OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Kevin Spencer

Kevin Spencer és una sèrie de dibuixos animats per a adults creada per Greg Lawrence, que actualment s'emet al Canadà pel canal Comedy Network. Va ser emesa a Catalunya pel Canal 33 al programa Sputnik entre els anys 2003 i 2005, i a la resta d'Espanya pel canal Cuatro. La sèrie es va començar l'any 1999 i va durar fins al 2005 i es van realitzar 113 episodis en vuit temporades.
La sèrie se centra en les aventures de la família Spencer, sobretot les de l'únic fill, un noi de catorze anys anomenat Kevin, que viu amb els seus pares a la ciutat canadenca d'Landville.
Kevin Spencer és un noi fumador empedreït, alcohòlic, drogoaddicte, inhalador de pintura, addicte al xarop per la tos i sociòpata.
No encaixa en la societat i gairebé mai va a l'escola perquè és expulsat cada dos per tres, a part que en moltes ocasions va a parar a la presó. A més a més en Kevin veu una oca màgica, anomenada Allan que viu a dintre el seu cap i que li fa en part de veu de la consciència, però també l'incita a cometre alguns dels seus pitjor actes.
No parla en tota la sèrie, ja que quan en Kevin ha de dir alguna cosa, un narrador ho fa per ell.
Els pares d'en Kevin, en Percy i l'Anastàsia són, igual que ell, fumadors, alcohòlics i drogaaddictes, de manera que l'ambient familiar que es crea és força surrealista.
En Percy només té dues obsessions: aconseguir tabac i alcohol, no treballa mai i viu pendent de cobrar diners del govern. Igual que el seu fill, tendeix a acabar a la presó al final dels episodis.
L'Anastàsia és una dona grassa, lletja i sense cap mena d'instint maternal. A més á més és una sortida que no para de fer el salt al seu marit sempre que pot.

## Llista d'episodis

| Temporada | Episodis | Creació |
| Temporada 1 | 13 | 1999 |
| Temporada 2 | 18 | 2000 |
| Temporada 3 | 19 | 2001 |
| Temporada 4 | 18 | 2002 |

## Vegeu també

* Fermí Fernàndez

## Enllaços externs

* Kevin Spencer, videos en català
# Milledgeville (Tennessee)

Milledgeville és una població dels Estats Units a l'estat de Tennessee. Segons el cens del 2000 tenia 287 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Milledgeville tenia 287 habitants, 135 habitatges, i 95 famílies. La densitat de població era de 68,8 habitants/km².
Dels 135 habitatges en un 16,3% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 59,3% hi vivien parelles casades, en un 8,1% dones solteres, i en un 29,6% no eren unitats familiars. En el 26,7% dels habitatges hi vivien persones soles el 12,6% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,13 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,55.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 14,6% tenia menys de 18 anys, un 8% entre 18 i 24, un 20,9% entre 25 i 44, un 27,9% de 45 a 60 i un 28,6% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 50 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 88,5 homes.
La renda mediana per habitatge era de 29.583 $ i la renda mediana per família de 30.833 $. Els homes tenien una renda mediana de 31.000 $ mentre que les dones 23.750 $. La renda per capita de la població era de 14.688 $. Entorn del 16% de les famílies i el 22,3% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Milledgeville». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 12 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Milledgeville». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Kleinia amaniensis

Kleinia amaniensis és una espècie de Kleinia que pertany a la família de les Asteraceae.

## Característiques

Aquesta planta és un arbust que pot créixer fins a 1,40 metres d'altura i branques d'1-2 cm de diàmetre. De port erecte, lleugerament calb, i poc carnós. Està molt ramificat quan l'altura és inferior a 90 cm. Es troba a Tanzània.
Les fulles són lanceolades o allargades, amb una mida aproximada de 9-12 cm de llarg i 3-5 cm d'ample; són planes, carnoses, obtuses, arrodonides a l'àpex i unides a un curt pecíol.
Les inflorescències són nombroses en cada planta i tenen un color ataronjat brillant, encara que posseeixen una olor fètida.

## Reproducció

Es reprodueix per esqueixos.

