OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Xanca grossa

La xanca grossa (Grallaria excelsa) és una espècie d'ocell de la família dels gral·làrids (Grallariidae).
Habita el terra de la selva pluvial de les muntanyes a l'oest i nord de Veneçuela.

## Referències

* ↑ «Xanca grossa». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 10/06/2021(català)
# Xanca galtablava

La xanca galtablava (Hylopezus fulviventris) és una espècie d'ocell de la família dels gral·làrids (Grallariidae).

## Hàbitat i distribució

Habita el sotabosc de la selva pluvial i clars de les terres baixes fins als 1000 m, al sud-est de Colòmbia, cap al nord fins Caquetá i est de l'Equador.

## Referències

* ↑ «Xanca galtablava». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 10/06/2021(català)
# Walter Bishop

Doctor Walter Bishop és un personatge fictici de la sèrie de televisió de Fox Fringe. És retratat per John Noble.
Walter Bishop és un investigador del govern en la ciència Fringe amb un QI de 196. Va ser detingut després d'un accident de laboratori que va donar lloc a càrrecs d'homicidi involuntari. Després d'haver estat tancat durant 17 anys a Santa Clara, un institut mental, Walter sovint expressa sorpresa davant la tecnologia moderna, i sembla estar desconnectat del món, de vegades deixant que el seu fill desxifri seus deliris als altres. Sovint diu coses que semblen òbvies i que ningú més diu i tendeix a posar-se a cantar mentre treballa, ja que l'ajuda a pensar. També acostuma a menjar o beure mentre fa autòpsies, sense importar-li el desagradable que pot resultar a la gent. Gaudeix amb el seu treball. És l'arquetip de científic boig.
# Xois

Xois (també Chaset, grec antic Ξόις Xois), avui Sacha (àrab ,سخا Saḫā) fou una ciutat de l'antic Egipte a mig camí entre Buto (24 km al nord-oest) i Sais (uns 25 km al sud-oest). Era situada a una zona pantanosa del Delta del Nil i fou el centre de culte del déu Amon-Ra. El seu nom apareix esmentat a una tomba de Saqqara que pertanyé a un oficial de la dinastia III anomenat Metjen, que fou governador del nomós entre altres missions. Segons Manethó Xois fou la base del poder i la capital dels faraons de la dinastia XIV (que segons Manethó foren 76) que probablement foren prínceps locals vassalls dels hicsos d'Àvaris.
Fou capital del nomós VI del Baix Egipte (Kaset). El seu nom egipci fou Khasu. Correspon a la moderna població de Sakha al governadorat de Kafr al-Sheikh, a pocs quilòmetres al sud de la ciutat de Kafr al-Sheikh. Sakha reclama no sols l'antiga grandesa de Xois, sinó també haver estat el lloc on la verge Maria i Sant Josep amb el seu fil. La roca va estar amagada durant segles i només va tornar a ser mostrada al segle xx.
Fou seu d'un bisbe des del segle IV del que es coneixen alguns bisbes: Anoubion (347), Theodorus i Isidorus (347), Macedonius (431), Athanasius (458, 459), Joan (copte, 689), Zacharias (copte 693), Pachomius (copte 849/851), Shail (copte (1002), Jacob (copte 1047/1077), i Joan / Anba Yuhanna ibn al-Dhalim (copte 1078/1092)

## Referències

* ↑ William, Bodham Donne. «Xois». A: William Smith (ed.). Dictionary of Greek and Roman Geography, illustrated by numerous engravings on wood. Londres: Walton and Maberly & John Murray, 1854.
# Xohán Casal Pardo

Xohán Casal Pardo, nascut a la Corunya a finals de 1935 i mort a la mateixa ciutat el 10 de gener de 1960, va ser un escriptor gallec.

## Trajectòria

Fill de Xacobe Casal Rey. Va estudiar estudis mercantils a la Corunya però els va deixar als tres anys per problemes de salut. Va conèixer l'obra de Castelao l'any 1956 i es va quedar genial amb la seva obra en castellà. Considerat l'iniciador de la Nova Narrativa Gallega, va escriure The Way Down, publicat l'any 1970 com a obra pòstuma amb pròleg del seu amic Reimundo Patiño. La malaltia cardíaca que va patir de petit i que el va portar prematurament a la tomba va condicionar la seva vida. La resta de la seva producció va romandre inèdita, llevat d'un article sobre Rosalía de Castro publicat a El Ideal Gallego.
El món dels contes de Casal està constantment dominat per la solitud i la mort. Hi apareixen elements simbòlics inquietants i opressius.

