OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Joan de Licòpolis

Joan de Licòpolis (Licòpolis, Tebaida segle IV dC)va ser un asceta egipci famós per la seva capacitat de curar els malalts i fer profecies. Se'l coneixia amb el nom de "Vident de la Tebaida".
Es va relacionar amb l'emperador Teodosi, que va demanar sense èxit que Joan s'incorporés (tal com anys abans i amb un altre emperador ho havia fet el vident Harnufis) a la seva comitiva imperial. Durant la campanya contra l'usurpador Magne Màxim (el 388) i més tard contra Eugeni (el 394), Teodosi es va acontentar enviant missatgers al desert egipci per a consultar Joan sobre el desenllaç de les topades. Joan li va predir en els dos casos una victòria segura (nuntia victoriae certissima), tal com es va produir. En la segona de les consultes també va anunciar a Teodosi la seva mort al seu propi llit, d'una malaltia estranya. Teodosi va morir d'hidropesia.
Una dona de la noblesa romana, Poemenia, emparentada amb l'emperador, l'any 394 va creuar el desert entre seriosos perills, encara que anava acompanyada d'una cohort de bisbes i servents, i va visitar Joan a la seva gruta de Licòpolis, a uns 400 kilòmetres al sud del Caire. Allà Joan la va curar de la seva malaltia i la dona va rebre consells profètics.
Els autors de la Historia Monachorum in Aegypto que van recórrer els deserts on es trobaven els eremites per fer-ne la descripció, van trobar Joan poc abans de la seva mort, quan ja tenia 90 anys. S'alimentava només de fruita i deia que no havia menjat mai ni pa ni cap aliment cuit. Els va recomanar la purificació del cor mitjançant la puresa de la intenció.
Els monofisistes van fer d'aquest asceta cristià l'interlocutor profètic del seu enemic, l'emperador Marcià, que els havia condemnat.
Té uns Goigs dedicats que la tornada diu: "Sòu dels ermitans honor / mestre, llum, amparo y guia / Joan al qui en vos confia / donéuli ajuda y favor".

## Referències

* ↑ Montero, Santiago. Diccionario de adivinos, magos y astrólogos de la antigüedad. Valladolid: Trotta, 1997, p. 183. ISBN 8481641618.
* ↑ «Goigs a sant Joan ermità». [Consulta: 19 novembre 2022].
# Lagània

Lagània (Lagania Λαγανία) fou una ciutat dels tectòsages a Galàcia, a uns 35 km a l'est de Juliòpolis (Iuliopolis). No és esmentada pels autors clàssics però amb l'Imperi va augmentar la seva importància. Al segle v era seu d'un bisbe que va assistir al Concili de Calcedònia el 451. Vers l'any 500 va canviar el seu nom per Anastasiòpolis (Anastasiopolis). Correspondria a la moderna Beypazarı, una ciutat i districte de la província d'Ankara.

## Referències

* ↑ Lagania, Dictionary of Greek and Roman Geography, pàg 116
# Fakhr al-Din Masud

Fakhr al-Din Masud (? - 1163 o 1164) fou un príncep gúrida de la família xansabànida del Ghur. Era fill d'Izz al-Din Husayn Xansabani i germà de Sayf al-Din Suri. El seu germà Sayf al-Din va repartir els seus territoris entre els seus germans (1146) i a Fakhr al-Din Masud se li va donar les terres del curs superior del riu Hari Rud (o Heri Rud) amb centre a Kashi probablement amb títol d'emir potser canviat més tard a malik. Va participar amb el seu germà Ala al-Din Husayn a la campanya que va portar a la conquesta i destrucció de Gazni (1150/1151) i Bust (1151).
Vers el 1155 Ala al-Din va fer campanya al Ghardjistan i la vall superior del riu Murghab, ocupant Bamian i el Tukharistan. A Bamian va instal·lar com a malik a Fakhr al-Din Masud, dominant aquesta ciutat, Tukharistan, Badakhxan i Xughnan fins a l'Oxus.
Fakhr al-Din de Bamian va aspirar al poder (vers 1163) a la mort de Sayf al-Din Muhàmmad, fill d'Ala al-Din, i es va aliar als governadors turcs d'Herat, Tadj al-Din Yildiz, i de Balkh, Ala al-Din Kamač, però la coalició fou derrotada per Ghiyath al-Din Muhammad a Ragh-i Zar a la vall de l'Hari Rud. Ghiyath al-Din va fer campanya aleshores a Zamindawar, al Badghis i al Ghardjistan, regions que va annexionar. A la seva mort el va succeir el seu fill Xams al-Din Muhàmmad.

