OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Juan Manuel Alamillos Rodríguez

Juan Manuel Alamillos, més conegut com a Juanma (Madrid, 5 de maig de 1973) és un exfutbolista madrileny que jugava de defensa.
Sorgit del planter de l'Atlètic de Madrid, Juanma va jugar amb l'equip matalasser els seus únics dos partits a primera divisió la temporada 93/94. Posteriorment, va jugar en Segona Divisió amb el CD Toledo (94/97) i amb el Getafe CF (99/00). A banda, ha jugat en altres equips com l'AD Ceuta, el qual milita a Segona B.
Després de la seua retirada, ha entrat a formar part del cos tècnic de l'AD Ceuta.
# Josep Puig i Ponsa

Josep Puig i Ponsa, més conegut amb el nom de ploma de Pep Puig (Terrassa, 4 d'abril del 1969), és un escriptor català.
Llicenciat en Educació Física, treballa com instructor de gimnàstiques posturals. Viu a la Nou de Gaià (Baix Gaià), al camp de Tarragona. La seva primera novel·la, L'home que torna, va obtenir el Premi Jove Talent Fnac i va ser molt ben acollida per la crítica i els lectors. El 2015 va guanyar el premi Sant Jordi de novel·la amb La vida sense la Sara Amat.

## Obra

* 2005 — L'home que torna (Empúries)
* 2007 — Les llàgrimes de la senyoreta Marta (Empúries)
* 2015 — L'amor de la meva vida de moment (L'Altra Editorial)
* 2016 — La vida sense la Sara Amat (Proa)
* 2018 — Els metecs (Empúries)
* 2020 — Caminant junts per la lluna (L'Altra Tribu)
* 2021 — El mar de cap per avall (L'Altra Editorial)
* 2023 — Si una tarda de juliol un borinot (L'Altra Editorial)
* 2023 — Cucut (La Galera)

## Premis i reconeixements

* 2015 — Premi Sant Jordi de novel·la per a La vida sense Sara Amat
* 2017 — Premi de Narrativa Maria Àngels Anglada per La vida sense la Sara Amat

## Referències

* ↑ «Qui és qui. Índex d'autors. Puig Ponsa, Josep». Generalitat de Catalunya, 11-02-2016. [Consulta: 28 febrer 2016].
* ↑ / La meva crítica (fa deu anys) de L'home que torna, de Pep Puig
* ↑ Nopca, Jordi. «Pep Puig, entre la llum de la infantesa i el desengany adult», 26-09-2015. [Consulta: 21 gener 2021].
* ↑ / Pep Puig narra el pas a l'adolescència a ‘La vida sense la Sara Amat’
* ↑ «Pep Puig guardonat amb el Premi de Narrativa Maria Àngels Anglada 2017». Empordà.info, 09-03-2017. [Consulta: 18 maig 2018].
# Josep Puig i Petit

Josep Puig i Petit va morir el 1855 (és l'única data que es conserva d'ell).
Es va formar a finals del segle xviii a l'Escolania de Montserrat. Més endavant va ser mestre de capella de l'església del Sant Esperit de Terrassa a principis del segle xix, fagot de l'orquestra del Teatre Principal de Barcelona i, posteriorment, contrabaixista de la Capilla Real de Madrid.

## Referències

* ↑ Gregori i Cifré, Josep Maria. El fons musical de la catedral-basílica del Sant Esperit i el seu repertori. Barcelona: Generalitat de Catalunya, Departament de Cultura i Mitjans de Comunicació, 2007, p. 8. ISBN 9788439374336.
# Karin Ontiveros