### Obra

* 1970: O camiño de abaixo, Ediciós do Castro. Amb portada de Luís Seoane.

## Notes

* ↑ O cemiterio de Santo Amaro. Memoria de dous séculos. Concello da Coruña, Fundación Emalcsa, 2012. ISBN 978-84-616-1077-8.

## Bibliografia

* Fernández del Riego Diccionario de escritores en lingua galega. 2a ed.. Do Castro, 1992. ISBN 84-7492-465-0.
* Vilavedra. Diccionario da literatura galega. Autores. I. Vigo: Editorial Galaxia, 1995. ISBN 84-8288-019-5.
# WTA Tournament of Champions

El WTA Tournament of Champions, conegut oficialment com a Sofia Tournament Of Champions, fou un nou torneig de tennis professional que es disputà anualment al final de cada temporada dins la categoria International Tournaments, i només en categoria individual.Se celebrà a principis de novembre a l'Arena Armeets Sofia de Sofia, Bulgària.

## Història

A partir del rànquing de final de temporada, les vuit millors tennistes disputen el WTA Tour Championships, llavors s'escullen les vuit millors tennistes que hagin guanyat almenys un torneig de categoria International Tournaments durant la temporada. Sovint són invitades dues tennistes a l'esdeveniment tot i no haver guanyat cap torneig d'aquesta categoria. A part del premi aconseguit en el torneig, les jugadores que hagin aconseguit guanyar més de tres torneigs d'aquesta categoria durant la temporada, són recompensades amb un premi extra d'un milió de dòlars.
L'edició inaugural es va disputar l'any 2009 amb la participació de 12 tennistes en format Round Robin, quatre grups de tres jugadores, i les primeres classificades disputaven les semifinals i llavors la final. En la segona edició, el format va canviar per vuit jugadores disputant el quadre d'eliminatòria típic amb l'excepció de jugar-se també una final de consolació pel tercer i quart lloc. Les tres primeres edicions es van disputar a Bali, Indonèsia, amb el nom de Commonwealth Bank Tournament of Champions.
Es disputà per darrera ocasió l'any 2014, després de cinc edicions, ja que fou substituït per un nou format anomenat WTA Elite Trophy.

## Seus

| Ciutat | Anys | Estadi | Superfície | Edicions |
| Bali | 2009−2011 | Bali International Convention Centre | Dura | 3 |
| Sofia | 2012−2014 | Arena Armeets Sofia | Dura | 3 |

## Palmarès
### Individual femení

| Localització | Any | Campiona | Finalista | Resultat |
| Sofia | 2014 | Andrea Petkovic | Flavia Pennetta | 1−6, 6−4, 6−3 |
| Sofia | 2013 | Simona Halep | Samantha Stosur | 2−6, 6−2, 6−2 |
| Sofia | 2012 | Nàdia Petrova | Caroline Wozniacki | 6−2, 6−1 |
| Bali | 2011 | Ana Ivanović (2) | Anabel Medina Garrigues | 6−3, 6−0 |
| Bali | 2010 | Ana Ivanović | Alissa Kleibànova | 6−2, 7−6(5) |
| Bali | 2009 | Aravane Rezaï | Marion Bartoli | 7−5, retirada |

## Referències

* ↑ «Sofia To Host Tournament Of Champions» (en anglès). WTA, 25-06-2011. [Consulta: 27 juny 2011].

## Enllaços externs

* Web oficial (búlgar) (anglès)
* Perfil del torneig a la WTA (anglès)
Tournament of Champions :
2009
2010
2011
2012
2013
2014 :
# Wetzikon

Wetzikon és un municipi del cantó de Zúric (Suïssa), situat al districte de Hinwil.