## Bibliografia

* Gulam Mustafa Khan, A history of Sultan Bahram Shah of Ghaznin, IC 23, 1949,
* C. E. Bosworth, The later Ghaznavids: Splendor and Decay, New York, 1977
# Ergí (militar grec)

Ergi (en llatí Erginus, en grec antic Ἐργῖνος) fou un militar grec sirià.
Estava de servei a la ciutadella de Corint i la va entregar a Àrat de Sició cap de la Lliga Aquea al que va revelar el camí secret per on es podia accedir al lloc. Va rebre pel servei i la traïció 60 talents de mans d'Àrat. Més tard va intentar un cop de mà per alliberar els periecs del jou d'Antígon II Gònates, però va fracassar en no tenir el suport d'Àrat, segons Plutarc.

## Referències

* ↑ Erginus a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. II Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 48
# Upalita

La upalita és un mineral de la classe dels fosfats. Rep el seu nom de la seva composició: urani (U), fòsfor (P) i alumini (Al).

## Característiques

La upalita és un fosfat de fórmula química Al(UO₂)₃(PO₄)₂O(OH)·7H₂O. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 1978. Cristal·litza en el sistema monoclínic. Es troba en forma de cristalls aciculars a fibrosos, allargats al llarg de [001], mal acabats, de fins a 0,3 mil·límetres.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la upalita pertany a «08.EC: Uranil fosfats i arsenats, amb relació UO₂:RO₄ = 3:2» juntament amb els següents minerals: françoisita-(Nd), furalumita, françoisita-(Ce), arsenuranilita, dewindtita, kivuïta, fosfuranilita, yingjiangita, dumontita, hügelita, metavanmeersscheïta, vanmeersscheïta, arsenovanmeersscheïta, althupita, mundita, furcalita i bergenita.

## Formació i jaciments

És un mineral secundari poc comú que es troba a la zona uranífera oxidada d'un complex pegmatític de granit. Va ser descoberta l'any 1978 a la pegmatita Kobokobo, a Mwenga (Kivu Sud, República Democràtica del Congo). També ha estat descrita a Eight Mile Park, al comtat de Fremont (Colorado, Estats Units). Sol trobar-se associada a altres minerals com: meta-autunita, fosfuranilita, threadgoldita i furalumita.

## Referències

* ↑ «Upalite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 16 agost 2016].
* 1 2 «Upalite» (en anglès). Handbook of Mineralogy. [Consulta: 16 agost 2016].
# Johnny Thunders

Johnny Thunders, de nom real John Anthony Genzale, Jr. (15 de juliol de 1952 - 23 d'abril de 1991) va ser un cantant i guitarrista de rock de garatge i punk rock. Va ser membre fundador de la llegendària banda de proto-punk els New York Dolls des de principis dels anys 70's fins a 1975; aquesta banda seria una gran influència per al nounat gènere del Glam. Quan el grup es va trencar, va passar a ser una icona de l'escena punk rock novaiorquesa, ara com a solista del la seva nova banda The Heartbreakers. Es distingia per l'ús dissonant i penetrant de la guitarra, que va ser de gran influència a la posterior música 'punk'.