## Referències

* ↑ «Kleinia amaniensis record n° 101896». African Plants Database. South African National Biodiversity Institute, the Conservatoire et Jardin botaniques de la Ville de Genève and Tela Botanica. [Consulta: 22 maig 2008].
* ↑ Illustrated handbook of succulent plants: Dicotyledons. Volumen 5. Urs Eggli. Springer, 2002. ISBN 3540419667. Pág.20
* ↑ The European Garden Flora: A Manual for the Identification of Plants Cultivated in Europe, Both Out-of-Doors and Under Glass. Volumen 6. Dicotyledons, Royal Botanic Garden (Edinburgh). The European Garden Flora Editorial Committee, J. Cullen. Cambridge University Press, 2000. ISBN 0521420970. Pàg. 628
# Kleinia anteuphorbium

Kleinia anteuphorbium és una composta que creix pel Marroc, associada normalment a tabaibals i cardonals.

## Descripció

És una planta suberecta, caducifòlia, en estat latent a l'estiu o arbust codificació que pot créixer fins a 90-250 cm d'alt i d'ample, de vegades formant matolls esparracats. Aquesta planta va ser una de les primeres plantes suculentes que van ser cultivades a Europa, amb plantacions de data al voltant de 1570.
Les tiges són ascendents o arquejades, de llarg unit, rodó, de fins a 12 mm de diàmetre, carnoses, glabres, de color gris pàl·lid verd, de punts i glaucs i estriat amb línies longitudinals més fosques. Sovint les tiges estan molt ramificades, amb un característic "mar de corall-com" mirar. Les fulles són efímeres, sèssils, oblongoel·líptiques, obovades o cuneïformes adprés llarg de la deriva a prop de les puntes de les branques, de 5-15 mm de llarg, 2-6 mm d'ample, 2 mm de gruix, color gris-verd glauc. La inflorescència és terminal-poques caps cims umbeliforme fins a 6 cm de llarg que porten 3-7 esponjosa, rayless discoide, capítols (caps de les flors) de fins a 2 cm de diàmetre que tenen flors blanques o verdoses disc amb estigmes i les anteres grogues. Contràriament a les espècies més suculents Senecio que han fètida usualment olorant flors, Kleinia anteuphorbium té flors dolçament perfumades. El papus és discret de 12-16 mm de llarg. El període de floració és entre la tardor i l'hivern.

## Referències

* ↑ Kleinia anteuphorbium llife.com

## Enllaços externs

* Fitxa i foto de K. anteuphorbium
# Kazimierz Stafiej

Kazimierz Stafiej (22 de febrer de 1968) va ser un ciclista polonès, professional del 1996 al 2007.

## Palmarès

* 2000
** Vencedor d'una etapa a la Volta al Japó
* 2001
** 1r a la Puchar Ministra Obrony Narodowej
** Vencedor d'una etapa a la Volta al Japó
* 2002
** Vencedor d'una etapa a la Małopolski Wyścig Górski
* 2003
** 1r a la Puchar Ministra Obrony Narodowej
** Vencedor d'una etapa a la Szlakiem Grodów Piastowskich
* 2004
** 1r a la Szlakiem walk Major Hubal
* 2007
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Eslovàquia

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
* Fitxa a procyclingstats.com
# Krasni Kudoiar

Krasni Kudoiar (en rus: Красный Кудояр) és un poble de l'óblast de Lípetsk, a Rússia, que el 2011 tenia 70 habitants. Pertany al districte rural d'Úsman.

## Referències

* ↑ «Комсомольская правда». «В Липецкой области в селе сгорело 103 дома». Николай Боков, 30 июля 2010. Проверено 01-08-2010
# Modes d'audició

Un mode d'audició o model d'audició és un model que explica com es produeix el procés de percepció sonora, de com es dota de significació als sons.
Els principals models d'audició són:

## Nota

* ↑ Pep Alsina, Frederic Sesé; Frederic Sesé. La Música i la seva evolució: història de la música amb propostes didàctiques i 49 audicions. Grao, 1994, p. 68–. ISBN 978-84-7827-107-8 [Consulta: 10 febrer 2012].
# Korolev (cràter marcià)