## Referències

* ↑ «Liste officielle des communes de la Suisse - 01.01.2021» (en francès). Oficina Federal d'Estadística. [Consulta: 8 gener 2021].
# Yukon (Oklahoma)

Yukon és una ciutat dels Estats Units a l'estat d'Oklahoma. Segons el cens del 2000 tenia 21.043 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Yukon tenia 21.043 habitants, 7.830 habitatges, i 5.989 famílies. La densitat de població era de 315,4 habitants per km².
Dels 7.830 habitatges en un 39,7% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 62,1% hi vivien parelles casades, en un 11% dones solteres, i en un 23,5% no eren unitats familiars. En el 20,7% dels habitatges hi vivien persones soles el 8,6% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,65 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,06.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 27,7% tenia menys de 18 anys, un 8,3% entre 18 i 24, un 29,3% entre 25 i 44, un 23,9% de 45 a 60 i un 10,7% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 36 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 87,6 homes.
La renda mediana per habitatge era de 45.265 $ i la renda mediana per família de 52.646 $. Els homes tenien una renda mediana de 36.516 $ mentre que les dones 25.014 $. La renda per capita de la població era de 19.773 $. Entorn del 5% de les famílies i el 6,6% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Yukon». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 10 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Yukon». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-16. [Consulta: 10 agost 2010].
# W212

El W212 és una marca interna Mercedes-Benz per a un sedan que es ven com un E-Class de novena generació, reemplaçant els anteriors models W211. C207 és la marca de xassís per a la relacionada E-Class Coupe, un reemplaçament per la CLK-Class coupe i cabriolet. La nova E-Class va eixir a la venda a Europa el març de 2009. El treball de disseny va començar el 2004 després del programa de desenvolupament començat el 2003, amb el disseny de Thomas Stopka sent triat el 2005. Després de refinaments i consideracions d'enginyeria fent-se, les especificacions particulars del projecte es van congelar el 2006. Certs elements del disseny exterior són preses de les anteriors W204 C-Class i W221 S-Class dissenyades en 2002 i 2003. Els voluminosos arcs de roda posteriors estan dissenyats per ser una reminiscència de les flamarades de defensa dels històrics models Mercedes "Ponton" dels 50. El disseny de la E-Class W212 i C207 va ser mostrat per l'estudi de disseny ConceptFASCINATION el setembre del 2008.

## Referències

* ↑ oami.europa.eu/RCDOnline/RequestManager?#

## Bibliografia

* Road & Track Magazine juny, 2009
* Automobile Magazine juny, 2009

## Enllaços externs

* El nou material de premsa de Mercedes-Benz E-Class: Coupé Arxivat 2011-08-21 a Wayback Machine.
# Zosterop del Cap

El zosterop del Cap (Zosterops virens) és un ocell de la família dels zosteròpids (Zosteropidae).

## Hàbitat i distribució

Habita boscos, arbusts i terres de conreu del sud-est de Botswana, Sud-àfrica i sud-oest de Moçambic.

## Taxonomia

Classificada com un grup subespecífic de Zosterops pallidus, va passar a ser considerada una espècie diferent per Oatley 2011

## Referències

* ↑ «Zosterop del Cap». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/12/2021(català)
* ↑ G Oatley. 2011. Taxonomy, phylogeny and eco-biogeography of southern African white-eyes (Zosterops spp.) Aves: Order Passeriformes, Family: Zosteropidae. PhD Thesis, University of Cape Town.
# Xavier Dalfó i Hors

Xavier Dalfó i Hors (Figueres, 1933 - 10 d'abril de 2016) va ser un periodista que va fundar la revista Canigó i la va dirigir des del 1954 fins al 1971. Estava casat des del 1968 amb la filòsofa, escriptora i periodista Isabel-Clara Simó.
Als vint-i-un anys va abandonar el negoci familiar, Can Dalfó, un comerç de roba al carrer de Girona de Figueres, per dedicar-se durant tres dècades al món del periodisme. Va fer d'editor i director i realitzà gairebé totes les feines que requerien treure al carrer una publicació que va néixer en l'àmbit local i que va tancar amb un llarg bagatge el març del 1983 convertida en un setmanari de referència nacional.
El 1971, Canigó havia passat de revista mensual a ser un setmanari d'informació general i el 1973 es traslladà a Barcelona per esdevenir una revista d'àmbit nacional, sense renunciar a les arrels. A partir d'aquell moment Isabel-Clara Simó passà a dirigir la revista.
Dalfó va fer amistat amb Salvador Dalí, Josep Pla, Frederic Marès, Rafael Sánchez Mazas o Caterina Albert.

## Referències

* 1 2 Agència Catalana de Notícies «Mor el fundador de la revista ‘Canigó’, Xavier Dalfó». Vilaweb, 10-04-2016. Arxivat de l'original el 23 d’abril 2016 [Consulta: 11 abril 2016]. Arxivat 23 April 2016$^{[Datemismatch]}$ a Wayback Machine.
* ↑ Les arrels de 'Canigó'
* ↑ Entrevista a El Punt
# Whiteïta-(CaMnMg)

La whiteïta-(CaMnMg) és un mineral de la classe dels fosfats, que pertany al subgrup de la whiteïta. Anomenada per John Sampson White, Jr. conservador de minerals de la Smithsonian Institution; editor i fundador de la revista Mineralogical Record.