## Referències

* ↑ http://www.rocklivingdead.com/johnny_thunders_.htm

## Enllaços externs

* Johnny Thunders Cyber Lounge
* Johnny Thunders a Anglaterra
* El Millor de Johnny Thunders
* Born to Lose: The Last Rock and Roll Movie en Johnny Thunders a Internet Movie Database (anglès)
# Lehôtka pod Brehmi

Lehôtka pod Brehmi és un poble i municipi d'Eslovàquia. Es troba a la regió de Banská Bystrica.

## Història

La primera menció escrita de la vila es remunta al 1391.
# Cristián Jiménez

Cristián Jiménez (nascut el 1975 a Valdivia, Xile) és un director de cinema i guionista xilè. La seva última pel·lícula Vida de familia, codirigida al costat d'Alicia Scherson, va ser estrenada en la World Dramatic Competition del Festival de Sundance en 2017. La seva pel·lícula anterior La voz en off va ser seleccionada en 2014 en la competència oficial del Festival de Cinema de Sant Sebastià. En 2011, el seu film Bonsái va competir en la Selecció Oficial del Festival de Cannes 2011, en la secció Un Certain Regard.

## Carrera

Va estudiar sociologia en la Universitat Catòlica, en la Universitat de Heidelberg i en la London School of Economics abans de dedicar-se al Cinema.
Ha realitzat els curtmetratges Ríndete, El Gigante, Shoot Me, Hong Kong, El Tesoro de los Caracoles i XX. El 2008 co-escriu i produeix 199 recetas para ser feliz.
Com a narrador ha estat premiat per la Municipalitat de Santiago. Va formar part de l'equip de guionistes del llargmetratge Los Debutantes i va treballar com a productor de televisió en Londres en ECM productions entre 2000 i 2003.
El seu primer llargmetratge va ser Ilusiones ópticas rodat íntegrament a la ciutat de Valdivia i a Antillanca.
També va ser un dels directors de la sèrie de TVN "El Reemplazante", amb gran èxit de crítica i audiència. El 2018 va guanyar el premi al millor guió a la XXIV Mostra de Cinema Llatinoamericà de Catalunya.

## Filmografia

Director
* El tesoro de los caracoles (corto, 2004)
* XX (corto, 2006)
* Ilusiones ópticas (2009)
* Bonsái (2011)
* La voz en off (2014)
* Bichos raros (2016)
* Vida de familia (2017)
Guionista
* Los Debutantes (2003)
* El tesoro de los caracoles (curt, 2004)
* XX (corto, 2006)
* 199 recetas para ser feliz (2008)
* Ilusiones ópticas (2009)
* Bonsái (2011)
Productor
* La sagrada familia (2004)
* El tesoro de los caracoles (curt, 2004)
* 199 recetas para ser feliz (2008)
Actor
* XX (curt, 2006)
* Ilusiones ópticas (2009)

## Premis

* Premi Pedro Sienna 2012: Millor direcció (Bonsái)
* Premis Altazor 2013: Millor direcció de TV (El Reemplazante)
Nominacions
* Premis Altazor 2005: Millor guió (El tesoro de los caracoles)
* Premis Altazor 2010: Millor Direcció de cinema (Ilusiones Ópticas)
* Premis Altazor 2014: Millor Direcció de TV (El Reemplazante)

### Selecció oficial

* 64è Festival Internacional de Cinema de Canes (Bonsái)
* Festival de San Sebastián 2014 (La Voz en Off)

## Videoclips

Director
* Mika The Origin Of Love (2012)

## Referències

* ↑ Cineasta chileno Cristián Jiménez competirá en Cannes con "Bonsái"
* ↑ Cristián Jiménez al web de l'Instituto Cervantes
* ↑ Cristián Jiménez a cinechile.cl
* ↑ Palmarés de la 24 Mostra de Cinema Llatinoamericà de Catalunya Arxivat 2022-03-05 a Wayback Machine., Revista Digital Corresponsales ACPI, 27 d'abril de 2018
* ↑ 'Amateur', premio al mejor largometraje y a la mejor dirección de la Mostra, segre.com, 28 d'abril de 2018
# Galàxies interactives Vorontsov-Veliamínov

