanoparlants i que s'han anat transmetent de generació en generació fins a arribar als nostres dies. Es ballen espontàniament al so de músiques tradicionals, i també és corrent que se'n facin espectacles per al públic, que van a càrrec de companyies de dansa especialitzades i anomenades esbarts dansaires, als quals els ballarins porten indumentàries tradicionals.
Les danses tradicionals catalanes segueixen camins naturals i de veïnatge que coincideixen amb els de les fires, mercats i les transhumàncies, podent establir unes zones força precises per exemple per a les jotes, per als balls de gitanes i per als balls parlats, on els balls de bastons i les sardanes serien els gèneres més estesos i implantats al territori.

## Aplecs

Els anomenats aplecs són esdeveniments als quals es reuneixen diferents persones (incloent esbarts, però no només ells) per a ballar danses tradicionals. Els aplecs poden ser d'un sol tipus de dansa, com els aplecs sardanistes, o incloure'n totes les d'uns llocs, com és el cas de l'aplec de Danses dels Pobles de la Mariola o de l'aplec de les Danses de la Vall d'Albaida, per exemple; o dels llocs de qui s'hi vulgui apuntar, com és el cas del Parado de Valldemossa.

## Vegeu també

* Música tradicional dels Països Catalans

## Referències

* ↑ «Dansa». Cultura popular de Barcelona. Ajuntament de Barcelona. [Consulta: 19 gener 2015].
# Resolució 2225 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

La Resolució 2225 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides fou adoptada per unanimitat el 18 de juny de 2015. El Consell demana al Secretari General que tingui en compte el segrest dels nens en les seves observacions sobre grups armats que violaven els drets humans.

## Contingut

Malgrat totes les resolucions anteriors, els grups armats continuaven violant els drets dels infants amb impunitat. Els nens eren assassinats o mutilats, violats, maltractats o usats com a nens soldats. Les escoles i els hospitals eren atacats o usats amb finalitats militars, contrària als Convenis de Ginebra.
El secretari general Ban Ki-moon informava anualment al Consell de Seguretat sobre els nens en conflictes armats. Segons el seu informe sobre 2014, més i més nens eren segrestats per grups armats. Aquests segrestos també eren usats cada vegada més com a tàctica per terroritzar un grup de població determinat.
A Iraq i Síria, per exemple, més d'un milers de nens i nenes van ser segrestats per Estat Islàmic, qui entre altres coses havia abusat de les nenes iazidis de l'Iraq com a esclaves sexuals. A Nigèria, Boko Haram havia segrestat centenars d'escolars, el que havien provocat indignació arreu del món.
L'informe també enumerava les organitzacions armades que eren culpables dels delictes contra els infants esmentats anteriorment. La llista de 2014 incloïa 58 grups implicats en 23 conflictes. El Consell de Seguretat també va demanar al Secretari General que tingués en compte el segrest de nens en elaborar aquesta llista.

## Referències

* ↑ Nacions Unides. «SC aads parties abducting children during armed conflict to list monitoring grave human rights violators», 18-06-2015.
* ↑ Reliefweb. «Report of the SG: children and armed conflict», 05-06-2015.

## Vegeu també

* Llista de resolucions del Consell de Seguretat de les Nacions Unides 2201 a la 2300 (2015 - 2016)

## Enllaços externs

* PDF Text de la Resolució a UN.org
# Gelequioïdeus

Els gelequioïdeus (Gelechioidea) són una superfamília de lepidòpters glossats del clade ditrisis. És un grup molt poc conegut. Hodges calcula que només el 25% de les espècies han estat descrites. En aquest cas podria ser una de les superfamílies més grans de lepidòpters.
Les larves de moltes espècies formen un capoll protector o cistell que transporten i que de vegades descarten amb cada muda per construir un de nou. Moltes espècies són considerades plagues de productes emmagatzemats, grans, roba, etc.

## Taxonomia

La superfamília Gelechioidea inclou més de 18.000 espècies repartides en 21 famílies:
* Autostichidae
* Batrachedridae
* Blastobasidae
* Chimabachidae
* Coelopoetidae
* Coleophoridae
* Cosmopterigidae
* Elachistidae
* Epimarptidae
* Gelechiidae
* Lecithoceridae
* Lypusidae
* Momphidae
* Oecophoridae
* Peleopodidae
* Pterolonchidae
* Schistonoeidae
* Scythrididae
* Stathmopodidae
* Syringopaidae
* Xyloryctidae

## Referències

* ↑ van Nieukerken et al. «Order Lepidoptera Linnaeus, 1758. In: Zhang, Z.-Q. (Ed.) Animal biodiversity: An outline of higher-level classification and survey of taxonomic richness». Zootaxa, 2011, pàg. 212–221.
# Oplopanax

Oplopanax és un petit gènere de plantes de flors que consisteix en tres espècies d'arbustos caducifolis, nadius de l'oest d'Amèrica del Nord i noreste d'Àsia. Oplopanax està estretament relacionat amb el gènere Fatsia.

## Descripció

Les espècies tenen tiges espinoses, grans fulles palmeades lobulades amb flors blanques o verdoses produint-se en panícules terminals. El fruit és una petita drupa esfèrica de color vermell molt popular entre els ocells.

## Taxonomia

* Oplopanax elatus
* Oplopanax horridus
* Oplopanax japonicus