Karin Cecilia Ontiveros Meza (Amatitán, Jalisco, 5 de febrer de 1988) és una presentadora de televisió, model, comentarista de futbol i guanyadora de concurs de bellesa mexicana que va ser coronada a Nuestra Belleza México 2010 i va representar a Mèxic a Miss Univers 2011.
Ontiveros va ser coronada Nuestra Belleza Jalisco la nit del 22 de juliol de 2010 i, posteriorment, va representar el seu estat en la competició nacional celebrada a Saltillo, Coahuila, on va competir contra trenta dones joves de tot el país. Ontiveros es va convertir en la tercera guanyadora consecutiva de Nuestra Belleza México de Jalisco el 25 de setembre de 2010 i la quarta de la història del certamen. Va ser coronada pel titular nacional sortint, i la regnant Miss Univers 2010, Ximena Navarrete. Ontiveros va participar al certamen Miss Univers 2011, però no va estar en lloc. Després d'arribar al seu país d'origen, Mèxic va anunciar que representaria la seva selecció de futbol durant la inauguració dels Jocs Panamericans del 2011. Dos mesos després de competir al certamen Miss Univers 2011, Ontiveros va fer una carrera de model amb Hollywood Model Management a Los Angeles, Califòrnia.
Al 2013, Ontiveros va començar a aparèixer a ESPN Deportes i ESPN Llatinoamèrica en diversos programes i segments. Ontiveros va aparèixer al costat de Juan Pablo Fernández al programa matinal anomenat Toque Inicial, que s'emet als matins dels dies laborables a ESPN Llatinoamèrica. Ontiveros va acollir l'edició de tarda del popular programa Fútbol Picante d'ESPN, que s'emet tant a la tarda dels dies laborables d'ESPN Deportes com d'ESPN Llatinoamèrica. Ontiveros va fer un breu de notícies esportives anomenat SportCenter Ahora diverses vegades al dia, els segments es transmetien entre espectacles i durant programes com Raza Deportiva i Jorge Ramos y su Banda. Ontiveros ocupava ocasionalment Kary Correa com a amfitriona de l'espectacle Los Capitanes, que també era conduït per José Ramón Fernández. També va cobrir esdeveniments com els Jocs d'estiu X, el Abierto Mexicano del 2013, la Super Bowl XLVIII, la final de la UEFA Champions League 2014 i els partits de la selecció de futbol de Mèxic. Va deixar aquesta posició durant la primavera del 2015.
Filla de Raúl Ontiveros i Paula Meza, Karin Ontiveros va néixer a Amatitán, Jalisco. És estudiant de disseny industrial a la universitat CUAAD de Guadalajara i té dos germans. El 2015, Ontiveros es va casar amb un home anomenat Álvaro Aguilar.

## Referències

* 1 2 «Nuestra Reinas - Karin Ontiveros». Arxivat de l'original el 2016-03-03. [Consulta: 12 octubre 2020].
* 1 2 Karin Ontiveros: "Quiero ser la tercera Miss Universo"
* 1 2 «Karin Ontiveros, un 'ángel' a cuadro». Arxivat de l'original el 2014-04-09. [Consulta: 13 octubre 2020].
* 1 2 3 «Archived copy». Arxivat de l'original el 2015-02-28.
* ↑ «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2015-09-25. [Consulta: 13 octubre 2020].
# Kenchō-ji

El Kenchō-ji (建長寺) és un dels gozan (cinc grans temples) de Kamakura, a la prefectura de Kanagawa, al Japó. Aquest temple budista zen va ser fundat el 1249 pel monjo xinès Rankei Doryū (Daigaku Zenji en japonès) de la secta Rinzai, a petició de l'emperador Go-Fukakusa i completat el 1253. Malgrat els nombrosos incendis al llarg dels segles, el Kenchō-ji sempre va ser reconstruït en el seu estil original.

## Edificis

El Kenchō-ji conté nombrós edificis, hi destaquen:
* sōmon (総門), que va ser importat de l'Hanju Zanmai-in de Kyoto.
* san-mon (三門), construït el 1754.
* bonshō (campana), 1255.
* butsu-den (仏殿, sala de Buda) i kara-mon (唐門, portes xineses), que van ser importats del Zōjō-ji de Tòquio el 1647.
* hattō (法堂), construït el 1814, on es mantenen les cerimònies públiques.
* hōjō (方丈), igualment importat de l'Hanju Zanmai-in i utilitzat per a les cerimònies religioses.
* el monestir en el qual els monjos mediten, tancat al públic.

## Vegeu també

* Cinc grans temples

## Enllaços externs

* Kenchō-ji - Lloc web oficial
# Kendall (Florida)

Kendall és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Florida. Segons el cens del 2000 tenia 75.226 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Kendall tenia 75.226 habitants, 28.482 habitatges, i 19.652 famílies. La densitat de població era de 1.800,7 habitants/km².
Dels 28.482 habitatges en un 33,4% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 51% hi vivien parelles casades, en un 13,8% dones solteres, i en un 31% no eren unitats familiars. En el 24,4% dels habitatges hi vivien persones soles el 7,3% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,61 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,14.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 23,3% tenia menys de 18 anys, un 8,6% entre 18 i 24, un 31,8% entre 25 i 44, un 24,9% de 45 a 60 i un 11,5% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 37 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 83,4 homes.
La renda mediana per habitatge era de 51.330 $ i la renda mediana per família de 61.241 $. Els homes tenien una renda mediana de 42.875 $ mentre que les dones 31.416 $. La renda per capita de la població era de 27.914 $. Entorn del 5,7% de les famílies i el 8,6% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Kendall». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 2 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Kendall». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Kendal