* Aquest article tracta sobre un cràter marcià. Si cerqueu un cràter lunar, vegeu «Korolev (cràter)».
Korolev és un cràter d'impacte situat en eal quadrangle Mare Boreum de Mart, en les coordenades 73° de latitud nord i 195.5° de longitud oest. Té 84,2 km de diàmetre i va ser nomenat en memòria de Serguei Koroliov (1906-1966), enginyer dissenyador i director del programa de coets soviètic durant la Cursa Espacial en les dècades de 1950 i 1960.
El cràter Korolev es troba al Planum Boreum, la plana que envolta la capa de gel al pol nord del planeta, a prop del camp de dunes Olympia Undae. La vora del cràter s'eleva uns 2 quilòmetres per sobre de les planes circumdants. El sòl del cràter es troba a uns 2 quilòmetres per sota de la carena i està cobert per una muntanya central d'1.8 quilòmetres d'alçada, feta de d'aigua gelada permanentment, de fins a 60 quilòmetres de diàmetre.

## Vegeu també

* Clima de Mart

## Referències

* ↑ "Korolev (cràter marcià)". Gazetteer of Planetary Nomenclature. USGS Astrogeology Research Program. (anglès)
* ↑ «DLR - Korolev Crater on Mars» (en anglès). Arxivat de l'original el 2020-10-17. [Consulta: 9 novembre 2020].
# Kalanchoe quartiniana

Kalanchoe quartiniana és una espècie de planta suculenta del gènere Kalanchoe, de la família de les Crassulaceae.

## Descripció

És una planta perenne, completament glabra, glauca, de fins a 70 cm d'alçada.
Les tiges són simple, erectes, robustes, terete, ramificades a dalt.
Les fulles són peciolades amplexicaule, amb pecíol de 2,5 a 6 cm de llarg, làmina ovada, obovada, obovada-oblonga o el·líptica, de 10 a 18 cm de llarg i de 8 a 10 cm d'ample, àpex obtús, marges irregularment crenats.
La inflorescència és laxa, amb panícules cimoses molt ramificades.
Les flors són erectes, amb el pedicel esvelt, de 10 a 25 mm de llarg; tub del calze de 1,7 a 2,2 mm de llarg, lòbuls lanceolats, aguts, membranosos, lleugerament estesos, de 6 a 12 mm de llarg i de 3 a 5 mm d'ample; corol·la de color blanc pur, groc a rosa pàl·lid, tub cilíndric inflat cap a la base, de 30 a 50 mm de llarg, lòbuls ovats, bruscament acuminats, de 10 a 20 mm de llarg i de 6 a 7 mm d'ample: estams inserits per sobre de la meitat del tub de la corol·la, els estams de més amunt sobresortint; anteres d'1 mm; nectari lineal, obtús a emarginat, de 4 a 8 mm de llarg i de 0,5 a 0,7 mm d'ample; carpel ovat-lanceolat en vista lateral, de 14 a 20 mm de llarg; estil de 14 a 30 mm de llarg.
És molt similar a K. petitiana i a K. peteri.

## Distribució

Planta endèmica d'Etiòpia. Creix als marges dels boscos i matollars, de 2100 a 2600 m d'altitud.

## Taxonomia

Kalanchoe quartiniana va ser descrita per Achille Richard i publicada a Tentamen Florae Abyssinicae... t. 1: 311, t. 54. 1847.

#### Etimologia

Kalanchoe: nom genèric que deriva de la paraula cantonesa "Kalan Chauhuy", 伽藍菜 que significa 'allò que cau i creix'.
quartiniana: epítet atorgat en honor del botànic francès R. Quartin-Dillon.

#### Sinonímia

* Kalanchoe dyeri N.E. Br.

## Referències

* ↑ Eggli, Urs. «Illustrated Handbook of Succulent Plants: Crassulaceae».
* ↑ «Kalanchoe quartiniana A. Rich.». Tropicos.org. Missouri Botanical Garden.
# Krausita

La krausita és un mineral de la classe dels sulfats. Va rebre el seu nom de William F. Foshag en honor del Dr. Edward Henry Kraus (1875-1973), mineralogista nord-americà de la Universitat de Michigan.