## Característiques

La whiteïta-(CaMnMg) és un fosfat de fórmula química {(Mn$^{2+}$,Ca)}{(Fe$^{2+}$,Mn$^{2+}$)}{Mg₂}{Al₂}(PO₄)₄(OH)₂·8H₂O. Cristal·litza en el sistema monoclínic. La seva duresa a l'escala de Mohs és 4. Segons la classificació de Nickel-Strunz, la whiteïta-(CaMnMg) pertany a «08.DH: Fosfats amb cations de mida mitjana i gran, (OH, etc.):RO₄ < 1:1» juntament amb els següents minerals: minyulita, leucofosfita, esfeniscidita, tinsleyita, jahnsita-(CaMnMg), jahnsita-(CaMnMn), keckita, rittmannita, jahnsita-(CaFeMg), whiteïta-(MnFeMg), whiteïta-(CaFeMg), jahnsita-(MnMnMn), kaluginita, jahnsita-(NaFeMg), jahnsita-(CaMnFe), jahnsita-(NaMnMg), jahnsita-(CaMgMg), manganosegelerita, overita, segelerita, wilhelmvierlingita, juonniïta, calcioferrita, kingsmountita, montgomeryita, zodacita, arseniosiderita, kolfanita, mitridatita, pararobertsita, robertsita, sailaufita, mantienneïta, paulkerrita, benyacarita, xantoxenita, mahnertita, andyrobertsita, calcioandyrobertsita, englishita i bouazzerita.

## Formació i jaciments

Ha estat descrita al Brasil, Àustria, Namíbia i als EUA.

## Referències

* ↑ «Whiteite-(CaMnMg)» (en anglès). Mindat. [Consulta: 7 novembre 2015].
# Whiteïta-(MnFeMg)

La whiteïta-(MnFeMg) és un mineral de la classe dels fosfats, que pertany al subgrup de la whiteïta. Anomenada per John Sampson White, Jr. conservador de minerals de la Smithsonian Institution; editor i fundador de la revista Mineralogical Record.

## Característiques

La whiteïta-(MnFeMg) és un fosfat de fórmula química {(Mn$^{2+}$,Ca)}{(Fe$^{2+}$,Mn$^{2+}$)}{Mg₂}{Al₂}(PO₄)₄(OH)₂·8H₂O. Cristal·litza en el sistema monoclínic. La seva duresa a l'escala de Mohs és 4.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la whiteïta-(MnFeMg) pertany a «08.DH: Fosfats amb cations de mida mitjana i gran, (OH, etc.):RO₄ < 1:1» juntament amb els següents minerals: minyulita, leucofosfita, esfeniscidita, tinsleyita, jahnsita-(CaMnMg), jahnsita-(CaMnMn), keckita, rittmannita, jahnsita-(CaFeMg), whiteïta-(CaMnMg), whiteïta-(CaFeMg), jahnsita-(MnMnMn), kaluginita, jahnsita-(NaFeMg), jahnsita-(CaMnFe), jahnsita-(NaMnMg), jahnsita-(CaMgMg), manganosegelerita, overita, segelerita, wilhelmvierlingita, juonniïta, calcioferrita, kingsmountita, montgomeryita, zodacita, arseniosiderita, kolfanita, mitridatita, pararobertsita, robertsita, sailaufita, mantienneïta, paulkerrita, benyacarita, xantoxenita, mahnertita, andyrobertsita, calcioandyrobertsita, englishita i bouazzerita.

## Formació i jaciments

Ha estat descrita al Brasil i als EUA.

## Referències

* ↑ «Whiteite-(MnFeMg)» (en anglès). Mindat. [Consulta: 7 novembre 2015].
# Zizi

Zizi va ser un rei de Mari, a l'antiga Mesopotàmia, una ciutat-estat que dominava comercialment el curs mitjà de l'Eufrates.
Era el quart rei conegut de Mari, i el seu regnat s'hauria de situar entre els anys 2540 aC i 2520 aC, segons unes cronologies, o bé entre el 2423 aC i el 2403 aC segons altres fonts. Els historiadors coincideixen que els 19 reis de Mari que es coneixen abans de la invasió del territori per part del rei Sargon d'Accad, s'han de situar entre els anys 2700 aC i 2400 aC.
El rei Zizi es menciona en una de les tauletes d'Ebla, que diu que portava per epítet "El més complet", i indica que el seu successor va ser Limer. Ebla era una ciutat-estat actualment localitzada a Síria, tributària en aquell temps del regne de Mari.