Les galàxies interactives Vorontsov-Veliaminov són aquelles incloses en l'Atles i Catàleg de Galàxies interactives', per Borís Vorontsov-Veliamínov, R.I. Noskova i V.P. Arkhípova. Va ser publicat pel Consell Astronòmic de l'Acadèmia de Ciències de la URSS.
Es van publicar dues edicions, el 1959 i el 1977. L’atles i el catàleg contenen 852 sistemes interactius. La primera part publicada el 1959 contenia 355 galàxies interactives numerades VV1 a VV355, i la segona part publicada a la dècada de 1970 incloïa les numerades VV356 a VV852. El 2001 es van afegir 1162 objectes addicionals del Morphological Catalogue of Galaxies de Vorontsov-Veliamínov et al. Aquests objectes tenen números que van des del VV853 fins al VV2014.

## Referències

* ↑ «Enciclopèdia científica popular universal en línia VORONTSOV-VELYAMINOV, BORIS ALEKSANDROVICH» (en rus). Enciclopèdia Krugosvet.
* ↑ Vorontsov-Velyaminov, B.A.. Atlas and Catalogue of interacting galaxies. Part 1.. Moscow: SAI, 1959. OCLC 657642954.
* ↑ Vorontsov-Velyaminov B.A. Astron. Astrophys. Suppl. Ser., 28, 1977, pàg. 1–117. Bibcode: 1977A&AS...28....1V.
# Ergül Avcı

Ergül Avcı (Bursa, 24 de juliol de 1987) és una jugadora de voleibol turca. En la seva carrera professional, ha jugat en equips com Fenerbahçe, Galatasaray, Vakıfbank, Trabzon İdmanocağı, Yeşilyurt, Nilüfer Belediyespor i Bursa Büyükşehir Belediyespor.

## Referències

* ↑ https://www.bursa.bel.tr/sultanlarin-ilk-transferi-ergul-avci/haber/23880 Arxivat 2019-07-24 a Wayback Machine.
* ↑ https://web.archive.org/web/20130607082831/http://www2.galatasaray.org/voleybol/bayan/haber/16927.php
* ↑ https://www.haberturk.com/spor/voleybol/haber/1491615-bursa-buyuksehir-belediyesporda-transfer
# Nore og Uvdal

Nore og Uvdal és un municipi situat al comtat de Buskerud, Noruega. Té 2.548 habitants (2016) i té una superfície de 2.501 km². El centre administratiu del municipi és el poble de Rødberg..
Limita al nord amb els municipis de Hol, Ål, i Nes; a l'est amb Flå i Sigdal; al sud amb Rollag, Tinn, i Vinje (els dos últims al comtat de Telemark); i a l'oest amb Eidfjord (al comtat de Hordaland).
El municipi està situat a la part superior de la vall, així com al districte tradicional de Numedal, amb una superfície àmplia propagació de 2.505 quilòmetres quadrats. El punt més alt del municipi és la muntanya de Borgsjåbrot amb 1.485 metres, que es troba a la frontera amb el municipi de Tinn al comtat de Telemark. Una gran part de la Hardangervidda es troba dins de les fronteres del municipi. Els llacs del municipi són Geitsjøen i Hettefjorden.

## Ciutats agermanades

Nore og Uvdal manté una relació d'agermanament amb les següents localitats:
* Juupajoki, Finlàndia Occidental, Finlàndia
* Surahammar, Comtat de Västmanland, Suècia
* Wahlstedt, Schleswig-Holstein, Alemanya

## Referències

* ↑ «Població l'1 de gener de 2016. Tot el país, comtats i municipis» (en anglès). Oficina Central d'Estadístiques de Noruega. [Consulta: 11 març 2016].
* ↑ «Linkkejä» (en finès). Juupajoki. Arxivat de l'original el 2008-03-28. [Consulta: 10 gener 2009].
* ↑ «Vänorter» (en suec). Surahammar kommun. Arxivat de l'original el 2019-09-28. [Consulta: 10 gener 2009].
* ↑ «Linkliste» (en alemany). Stadt Wahlstedt. Arxivat de l'original el 2009-02-09. [Consulta: 10 gener 2009].