## Característiques

La krausita és un sulfat de fórmula química KFe(SO₄)₂·H₂O. Cristal·litza en el sistema monoclínic. Els cristalls són equants, podent ser tabulars en {001} o prismàtics curts al llarg de [001]. Els cristalls petits poden exhibir prominent {110}, amb {101}, {102}, {112}, {001}, {100}, {210} i {211}. Els cristalls més grans poden arribar a mesurar fins a 5 mil·límetres. Típicament es troba en forma de crostes massives. La seva duresa a l'escala de Mohs és 2,5.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la krausita pertany a «07.C - Sulfats (selenats, etc.) sense anions addicionals, amb H₂O, amb cations de mida mitjana i grans» juntament amb els següents minerals: tamarugita, kalinita, mendozita, lonecreekita, alum-(K), alum-(Na), tschermigita, lanmuchangita, voltaïta, zincovoltaïta, pertlikita, amoniomagnesiovoltaïta, kröhnkita, ferrinatrita, goldichita, löweïta, blödita, nickelblödita, changoïta, zincblödita, leonita, mereiterita, boussingaultita, cianocroïta, mohrita, nickelboussingaultita, picromerita, polihalita, leightonita, amarillita, konyaïta i wattevil·lita.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta l'any 1931 al canyó Mule, a Yermo, Calico, San Bernardino (Califòrnia, Estats Units). Sol trobar-se associada a altres minerals com: alunita, coquimbita, römerita, voltaïta, metavoltina, copiapita o halotriquita.

## Referències

* ↑ «Krausite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 2 juliol 2016].
* 1 2 «Krausite» (en anglès). Handbook of Mineralogy. [Consulta: 2 juliol 2016].
# Ken Naganuma

Ken Naganuma (Hiroshima, Prefectura d'Hiroshima, 5 de setembre de 1930 - 2 de juny de 2008) fou un futbolista i entrador japonès que disputà quatre partits amb la selecció japonesa i, posteriorment, va dirigir-la en dues ocasions.

## Enllaços externs

* Japan National Football Team Database
# Kíevka

* No s'ha de confondre amb Kíev.
«Kíevka» té aquests significats:
* Kíevka (Krasnodar), localitat del krai de Krasnodar, a Rússia
* Kíevka (Rostov), localitat de l'óblast de Rostov, a Rússia
* Kíevka (Stàvropol), localitat del krai de Stàvropol, a Rússia
# Kíevka (Krasnodar)

* Per a altres significats, vegeu «Kíevka».
Kíevka - Киевка (rus) - és un khútor del krai de Krasnodar, a Rússia. Es troba a la vora esquerra del riu Kuban, a la frontera amb el krai de Stàvropol. És a 27 km al sud-est de Gulkévitxi i a 158 km a l'est de Krasnodar.
Pertany al poble d'Otrado-Ólguinskoie.
# Kwararafa

Kwararafa fou un estat multiètnic i/o confederació centrada al llarg del riu Benue en el és avui dia l'est de Nigèria. Estava localitzat al sud-oest del l'Imperi de Bornu i al sud dels estats Hausses, i molt del que sabem de Kwararafa prové d'aquestes fonts. Van augmentar la seva importància abans del 1500; va estar en conflicte amb els seus veïns més poderosos en el segle xvii, i fou reduït a un petit estat tributari al segle xviii. Es creu que Kwararafa era una confederació o casta dirigent dirigida pels moderns jukuns, o potser un nom col·lectiu donat pels seus veïns musulmans a un nombre de pobles pagans que vivien al sud.
Malgrat tot, un rei sacerdot jukun pagà com a dirigent espiritual a Wukari sembla que va estar el centre del poder de Kwararafa, però en el segle xvii, això pot haver-se estès molt més lluny. Lleó l'Africà enregistra una batuda de Bornu a territori de Kwararafa al final del segle xv, i la resistència dels cavallers de Kwararafa. Les Cròniques de Kano entre altres fonts hausses enregistren invasions exitoses del país Haussa per part de Kwararafa, concretament contra Kano al voltant de 1600, un altre cop a mitjan segle, i un altre cop el 1671. En els anys 1670 Kwararafa va assaltar Katsina, va saquejar Zaria i va llançar una invasió de Bornu. Les fonts de Bornu expliquen que Kwararafa va avançar cap a la capital Ngasargamu i van ser rebutjats en una gran batalla pel Mai Ali bin Umar. El cronista de Katsina, Dan Marina, narra que el Mai Ali va matar, ferir o capturar molts soldats de Kwararafa, i va enviar tres captius al seu dirigent, amb les seves orelles tallades i penjades al voltant dels seus colls.
Malgrat la brutalitat de les relacions, sembla que també hi va haver un període llarg de respecte entre els estats. Durant el segle xviii, comunitats de cada estat aparentment vivien en les ciutats de l'altre, i una tradició d'emissaris musulmans van servir a Kwararafa. Comunitats hausses també apareixen en el territori Kwararafa. Malgrat això, l'estat aparentment era clarament pagà, i ho va restar fins a la seva decadència en el segle xviii. Al final d'aquell segle, Kwararafa pagava tribut a Bornu. Al segle xix van ser reduïts a les petites ciutats que van resistir per un temps la gihad fulani del Califat de Sokoto. L'estat successor, el regne de Wukari, va ser establert al voltant 1840 i resta com a estat tradicional nigerià. Han estat l'única tribu que va conquerir als hausses i una de les tribus més poderoses de Nigèria en el segle xvii.

