OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Artau II de Pallars Sobirà

Artau II de Pallars Sobirà (c. 1065 (?) - 1124) fou comte de Pallars Sobirà (1081-1124).

## Vida política

Començà a governar jove, i segurament sota la tutela de la seva mare Llúcia de la Marca. Va heretar un comtat en guerra i va batallar amb el seu parent el comte Ramon V de Pallars Jussà. Tot i no renunciar a recuperar les valls, castells i drets que li pertanyien, no podrà cometre els excessos del seu pare, que va morir excomunicat: fou necessari pactar amb el bisbat d'Urgell l'aixecament de la pena (1087). Ramon V i els nobles del comtat, sempre al costat on podien treure profit, haurien posat a Artau i als seus aliats els Vallferrera en greus problemes, tal com el pare d'Artau va fer amb Ramon. El seu germà Ot expandiria pel Pallars la Pau i Treva en aquest context.
Pel que sembla, però, el comte de Pallars Jussà no ho tingué fàcil. La guerra durava molt, els comtats es desgastaven, i la crida a la conquesta d'Al-Àndalus va despertar les ànsies dels comtes i nobles per a una solució definitiva. La guerra civil del Pallars es va acabar definitivament a partir als anys 1094-1095, amb tot de pactes i convinences on el territori és equilibrat i es defineixen les respectives jurisdiccions. D'aquesta manera els comtats de Pallars Sobirà i Pallars Jussà se separen finalment de facto i de iure. Els comtes es prometen ajut i defensa mutus, i no construir fortaleses fora dels dominis respectius. Ramon, en agraïment per una gran donació de castells feta per Artau a les negociacions, li donà en feu els preats castells de Mur i Llimiana, fent-se Artau un dels seus homes.
A mesura que van pacificant ses terres els comtes de Pallars marxen a la conquesta de l'espai islàmic: en haver quedat el comtat envoltat per territori dels nobles cristians partiren de la mà dels comtes de Barcelona. Així, Artau marxà a la reconquesta amb Berenguer Ramon I, tal com ho feu el seu pare amb Ramon Berenguer I. El comte de Barcelona el va dotar amb el Castellet de Manresa (1094).
És molt possible que, amb la pau, Artau pogués invertir les riqueses de les campanyes en la construcció i renovació d'algunes de les esglésies del comtat al romànic, que comencen a sorgir en abundància en aquests moments per tot el Pallars Sobirà.

## Orígens familiars

Fill del comte Artau I de Pallars Sobirà i la seva esposa la comtessa Llúcia de la Marca. Fou germà, per tant, de Sant Ot.

## Núpcies i descendents

Es casà abans de 1083 amb Aldonça Pérez de Tordesillas, filla de Martin Pérez de Tordesillas. D'aquest matrimoni nasqué:
* l'infant Artau III de Pallars Sobirà (?-1167), comte de Pallars Sobirà
* l'infanta Maria de Pallars Sobirà (?-?), casada amb Lope Garçés "el Peregrino" senyor d'Alagón (possiblement filla d'Artau I i Llúcia de la Marca)
* l'infant Artau el jove

## Referències

* 1 2 Bringué i Portella, Josep Maria. Història del Pallars : dels orígens als nostres dies. Lleida: Pagès Editors, 2005. ISBN 8497792653.
* 1 2 3 Pladevall i Font, Antoni. Catalunya Romànica: Vol.XV El Pallars. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 1993. ISBN 848519456X.
# Bernhard Listemann