Kendal és una antiga ciutat i una parròquia civil a la zona de Westmorland, al sud del comtat de Cumbria, a Anglaterra (54 ° 19'N 2 ° 45'O). Es troba a la vora del riu Kent del qual pren en part el seu nom (Kent-Dale, significa vall del riu Kent). Pel que fa al nom, altres diuen que té un origen cèltic el significat seria el de "vall brillant". Kendal és conegut principalment com a centre de turisme i com la ciutat d'origen del "Kendal mint cake" (coca mint). Els seus edificis construïts principalment amb pedra calcària grisa de la comarca, li han donat el sobrenom "the Auld Grey Town". Amb una població de 27.521 habitants el 2001, Kendal va ser triat com el millor lloc per viure d'Anglaterra després d'un llarg estudi de vuit anys emprès per la universitat de Strathclyde i els seus habitants.
# Juan Rodríguez

Juan Rodríguez és el nom dels següents personatges:
* Juan Rodríguez Lozano (Alange, 1893 - Puente Castro, 1936), militar espanyol
* Juan Rodríguez Fernández (La Corunya), artista de varietats espanyol
* Juan Rodríguez Mafra (Palos de la Frontera, 1470 - 1521), navegant i explorador espanyol
* Juan Antonio Rodríguez Villamuela (Málaga, 1982) futbolista andalús
* Juan Carlos Rodríguez Ibarra (Mèrida, 1948), president de la comunitat autònoma d'Extremadura
* Juan Carlos Rodríguez Moreno (1965, Puente Castro), futbolista lleonès
* Juan Feliu Rodríguez de la Encina (Benissa, 1833 - València, 1908), polític valencià
* Juan José Rodríguez Aguado (Palència, 1973), futbolista castellà
* Juan Manuel Rodríguez Vega (1944), futbolista xilè
# Juan Rodríguez Aretio

Juan Rodríguez Aretio (Ferrol, 10 de juliol de 1922 - Santiago de Compostel·la, 24 de setembre de 1973) fou un futbolista gallec de les dècades de 1940 i 1950, posteriorment entrenador.

## Trajectòria

Va jugar al Celta de Vigo entre 1943 i 1949. Aquest any fitxà pel FC Barcelona amb un traspàs de 500.000 persones. La següent temporada jugà al Reial Múrcia i el 1951 a l'Sporting de Gijón, retornant dos anys més tard al Celta.
Com a entrenador mantingué una llarga trajectòria, dirigint equips com el Racing de Ferrol, Celta de Vigo, Recreativo de Huelva, Melilla CF o Reial Oviedo.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Aretio». arandaarquitectos.com. [Consulta: 1r abril 2015].
* ↑ «Falleció en Vigo Juan Rodríguez Aretio». La Vanguardia, 25-09-1973. [Consulta: 1r abril 2015].
* 1 2 3 «ARETIO». yojugueenelcelta.com, 27-12-2009. [Consulta: 1r abril 2015].
* ↑ Toni Closa; Josep Pablo, José Alberto Salas i Jordi Mas. Gran diccionari de jugadors del Barça. Editorial Base, 2015. ISBN 978-84-16166-62-6.

## Enllaços externs

* Perfil a BDFutbol (futbolista)
* Perfil a BDFutbol (entrenador)
# Juan Vicente Chiarino

Juan Vicente Chiarino (Montevideo, 25 de desembre de 1901 - ibídem., 29 de juny de 1989) fou un advocat i polític uruguaià pertanyent a la Unió Cívica de l'Uruguai (UCU).
Es va graduar com a advocat per la Universitat de la República. Durant els anys 1930 va dirigir el periòdic El bien público, encarregat de difondre idees cristianes i democristianes. El 1944 va assumir com a diputat pel seu partit polític, càrrec pel que va tornar a ser elegit durant les eleccions generals del 1946. Quatre anys després, pels comicis del 1950, en va obtenir el càrrec de senador, essent reelegit el 1954.
El 1959 va renunciar com a senador i, tres anys més tard, la Unió Cívica de l'Uruguai (UCU) es va dividir en dos sectors: un progressista sota el nom de Partit Demòcrata Cristià (PDC), i un altre de tendència més conservadora i tradicional, amb el nom d'Unió Radical Cristiana (URC). Chiarino es va unir a aquesta darrera divisió, al costat d'altres dissidents de l'antic partit.
El 1982, Chiarino va tornar a l'escena política amb la recentment formada Unió Cívica (UC). Va ser una figura molt respectada per tots els partits polítics del país, i va tenir, així mateix, un paper destacat per a la transició a la democràcia. Per aquesta raó, i malgrat la seva avançada edat, el primer president elegit en el període democràtic, el centredretà Julio María Sanguinetti Coirolo, el va designar ministre de Defensa Nacional.