## Enllaços externs

* Nore og Uvdal - Lloc web oficial
# Txingudi Saski Baloi Elkartea

El Txingudi Saski Baloi Elkartea (en català significa Club de Bàsquet Txingudi) és un club de bàsquet femení de la localitat d'Hondarribia (Guipúscoa). El seu primer equip sènior, conegut com a Hondarribia-Irun, juga actualment a la Lliga espanyola de bàsquet femení.

## Història

L'actual club és fruit de la fusió el 1999 dels clubs de bàsquet femení de les localitats guipuscoanes d'Irun i Hondarribia (Fuenterrabía en castellà): l'Hondartza Saski Baloi Elkartea d'Hondarribia i el Club Amigos del Baloncesto d'Irun. El nom de Txingudi Saski Baloi Elkartea fa referència al nom de la comarca formada per ambdues localitats i l'equip sènior competeix sota la denominació d'Hondarribia-Irun. La seu del club i el poliesportiu Hondartza on juga es troben a Hondarribia.
El 1976 es va fundar a Hondarribia el Club de Baloncesto Femenino Fuenterrabía, que un any més tard va modificar el seu nom a l'euskera passant a anomenar-se Hondarribia Basket Elkartea. Aquest club es fusionaria el 1987 amb la secció de bàsquet femení del Club Deportivo Landetxa d'Irun. El nou club rebria el nom de Hondartza Saski Baloi Elkartea. L'altra pota del club, el Club Amigos del Baloncesto va néixer el 1978 a Irun.
El 2001 van aconseguir per primer cop l'ascens a la Lliga espanyola de bàsquet femení. Després de perdre a la categoria, l'Hondarribia-Irun torna a guanyar-se una plaça a la màxima competició el 2003. Aquests últims anys s'ha consolidat com un dels equips més potents del bàsquet femení a Espanya, havent acabat en 4ª i 3a posició a la lliga, obtenint el passe per a jugar competicions europees (Eurocopa femenina) i havent arribat a semifinals de la Copa de la Reina.

## Enllaços externs

* Txingudi Saski Baloi Elkartea - Lloc web oficial
# Joan Bustos i Prados

Joan Bustos i Prados (Mataró, 1965) és llicenciat en Filologia Romànica i professor de secundària i ha impartit cursos de formació del professorat en escoles d'estiu. Ha publicat una dotzena de llibres de text i ha col·laborat amb Cavall Fort amb contes infantils, i és autor de dues novel·les per a nens i adolescents. També ha fet de jurat al premi de literatura infantil Vaixell de Vapor i al premi Gran Angular de literatura juvenil. Al desembre de 2015, amb l'obra Paraules de Júlia, va guanyar el 35è Premi Enric Valor de narrativa juvenil.

## Obra

* Música amagada. Barcanova 2011
* Pa sucat amb somnis. Animallibres 2015
* Paraules de Júlia, Edicions del Bullent, 2016