Bernhard Listemann, (Schlotheim, Turíngia, 28 d'agost, 1841 - Chicago (Illinois), 11 de febrer, 1917), fou un violinista, director i professor germanoamericà.
Va ser alumne de David a Leipzig, Joachim a Hannover i Vieutemps a Brussel·les. Després de servir com a Kammervirtuos de la cort a Rudol-stadt (1859–67), el 1867 es va traslladar amb el seu germà Ferdinand a Nova York, i va debutar al Steinway Hall de Nova York el novembre d'aquell mateix any i on el 1870 va esdevenir concertino de la recentment fundada Orquestra Filharmònica. Però abans el 1868 havia fet la seva primera aparició a Boston com a solista al Concert hongarès de Joachim. a la Harvard Musical Assn.
El 1874 es va establir a Boston amb el seu germà. Aquí va fundar el seu propi quartet de corda i va tocar el violí en un trio de piano amb Ernst Perabo i Adolphe Hartdegen. El 1879 va fundar el "Boston Philharmonic Club" i l'any següent la "Boston Philharmonic Orchestra", de la qual va ser director fins al 1893.
De 1893 a 1903 va ser professor de violí al "Chicago College of Music". Entre els seus alumnes hi havia el violinista concertista J. Abbie Clarke Hogan, el violinista concertista Francis MacMillen, el compositor William Edwin Haesche i l'educador musical Julius Gold. Listemann va publicar un mètode de violí (Study on Violin Playing).
El seu germà, Fritz Listemann (Schlotheim, 25 de març, 1839 - Boston, 28 de desembre de 1909), va ser violinista i compositor. També va tenir dos fills músics, Paul Listemann (n. Boston, 24 d'octubre de 1871; Chicago, 20 de setembre de 1950), violinista, i Franz Listemann (n. N.Y, 17 de desembre de 1873; d. Chicago, 11 de març de 1930).

## Referències

* ↑ https://www.enciclopedia.cat/gran-enciclopedia-de-la-musica/bernhard-listemann
* 1 2 3 https://www.encyclopedia.com/arts/dictionaries-thesauruses-pictures-and-press-releases/listemann-bernhard

## font

* Friedrich Frick: Petit lèxic biogràfic dels violinistes: des de l'inici del violí fins a principis del segle XX, 2009, ISBN 3837039072, pàg. 296–97
# Singhiella bicolor

Singhiella bicolor és una espècie d'hemípter del gènere Singhiella, de la família dels Aleiròdids.
Va ser descrita científicament per primera vegada per Singh el 1931.

## Referències

* ↑ Jon H. Martin & Laurence A. Mound (2007) "An annotated check list of the world’s whiteflies (Insecta: Hemiptera: Aleyrodidae)" Zootaxa 1492: 1-84 Link
# Club Tennis de La Salut

El Club Tennis de la Salut és una entitat esportiva barcelonina del barri de la Salut (districte de Gràcia). És el vicedegà dels clubs catalans de tennis. El club de tenis es troba als terrenys de la finca de Cal Xiperet.
A més de 16 pistes de tennis de terra batuda, el club compta amb altres nombroses instal·lacions esportives, incloses piscina, frontó, 6 pistes de pàdel i pavelló poliesportiu cobert, on es practica el tennis en superfície ràpida, futbol sala i bàsquet. També disposa d'una sala de gimnàs i sales de jocs, on es pot gaudir de bridge, canastra, mus, dòmino, billar i escacs.
El Club Tennis de la Salut realitza una intensa activitat tennística, eix central de la seva activitat. comptant entre els seus socis amb destacats exjugadors i jugadors que han representat en moltes ocasions Espanya a la Copa Davis, com Manuel Orantes, Joan Balcells i Àlex Corretja. En el palmarès del Club existeixen també molts altres trofeus i títols corresponents a campionats d'Espanya i de Catalunya, tant en categoria individual com per equips.
El Club ha desenvolupat al llarg dels anys una funció didàctica com escola permanent de tennis, estant actualment representat per més de quaranta equips, que participen en els diferents campionats de Catalunya, d'Espanya i internacionals. Cal destacar el Trofeu Joan Compta -In Memoriam- Campionat d'Espanya per equips Infantils, que es juga a les pistes del Club Tennis de la Salut des de l'any 1972.

## Història

Va ser fundat l'any 1902 per un grup d'esportistes a partir del Club Social La Salut, creat poc abans, el 1899. El nom original de l'entitat fou Salut Sport Club. En els seus inicis, a més del tennis es practicava el futbol. L'any 1911, quan alguns jugadors del FC Barcelona se separaren de l'entitat i crearen el Casual SC, establiren la seva seu al Salut SC. El 2002 va rebre la Creu de Sant Jordi en reconeixement a una dilatada trajectòria que l'ha convertit en el vicedegà dels clubs catalans de tennis. Entre els seus socis figuren molt destacats jugadors, antics i actuals, d'aquest esport, que han contribuït notòriament al seu prestigi i arrelament social, els èxits dels quals es complementen amb la formació permanent de milers de practicants.