## Notes

* 1 2 3 4 H. J. Fisher.
* ↑ Elizabeth Allo Isichei.
* ↑ Abimbola O Adesoji and Akin Alao.

## Referències

* The Times Atlas of World History. (Maplewood: Hammond, 1989) p. 137
* The DK Atlas of World History. Map of "African Trade and the Spread of Islam, 500-1500 AD". (Dorling Kindersley Publishing Book, 2000) p. 162
# L'Engle (cràter)

L'Engle és un cràter d'impacte en el planeta Mercuri de 62 km de diàmetre. Porta el nom de l'escriptora estatunidenca Madeleine L'Engle (1918-2007), i el seu nom va ser aprovat per la Unió Astronòmica Internacional el 2013.

## Referències

* ↑ «L'Engle». Gazetteer of Planetary Nomenclature. United States Geological Survey, 15-03-2013. [Consulta: 12 juny 2017].

## Vegeu també

* Llista de cràters de Mercuri
# L'Ensaig

L'Ensaig va ser una revista manuscrita publicada a Igualada l'any 1882.
Sembla que no se n'ha conservat cap exemplar, però els estudis sobre la premsa catalana la mencionen.
«Era un full setmanal tirat en velògraf, pels joves de l'Ateneu Igualadí. Durà pocs temps.—Català».
Estava vinculada a l'Ateneu Igualadí de la Classe Obrera. «Els primers periòdics que sortiren de l'Ateneu tingueren un caire íntim, eren manuscrits i algun d'ells contenia dibuixos que feien els mateixos redactors socis ... L'Ensaig publicat pels joves de l'Ateneu, sortí el febrer de 1882 i tingué poca durada». «... jo [[[Joan Serra i Constansó]]], que hi feia els dibuixos. Després vingué L'Ensaig també fou manuscrit i amb dibuixos». A més, «Jaume Serra Iglesias, president de l'Ateneu Igualadí (1889-1890), va col·laborar també en els diaris manuscrits del seu gran amic Joan Serra i Constansó La Veu d'Igualada, La Antorcha i L'Ensaig.

## Referències

* ↑ Bertran Pijoan, Lluís. Premsa de Catalunya. Barcelona: Ajuntament de Barcelona, 1931, p. 377.
* ↑ Givanel Mas, Joan. Bibliografia catalana: premsa. Barcelona: Institució Patxot, 1937, p. 3 vol..
* ↑ Torrent, Joan «Nostra premsa: Premsa comarcal: Igualada». Curiositats de Catalunya, 45, 05-12-1936.
* ↑ Miret Solé, M. Teresa. La premsa a Igualada (1808?-1982). Barcelona: Generalitat de Catalunya, 1983, p. vol. 1, p. 48.
* ↑ Riba Gumà, Salvador. L'Ateneu Igualadí de la Classe Obrera (1863-1939). Igualada: Ateneu Igualadí, 1988, p. 413.
* ↑ Serra Constansó, Joan. Mig segle de vida igualadina. Barcelona: R. Tobella, 1924, p. 167.
* ↑ Dalmau Ribalta, Antoni «Els últims dies de Jaume Serra i Iglesias». Revista d'Igualada, 45, 01-12-2013.
# L'Enterrament de Crist

L'enterrament de Crist (també conegut com a Santo Entierro en castellà) és una obra de El Greco pintada entre 1570 i 1576. Es conserva a la Galeria Nacional d'Atenes. A més, Harold Wethey esmenta tres petites taules, que considera obres del taller del mestre, a les quals dona les referències X-79, X-80 i X-81 dins el seu catàleg raonat d'obres d'El Greco.