## Referències

* ↑ Oliva, Juan (ed.). Textos para una historia política de Síria-Palestina. Tres Cantos: Akal, 2008, p. 16. ISBN 9788446019497.
* ↑ Cohen, Yoram. Wisdom from the Late Bronze Age. Atlanta: Society of Biblical Literature, 2013, p. 148. ISBN 9781589837546.
# Zizhi Tongjian

El Zizhi Tongjian (xinès tradicional: 資治通鑑, xinès simplificat: 资治通鉴, pinyin: Zīzhì Tōngjiàn, Wade-Giles: ''Tzu-chih T'ung-chien'', literalment 'Espill Extens d'Ajuda al Govern') és una obra de referència pionera en la historiografia xinesa, publicada el 1084, en la forma d'una crònica. El 1065 dC, l'emperador Yingzong de Song va designar l'historiador Sima Guang (1019–1086) per liderar amb altres estudiosos com els seus principals assistents Liu Shu, Liu Ban i Fan Zuyu, per l'elaboració d'una història universal de la Xina. La tasca va trigar 19 anys a ser completada i, en el 1084, es va presentar al seu successor l'emperador Shenzong de Song. Els registres Zizhi Tongjian d'història xinesa del 403 aC al 959 dC, cobrint 16 dinasties i estenent-se al llarg de quasi 1.400 anys, contenen 294 volums (巻) i uns 3 milions de caràcters xinesos.

## Referències

* 1 2 3 Xu Elina-Qian, p.20

## Enllaços externs

* Zizhi Tongjian "Espill Extens d'Ajuda al Govern" — Chinaknowledge.
* 2.1 Introduction to the Sources on the Pre-dynastic Khitan (p. 19-23) > The Zizhi Tongjian, p. 20.
* Zizhi Tongjian (text original a Guoxue).
* Yap, Joseph P. (2016). Zizhi tongjian: Warring States and Qin by Sima Guang Volume 1 to 8 - 403-207 BCE. Translated by Joseph P. Yap. With annotations and translation of Yang Kuan's textual research on the Warring States. CreateSpace. North Charleston, S. C. ISBN 978-1533086938.
# Xamí

Xamí (en rus: Шамы) és un poble del krai de Krasnoiarsk, a Rússia, segons el cens del 2010 tenia 21 habitants. Pertany al districte municipal d'Aguínskoie.

## Referències

* ↑ «Историко-статистическое описание церквей и приходов Владимирской епархии. Вып. 5: Шуйский и Ковровский уезды/сост. В. Березин. Вязниковский и Гороховецкий уезды/сост. В. Добронравов. - 1898». Arxivat de l'original el 2018-10-26. [Consulta: 20 desembre 2018].
# Zona blava (demografia)

Una zona blava en demografia és una regió amb una alta esperança de vida, per sobre de la resta, tot i que el terme està acompanyat de controvèrsia. El terme fou encunyat per Dan Buettner. Són àrees separades entre elles i amb unes cultures molt diferents, per la qual cosa les xifres de longevitat no poden associar-se només al nivell de desenvolupament econòmic o al clima. Entre els trets comuns destaca la importància atorgada a la família, una dieta alta en llegums i baixa en carn, activitat física diària, vida social activa en les diferents generacions i poca incidència del tabaquisme. En algunes de les zones, però no a totes, l'alimentació es complementava amb nous i vi (factors considerats protectors del colesterol i de malalties cardiovasculars per alguns metges). La concepció de la vida, menys procliu a l'estrès, apareixia també com un factor rellevant en algunes àrees estudiades.
Les zones blaves identificades són Sardenya, la Prefectura d'Okinawa, la població de Loma Linda (Califòrnia), la península de Nicoya i l'illa grega d'Icària. En aquestes cinc regions es concentra la major proporció de persones centenàries del planeta.