## Referències

* ↑ «Clubs de Catalunya, pàgina V». Mundo Deportivo, 06-12-2002. [Consulta: 20 agost 2012].
* ↑ «Creus de Sant Jordi 2002». Gencat. Generalitat de Catalunya. [Consulta: 25 març 2015].
* ↑ «Clubs de Catalunya, pàgina VII». Mundo Deportivo, 06-12-2002. [Consulta: 20 agost 2012].
* ↑ «Clubs de Catalunya, pàgina VI». Mundo Deportivo, 06-12-2002. [Consulta: 20 agost 2012].
* ↑ «HISTÒRIA DEL CLUB TENNIS DE LA SALUT 1902». Club Tennis de la Salut, 08-11-2008. Arxivat de l'original el 2016-03-03. [Consulta: 20 agost 2012].
* ↑ «Creus de Sant Jordi 2002. Entitats guardonades». Generalitat de Catalunya. [Consulta: 20 febrer 2015].
# Tesi

* Per a altres significats, vegeu «Tesi doctoral».
Una tesi (del grec θέσις thésis, 'establiment, proposició', ací en el sentit de «el que s'ha proposat, afirmat») assenyala una proposició científica, un axioma o un fet demostrable. Per extensió s'aplica al document, per exemple la tesi doctoral, al qual s'ha desenvolupat la idea. La paraula és derivada del verb τίθημι, tithemi que significa posar, col·locar.
Designa la proposició que algú manté amb raonaments i arguments per a arribar a una conclusió vàlida, fundada. La tesi era, a l'origen, un exercici oral, una discussió o prova dialèctica que el candidat o doctor havia de sostenir en públic i defensar contra les objeccions que li oposaven els examinadors. Una tesi es considera hipòtesi per a la qual pot fins i tot no existir cap tipus d'evidència inicial i els fets que li donen suport poden estar en gran manera per descobrir. Una tesi s'interpreta generalment com una proposició demostrable l'objectiu de la qual consisteix a fer vàlid, en un sentit eficaçment pragmàtic, l'essencial del complex de les proposicions.
En la ciència, els passos encaminats a validar o invalidar una hipòtesi, per a establir-la provisionalment com acceptada són reglamentats, i depenen de l'epistemologia vigent. En la dialèctica hegeliana s'explica l'evolució de les idees humanes en un cicle repetitiu de tesi, antítesi i síntesi, al qual cada síntesi és una tesi per al cicle següent.

## Tesi en diferents camps

* En moltes ocasions, les tesis resulten polèmiques o conflictives. Un exemple d'açò és el de Luter en 1517 quan llance la seua tesi en contra de la indulgència.
* En companyia de l'antítesi i la síntesi forma la «triada» de la dialèctica de Hegel.
* Una forma científica d'una tesi és la hipòtesi (del grec antic ὑπό- hypo- sota, és a dir, suposició.

### Tesi científica

Una tesi científica no és sotmesa a un sistema especial de regles. Per incrementar l'acceptació d'una tesi en el camp de les ciències naturals, una tesi ha de:
* tenir una conclusió clara i definida,
* ser falsable o verificable,
* quedar idèntica sempre durant la seua representació,
* no limitar cap altra tesi acceptada,
* no contenir cap contradicció lògica,
* ser provada amb fets comprovables,
* no ser, de forma evident, una opinió.

## Notes

* ↑ «Tesi». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Bruguera i Talleda, Jordi; Fluvià i Figuera, Assumpta. «tesi». A: {{{títol}}}. 2004, 4a edició. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 1996, pàgina 897. ISBN 9788441225169.
# Javier Sauquillo