## Descripció

Pertany a l'època veneciana d'El Greco. L'escena té lloc en una cova, on les figures es retallen contra un fons fosc i roques escarpades. D'estil manierista, la forta influència de Miquel Àngel es veu a la cara de Crist i als apòstols.
El Greco aconsegueix transmetre els sentiments de tristesa i desolació de les santes dones. La seva capacitat com a retratista es demostra amb la seva habilitat per jugar amb tonalitats siena i blaves.
Aquesta obra, realitzada a Venècia, és típica d'una etapa de l'artista en la qual tractava d'assimilar les formes de l'Art del Renaixement. El Greco articula l'espai en perspectiva, col·locant el sarcòfag de marbre en diagonal, mitjançant la situació de les figures en l'espai, modelant els volums a través del clarobscur, i mitjançant les ombres que es projecten sobre el terreny. El cos de Crist està representat gairebé com una escultura clàssica. El colorit i l'expressió dramàtiques, que culminen amb el desmai de la Mare de Déu, són característiques típiques de l'escola veneciana de pintura. En aquesta composició, el Greco va manllevar molts elements d'altres artistes renaixentistes, però disposant-los d'una forma innovadora i personal.

## Còpies de taller
### Col·lecció privada

Catàleg Wethey: X-79
Tremp d'ou sobre taula; 28 x 20 cm.; 1580-85; Abans? Col·lecció privada a Sevilla.
Segons Harold E. Wethey, és la millor de les tres variants de taller.

#### Procedència

* Marquès de Las Torres (Laso de La Vega y Quintanilla) Carmona.

### Localització desconeguda

Catàleg Wethey: X-80
Tremp d'ou i pintura a l'oli sobre taula; 36,5 x 28 cm.; 1580-85.
Maria Magdalena, situada al centre de la composició, vesteix una túnica blava i un mantell groc-ataronjat. El colorit general es fosc, llevat de la dona del cantó esquerre, que porta una brusa blanca i un mantell de color vermell fort.

#### Procedència

* Mme. G. Broglio, Pan's (venda realitzada a Christie's, Londres, el 19 de març de 1965)

### Localització desconeguda

Catàleg Wethey: X-81
No consten les dimensions; 1580-85.
Aquesta obra es coneix només per una fotografia (número 55,962) el negatiu de la qual fou realitzat l'any 1928.

## Referències

* ↑ Wethey, Harold E. op. cit., p. 197-198.
* ↑ «The Entombment of Christ, El Greco; ca.1568-1570» (en anglès). [Consulta: 10 juliol 2020].
* ↑ Wethey, Harold E. op.cit, p. 198.
* 1 2 Wethey, Harold E. op. cit., p. 198.

## Bibliografia

* WETHEY, Harold Edwin; El Greco y su Escuela (Volumen-II) ; Madrid-1967
* Álvarez Lopera, José,. El Greco. Madrid: Arlanza, 2005. ISBN 9788495503350.
* Schloz-Hänsel, Michael. El Greco. Colonia: Taschen, 2003. ISBN 978-3-8228-3173-1.
# Mudashiru Lawal

Mudashiru Lawal (Abeokuta, 8 de juny de 1954 - Ibadan, 6 de juliol de 1991) fou un futbolista nigerià de la dècada de 1980.
Fou internacional amb la selecció de futbol de Nigèria. Pel que fa a clubs, destacà a Shooting Stars SC.

## Referències

* ↑ Umaru Lere, Ismaila. «Late Mudashiru Babatunde Lawal». Daily Trust (Nigeria), 15-04-2007.
* ↑ Mudashiru Lawal Fitxa i estadístiques a la FIFA
* ↑ Mudashiru Lawal a National-Football-Teams.com (anglès)