## Referències

* ↑ Buettner, Dan (2010). Thrive : finding happiness the Blue Zones way. Washington, D.C.: National Geographic. ISBN 978-1426205156
# Yarim-Lim II

Yarim-Lim II va ser rei de Iamkhad i va regnar aproximadament entre els anys 1720 aC i el 1700 aC. Era fill d'Abbael I, a qui va succeir.
Es coneix molt poc del regnat d'aquest Yarim-Lim. Una inscripció trobada a Alalakh diu: "Yarim-Lim, fill d'Abbael, rei de Iamkhad, estimat per Addu". Alguns autors han pensat que Yarim-Lim II era en realitat el germà d'Abbael, que portava aquest nom, a qui Abbael havia fet rei d'Alalakh, però aquesta opinió és difícil de defensar.

## Referències

* ↑ Oliva, Juan (ed.). Textos para una historia política de Siria-Palestina I: el Bronce antiguo y medio. Tres Cantos: Akal, 2008, p. 482. ISBN 9788446019497.
# Yao Tingmei

Yao Tingmei (xinès:姚廷美; pinyin: Yáo Tíngměi) fou un pintor xinès que va viure sota la dinastia Yuan. No es coneixen les dates exactes del seu naixement ni de la seva mort però la seva activitat es va desenvolupar al segle xiv. Era originari de Huzhou, província de Zhejiang. Va ser un pintor paisatgista amb hàbils i enèrgiques pinzellades que feia servir la tinta. El seu estil estava influït pel de Guo Xi. Entre les seves obres destaca Oci suficient.

## Referències

* ↑ «Yao Tingmei Brief Biography». Arxivat de l'original el 2009-01-05. [Consulta: 11 juliol 2008].
* ↑ The Social Art of Painting Inscriptions
* http://dissertationreviews.org/archives/1875
# Zonàlnoie

Zonàlnoie (en rus: Зональное) és un poble de l'óblast de Sakhalín, a Rússia, el 2013 tenia 312 habitants. Pertany al districte municipal de Tímovskoie.

## Referències

* ↑ «Закон Сахалинской области от 21 июля 2004 г. № 524 «О границах и статусе муниципальных образований в Сахалинской области»». Arxivat de l'original el 2013-07-19.
# Zonulina

La zonulina és l'únic modulador fisiològic de les unions estretes intercel·lulars descrit fins ara que participa en el tràfic de macromolècules i, per tant, en l'equilibri de tolerància / resposta immunitària. Quan es desregula el pas intercel·lular finament modulat per la zonulina en individus susceptibles genèticament, es poden produir trastorns autoimmunitaris, inflamatoris i neoplàstics, tant intestinals com extraintestinals.
La zonulina és una forma no lliure d'haptoglobina, un tipus de proteïna relacionada amb els processos infecciosos.
Les investigacions sobre la zonulina formen part de les que pretenen elucidar el vincle entre les unions estretes i molts estats fisiopatològics.
Aquest nou paradigma suggereix que es poden detenir aquests processos si s’impedeix la interacció entre gens i desencadenants ambientals restablint la funció de barrera intestinal dependent de la zonulina. Algunes alteracions provenen de factors que han aconseguit travessar les cèl·lules epitelials. Això indueix l’alliberament de zonulina a la llum intestinal, cosa que provoca que les unions entre les cèl·lules epitelials de l’intestí s’afluixin encara més i donin lloc a la permeabilitat intestinal.
La gliadina (glicoproteina present en el gra de blat) activa la senyalització de zonulina independentment de l'expressió genètica de l’autoimmunitat, cosa que condueix a una permeabilitat intestinal augmentada a les macromolècules.

## Referències

* ↑ «UniProtKB - P00738 (HPT_HUMAN)» (en anglès). Uniprot. [Consulta: 20 desembre 2020].
* 1 2 Fasano, A «Zonulin and its regulation of intestinal barrier function: the biological door to inflammation, autoimmunity, and cancer». Physiol. Rev., 91, 1, 01-01-2011, pàg. 151–75. DOI: 10.1152/physrev.00003.2008. PMID: 21248165.
* ↑ Visser, Jeroen; Rozing, Jan; Sapone, Anna; Lammers, Karen; Fasano, Alessio «Tight Junctions, Intestinal Permeability, and Autoimmunity Celiac Disease and Type 1 Diabetes Paradigms». Annals of the New York Academy of Sciences, 1165, 01-05-2009, pàg. 195–205. DOI: 10.1111/j.1749-6632.2009.04037.x. ISSN: 0077-8923. PMC: 2886850. PMID: 19538307.