Francisco Javier Sauquillo Pérez del Arco (Ceuta - Madrid, 24 de gener de 1977) va ser un advocat laboralista espanyol assassinat en el bufet laboralista on treballava al carrer Atocha 55, en l'anomenada matança d'Atocha.
Estava casat amb Dolores González, també advocada del bufet del carrer Atocha, i embarassada en el moment de l'atemptat. Va perdre el nen i també va quedar molt malferida per l'atemptat. Dolores González havia estat promesa d'Enrique Ruano, estudiant que va ser defenestrat per la policia en 1969.
Sauquillo era el germà major de Paquita Sauquillo, que va pertànyer a l'extinta Organització Revolucionària dels Treballadors durant la Transició i després va ser diputada autonòmica i senadora del PSOE. Estava afiliat al Partit Comunista d'Espanya, que per aquella època era un partit il·legal. El 24 de gener de 1977 es trobava en el bufet preparant una reunió quan uns pistolers d'extrema dreta van arribar i li van disparar a ell i als seus companys. Javi, com l'anomenaven, va protegir amb el seu cos la seva dona, evitant que la bala li costés la vida. Javier Sauquillo va sobreviure a l'atac, i va sortir viu, encara que molt malferit, del despatx d'Atocha 55, però va morir a l'hospital Primero de Octubre (actual Doce de Octubre) per les ferides sofertes, el mateix que el seu company Serafín Holgado. Uns dies després, la seva capella ardent va ser instal·lada en el Col·legi Major d'Advocats, i posteriorment va ser enterrat al cementiri de Carabanchel.
L'exemple de dignitat que Sauquillo i els seus companys advocats van donar aquell dia va quedar en la memòria col·lectiva, i el seu assassinat va suposar un punt d'inflexió en la Transició. Al març d'aquell mateix any, i en gran part per la mostra d'enteresa dels comunistes en l'enterrament dels advocats, es va legalitzar el PCE.
El 30 de març de 2005 el Partit Socialista del Poble de Ceuta (PSPC) sol·licitava al Govern de la Ciutat de Ceuta que homenatgés a l'advocat de Ceuta batejant un carrer com "Javier Sauquillo. Abogado de Atocha".
Després de la falta de resposta inicial, Unió Demòcrata de Ceuta (UDCE) porto a ple a l'octubre de 2006 la iniciativa del PSPC, la qual va ser acceptada pel ple de la Ciutat, encara que van passar diversos anys fins que el projecte es convertí en realitat.
El 14 de maig de 2010 s'inaugurà un carrer amb el seu nom en la seva ciutat natal, en un acte que comptà amb la presència del president de la ciutat Juan Jesús Vivas i de la seva germana, Paquita Sauquillo.

## Referències

* ↑ Calle "Javier Sauquillo. Abogado de Atocha Arxivat 2009-01-20 a Wayback Machine. Ceuta.com, 30 de març de 2005
* ↑ Homenaje: Una calle para el 'abogado de Atocha' Sauquillo Diario SUR, 27 d'octubre de 2006
# Caída libre

Caída libre és una pel·lícula espanyola de drama i thriller, dirigida per Laura Jou i escrita per Bernat Vilaplana. És protagonitzada per Belén Rueda, Ilay Kurelovic, Mariia Netavrovana, Irene Escolar, Manuela Vellés i Brays Efe. Es va estrenar als cinemes el 17 de maig de 2024, amb distribució d'Universal Pictures España.

## Trama

La Marisol és una icònica entrenadora de gimnàstica rítmica d'elit que frega els 60. El seu món s'esquerda el dia en què l'Octavio, el seu marit, marxa de casa per a refer la seva vida al costat d'una dona més jove a la qual ha deixat embarassada. En la seva excèntrica carrera per a recuperar al seu marit, el fracàs de la Marisol en la seva vida personal repercuteix en la seva relació amb les gimnastes: cada vegada és més dura i intransigent, i arriba a abusar del seu poder i posició. La Marisol s'enfronta a una catarsi que la porta a replantejar-se la seva vida.

## Repartiment

* Belén Rueda com a Marisol
* Ilay Kurelovic
* Maria Netavrovana
* Irene Escolar com a Claudia
* Manuela Vellés
* Brays Efe

## Producció

Caída libre es va rodar a Barcelona entre febrer i març de 2023, sota la direcció de Laura Jou i amb Belén Rueda, Irene Escolar, Manuela Vellés i Ilay Kurelovic com a part del repartiment. El cineasta Juan Antonio Bayona és un dels productors del projecte.

## Estrena i màrqueting

El 22 de febrer de 2024, Universal Pictures España va programar l'estrena de Caída libre pel 17 de maig de 2024. El 6 de març de 2024, es va llançar el tràiler de la pel·lícula.