## Referències

* ↑ «Conferència de Joan Bustos sobre el llibre “Música Amagada”». Spinola.abatoliba.edu. Arxivat de l'original el 2015-12-22.
* ↑ «47a escola d'estiu Rosa Sensat». Rosasensat.org. Arxivat de l'original el 2015-12-22. [Consulta: desembre 2015].
* ↑ «Fer booktrailers a l'ESO». Cdl.cat. [Consulta: desembre 2015].
* 1 2 «El mataroní Joan Bustos guanya el 35è Premi Enric Valor de narrativa juvenil amb ‘Paraules de Júlia’». Vilaweb.cat, 12-12-2015. Arxivat de l'original el 22 de desembre 2015. [Consulta: desembre 2015].
* ↑ «Santi Baró, l'últim guanyador del premi Barcanova, i Jordi Losantos, germà de la il·lustradora Cristina Losantos, guanyen els premis Gran Angular i Vaixell de Vapor». Andreusotorra.com, 02-06-2011. [Consulta: desembre 2015].
* ↑ «L'escriptor Santi Baró guanya el XXIV premi Gran Angular, amb 'Fario'». Ara.cat, 26-09-2014. [Consulta: desembre 2015].
* 1 2 «Joan Bustos gana el premio Enric Valor con “Paraules de Júlia». Ccaa.elpais.com, 12-12-2015. [Consulta: desembre 2015].
* ↑ «Fitxa del llibre ‘Paraules de Júlia’ al web de l'editorial». [Consulta: desembre 2019].
# Е

E, e (en cursiva: E, e) és una lletra de l'alfabet ciríl·lic, present als alfabets rus, belarús, ucraïnès, búlgar i macedònic. Sona exactament com la lletra llatina E. Deriva de l'èpsilon grega (Ε, ε). En búlgar, macedònic, serbocroat i ucraïnès, s'anomena E, i representa la vocal /e/ o /ɛ/. Ara bé, en rus i belarús representa la vocal iotitzada /je/.

## Taula de codis

    Codificació de caràctersTipusDecimalHexadecimalOctalCodi binari Unicode Majúscula104504150020250000 0100 0001 0101 Minúscula107704350020650000 0100 0011 0101 ISO 8859-5 Majúscula181B52651011 0101 Minúscula213D53251101 0101 KOI 8 Majúscula229E53451110 0101 Minúscula197C53051100 0101 Windows 1251 Majúscula197C53051100 0101 Minúscula229E53451110 0101
# Esther López Martín

Esther López Martín (Palma, 1986) és una actriu mallorquina i membre cofundadora de la companyia de teatre La Calòrica.
Es va llicenciar en Art Dramàtic a l'Institut del Teatre de Barcelona. En acabar, juntament amb uns amics, fundaren La Calòrica. A més d'actuar amb ells, ha participat en diferents espectacles de la companyia Corcada Teatre. És coneguda per la interpretació del personatge de Neus Perelló, protagonista de la premiada sèrie d'IB3 Mai neva a Ciutat.
L'any 2019, va rebre el Premi Somriu de la Ràdio i la Televisió en la categoria de Millor Actriu de les Illes. Aquest mateix any protagonitzà, juntament amb els seus companys de sèrie Maria Bauçà i Josep Orfila, el pregó de les festes de Sant Sebastià de Palma.

## Referències

* ↑ Navarro, Elena. «Ara mateix la meva agenda va a toc de trompeta», 12-04-2019. [Consulta: 26 febrer 2021].
* ↑ Darder, Clàudia. «Esther López: "Siempre que pienso en algo que me da repelús me vienen políticos a la cabeza"» (en castellà), 06-07-2019. [Consulta: 26 febrer 2021].
* ↑ «Més de 200 alumnes participen al 28è Encontre de teatre en català de Mallorca», 15-04-2019. Arxivat de l'original el 2021-05-15. [Consulta: 26 febrer 2021].
* ↑ Palma, Redacción. «Premis Somriu, noche de triunfo para Mediaset» (en castellà), 07-04-2019. [Consulta: 26 febrer 2021].
* ↑ A, M. «Els actors de 'Mai neva a Ciutat' inauguren les festes de Sant Sebastià amb un pregó reivindicatiu i en clau d'humor», 12-01-2019. [Consulta: 26 febrer 2021].
# Ctesíloc

Ctesíloc (grec antic: Κτησίλοχος) fou un pintor grec deixeble (i potser germà) d'Apel·les de Colofó conegut per una pintura que representava el naixement de Baccus. Ens és conegut gràcies a Plini el Vell i a la Suïda.