## Referències

* ↑ Cazallas, Javier. «Belén Rueda se pone en modo sargento en el tráiler de Caída libre, la segunda película de Laura Jou». Hobby Consolas, 06-03-2024. [Consulta: 3 maig 2024].
* ↑ Rivera, Alfonso. «Belén Rueda se precipita en Caída libre para Laura Jou». Cineuropa, 31-05-2023. [Consulta: 3 maig 2024].
* ↑ «Belén Rueda encarna a una entrenadora de gimnasia sin empatía en 'Caída libre' de Laura Jou». Europa Press, 25-04-2024. [Consulta: 3 maig 2024].
* ↑ «“Caída libre” dirigida por Laura Jou se estrena en cines el 17 de mayo». MundoPlus.tv, 22-02-2022. [Consulta: 3 maig 2024].
* ↑ «Tráiler de ‘Caída libre’: Belén Rueda es una entrenadora de gimnasia en crisis». Cine con Ñ, 06-03-2024. [Consulta: 3 maig 2024].
# Soca

«Soca» té aquests significats:
* Soca (taxonomia), població genèticament uniforme d'organismes
* Soca (botànica), part d'un arbre que queda després d'haver-lo tallat
* Susana Soca, poetessa uruguaiana
* Soca o tió de Nadal
* Soca de Niça, especialitat culinària de Niça i la seua rodalia
* Bolet de soca, bolets que creixen sobre la fusta viva o morta d'un arbre o arbust
* Soca, el primer pis de la pinya castellera
* Soca (música), estil musical afrocaribeny
* Toponímia:
** Soča, riu que creua Itàlia i Eslovènia
** Soca (Uruguai), localitat de l'Uruguai
Viccionari
# Nirguna Brahman

Nirguna Brahman (devanagari निर्गुण ब्रह्म nirguṇa brahman) segons la filosofia hindú és la suprema realitat sense forma, ni qualitat, ni atribut, ni sense qualitats dolentes (guna), el que impregna l'Univers. En la filosofia índia, nirguṇha brahman designa el Diví transcendent no manifestat: l'Absolut. S'oposa a saguṇha brahman (l'Absolut amb atributs). Nirguna Brahmanés un terme compost de Nirguṇa (sànscrit) o (hindi) traduït al català com "desproveït de qualitats"," sense qualitat" o "sense les tres qualitats" (les gunas: sattva, rajas, tamas)» i Brahman (sànscrit) o (hindi) traduït al català com "Déu absolut" o bé «més enllà de tot atribut». També pot significar «viciós, dolent», tot i que aquesta accepció és només pel sànscrit, i, en aquest cas, no designa Nirguna Brahman, és-a-dir «Déu (atemporal)».
En determinades tradicions hindus (sorgides de diferents corrents de pensament al llarg dels segles), les divinitats com Vixnu s'han considerat com nirguna brahman i d'altres com Krixna com pertanyent a la fe sagurna.
A l'Índia avui nirguna significa sempre en el sentit ordinari, brahman nirguna, és a dir, "Déu (sense forma)".

## Nirguṇa brahman segons el Vedānta

Segons el vedanta i més específicament pel l'Advaita Vedanta, nirguṇa brahman correspon a la Conscienciència pura universal que no té atributs o sense quealitats.

## Referències

* ↑ Sullivan, B.M.. The A to Z of Hinduism. Vision Books, p. 148. ISBN 8170945216.
* 1 2 Huet, Gérard. The Sanskrit Heritage Dictionary.
* 1 2 3 4 Balbir, Nicole. Hindi français, dictionnaire géneral. l'Asiathèque, 1992.
* ↑ «Spoken Sanskrit». [Consulta: 7 gener 2015].
* ↑ Johnson, W.J.. Dictionnary of Hinduism. Oxfor University Press, p. 222. ISBN 9780198670250.
* ↑ Deutsch, Eliot. Qu'est-ce que l'Advaita Vedanta?. Les Deux Océans, 1980, p. 122.
# Torre de Castellnou

La Torre de Castellnou es troba damunt mateix d'un turó a prop i al nord del poble de Castellnou dels Aspres, a la comarca del Rosselló, Catalunya Nord.
En un turó al nord-est del poble de Castellnou, a uns 375 metres de distància del centre del poble i a uns 250 de Santa Maria del Mercadal, es dreça una torre de guaita que pertanyia al sistema defensiu del Castell de Castellnou.
Té 9 m de diàmetre, amb una alçada de 7 i un gruix de murs d'1,3. El tram inferior, d'1,2 m, té forma atalussada. Una sola porta, oberta a migdia, dona accés a l'interior. No és segur que sigui la porta original, ja que la torre, en ser almenys el doble d'alta originalment, podria haver tingut la porta a una certa alçària, com és força freqüent en aquesta mena de torres.
La torre és datable al segle xiii, i s'hi conserven restes de parets, en el seu entorn. Devia formar part, juntament amb la Torre del Roc de Mallorca del sistema defensiu del Castell de Castellnou.

## Bibliografia

* Becat, Joan; Ponsich, Pere; Gual, Raimon. «Castellnou dels Aspres». A: El Rosselló i la Fenolleda. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1985 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 14). ISBN 84-85194-59-4.
* Ponsich, Pere. «Castellnou dels Aspres: Torre de Castellnou». A: El Rosselló. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 1993 (Catalunya romànica, XIV). ISBN 84-7739-601-9.

## Referències

* ↑ «La Torre de Castellnou en els ortofotomapes de l'IGN». Arxivat de l'original el 2016-03-04. [Consulta: 29 febrer 2016].
# Tuila'epa Sailele Malielegaoi

Tuila'epa Aiono Sailele Malielegaoi (14 d'abril de 1945) és el Primer Ministre i Ministre d'Afers exteriors de Samoa des de 1998, i va ser reelegit en 2001 i 2006, 2011 i 2016.
És economista i va ser el primer samoà a obtenir un Màster. Treballava per la Unió Europea i la companyia Coopers & Lybrand abans d'accedir al lloc de Primer Ministre. És diputat al Parlament de Samoa des de 1981 i líder del Partit de la Protecció als Drets Humans, Human Rights Protection Party.

## Referències

* 1 2 «Prime Minister / Palemia – Government of Samoa». [Consulta: 14 abril 2017].
# Cavia magna

Cavia magna és una espècie de mamífer rosegador de la família dels càvids. Viu en boscos, aiguamolls, ribes i zones muntanyoses del Brasil, l'Uruguai i l'Argentina. La UICN la classifica com a espècie de risc mínim perquè l'àmbit de distribució és molt més gran que 20.000 km². Se suposa que la seva població és bastant gran i que el declivi de l'espècie a l'Uruguai ha tingut un impacte limitat.
# Conferència de Spa 1920

La Conferència de Spa de 1920 va ser una reunió entre el Consell Suprem de Guerra i el Govern de la República de Weimar que es va celebrar a la localitat belga de Spa entre el 5 i el 16 de juliol de 1920.1 Els assumptes principals que s'hi van tractar van ser el desarmament alemany, els enviaments de carbó alemany als Aliats i el pagament d'indemnitzacions de guerra als països vencedors a la recent Primera Guerra Mundial.
# Siciònids

Els siciònids (Sicyoniidae) són una família de crustacis decàpodes del subordre dendrobranquiats.

## Sistemàtica

La família conté un únic gènere, Sicyonia, amb 53 espècies descrites.

## Referències

* ↑ «WoRMS - World Register of Marine Species - Taxonomic tree». [Consulta: 10 setembre 2021].
* Crosnier A. (2003): "Sicyonia (Crustacea, Decapoda, Penaeoidea, Sicyoniidae) de l'Indo-ouest Pacifique". Zoosystema 25 (2) : 197-348. Article Arxivat 2006-11-18 a Wayback Machine.
# Clos du Doubs

Clos du Doubs és un municipi del cantó del Jura, cap del districte de Franches-Montagnes. L'any 2015 tenia 1.306 habitants.

## Història

L'1 de gener de 2009 es va crear a partir de les fusions dels antics municipis d'Epauvillers, Epiquerez, Montenol, Montmelon, Ocourt, Saint-Ursanne i Seleute.

## Referències

* ↑ «Liste officielle des communes de la Suisse - 01.01.2021» (en francès). Oficina Federal d'Estadística. [Consulta: 8 gener 2021].

## Enllaços externs

* Lloc web oficial Arxivat 2018-03-24 a Wayback Machine.