## Referències

* ↑ Ctesilochus a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 900
# Retrat de Santiago Ramón y Cajal

Retrat de Santiago Ramón y Cajal és un retrat a l'oli pintat en 1906 pel pintor postimpressionista valencià Joaquím Sorolla. Representa al savi espanyol Santiago Ramón y Cajal l'any en què va rebre el Premi Nobel de Medicina.

## Fitxa històrica

En una carta al seu amic i marxant Pedro Gil Moreno de Mora (1860-1930), de finals de març de 1906, Sorolla escriu que ha "acabat el retrat del Doctor Cajal" (i segueix enumerant una llista de retrats acabats entre els quals s'inclouen també el de Bartolomé Cossío i el de Blasco Ibáñez). La fitxa completa del quadre i un breu estudi del mateix apareixen en el manual que sobre el pintor valencià van realitzar Felipe Garín i Facundo Tomás; allí s'informa que el quadre va estar en l'exposició individual de Sorolla aquest any en la galeria Georges Petit de París, i finalitzada la mostra va ser comprat pel mateix Pedro Gil per cinc mil pessetes. De la família de banquers catalans va passar després a la col·lecció del doctor Puigvert (Barcelona). En 2014 es trobava en el Museu de Saragossa, propietat de la Diputació General d'Aragó.

## Anàlisi del quadre

Psicòleg natural i intuïtiu, Sorolla va pintar al geni embolicat en la seva capa, elegant i relaxat, mirant a l'espectador, en un gest gairebé provocador i desafiador, però "amb la lluentor d'una mirada tan lluminosa com comprensiva". Al seu voltant uns llibres i un dels dibuixos del cerebel, obra del mateix Ramón y Cajal, indiscutit líder científic i ànima de la JAE i el seu Laboratori de Recerques Biològiques (que després va portar el seu nom com a Institut Cajal).
Sorolla, molt vinculat a la Institució Lliure d'Ensenyament, on es van educar els seus tres fills, ja havia retratat a varis dels seus membres, fins i tot en el transcurs d'una recerca científica, com és el cas del llenç titulat Una recerca (1897), amb el doctor Luis Simarro, col·lega de Cajal, concentrat davant el microscopi i envoltat dels seus deixebles.

## Referències

* ↑ Pérez Rojas, Francisco Javier, 2000, El retrato elegante (1874-1936): del realismo decimonónico a la vanguardia elegantizada (cat. exp.
* ↑ Kilmurray, Elaine, 2006-2007, Sargent: los años de los retratos, Catálogo de la exposición "Sargent/Sorolla"; comisario Tomás Llorens) Madrid, Museo Thyssen-Bornemisza, Fundación Caja Madrid, pp. 95-103.
* ↑ Torres, Begoña. Sorolla. Madrid: LIBSA, p. 304. ISBN 9788466210407.
* ↑ Epistolarios de Joaquín Sorolla, I (Correspondencia con Pedro Gil Moreno de Mora).
* ↑ Garín, Felipe; Tomás, Facundo. Joaquín Sorolla (1863-1923), 2006, p. 325. ISBN 978-84-96209-74-9.
* ↑ "La mirada de don Santiago" (artículo de Francisco Pérez Puche, 2013/04/28) Consultado en mayo de 2014
* ↑ «Joaquín Sorolla y la medicina.». Arxivat de l'original el 2013-06-19. [Consulta: 5 desembre 2015].
* ↑ Fichas del Museo Sorolla Consultado en mayo de 2014

## Notes

* ↑ De membre de la ILE son els retrats de: Aureliano de Beruete (1845-1912), Antonio Madinaveitia (1890-1974), Luis Simarro (1851-1921), Manuel Bartolomé Cossío (1857-1935) o Francisco Giner de los Ríos (1839-1915).