## Vegeu també

* Federico Slinger.

## Referències

* ↑ (castellà) 17ª Sessió ordinària del 5 de juliol de 1989 - C.SS
* ↑ (castellà) Pàgina web de la Unió Cívica, repàs històric del partit
* ↑ (castellà) Biografia de Juan Vicente Chiarino a MSN Encarta
# Juan Velázquez de las Cuevas

Juan Velázquez de las Cuevas (Coca, Segòvia ? - Oropesa, Toledo, 11 de març de 1598) o simplement conegut com a Juan de las Cuevas, va ser un religiós dominic castellà, que va ser bisbe d'Àvila (1596-1598).
Natural de la vila de Coca, fill d'Esteban Velázquez. Home destacat per la seva virtut, el govern i les lletres, va ser estudiant de la Universitat de Salamanca, lector d'arts i mestres d'estudiants, així com lector de teologia al Col·legi de Santo Tomás d'Alcalá. A la mateixa ciutat va prendre els hàbits, al convent de San Esteban ingressant a l'Orde dels Predicadors. Dintre dels dominics va exercir com a prior a Talavera, Salamanca i Palència, va ser nomenat per regir com a provincial d'Espanya el 1585. Més tard va ser Procurador General de l'Orde, i després Comissari Apostòlic per la reforma de les Carmelites descalces. Va ser escollit i nomenat per Felip II com a confessor del príncep-cardenal Albert d'Àustria, a quil va assistir mentre va ser governador del regne de Portugal. Més tard, el rei va conferir-li el bisbat d'Àvila, del qual va prendre possessió el 29 d'agost de 1596, va governar-lo durant dos anys. Va morir a Oropesa, l'11 de març de 1598, va ser enterrat a la capella major de la catedral d'Àvila.

## Referències

* 1 2 González Dávila, 1647, p. 308.
* 1 2 Pérez Ferreiro, 2004, p. 94.
* 1 2 González Dávila, 1647, p. 307.

## Bibliografia

* González Dávila, Gil. Teatro eclesiástico de las iglesias metropolitanas y catedrales de los Reynos de las dos Castillas (en castellà). Tom II. Madrid: Imprenta de Pedro de Horna y Villanueva, 1647.
* Pérez Ferreiro, Elvira. Glosas rabínicas y sagrada escritura (en castellà). Salamanca: Editorial San Esteban, 2004.
# Khalji

La dinastia khalji (o khilji) fou una dinastia d'origen turcoafganesa (la tribu de turcmans dels khalajs, nom que per la pronunciació índia es va deformar a khalji o khilji) que va governar a diversos llocs de l'Índia i especialment com a sultans a Delhi i Malwa. Els sultans khalji de Delhi foren:
* Djalal al-Din Firuz Shah Khalji 1290-1296
* Rukn al-Din Ibrahim Shah Khalji 1296
* Ala al-Din Muhammad Shah I Khalji 1296-1316
* Shihab al-Din Umar Khalji 1316
* Kutb al-Din Mubarak Shah I Khalji 1316-1320
* Nasr al-Din Khusraw Khan Barwari l'usurpador 1320
El fundador de la dinastia fou Djalal al-Din Firuz Shah Khalji que era fill de Yughrush i estava al servei del sultà Giyath al-Din Balban Ulugh Khan. Fou assassinat pel seu nebot i gendre Ala al-Din Muhammad Shah I Khalji que es va proclamar sultà i va ocupar Delhi eliminant al seu cosí Rukn al-Din Ibrahim Shah Khalji que s'havia proclamat allí (novembre), i al germà d'aquest, Arkali Khan, hereu i governador de Multan (gener de 1997). Va rebutjar diversos atacs mongols (1299-1306), va conquerir Gujarat (1299), Rathambor (1301), Chitor (1303) i Malwa (1305) i va sotmetre als kakatyes de Warangal, als hoysala de Duara Samudra, als pandya de Madura i als yadava de Deogiri.
El sultà va morir el 6 de gener del 1316. Poc abans el general turc eunuc Malik Naib (Malik Kafur), que tenia molta influència sobre el sultà, l'havia convençut de desheretar al seu fill gran Khidr Khan que fou empresonat a Gwalior, i havia estat designat hereu el fill més jove, Shihab al-Din Umar que era menor d'edat i a la mort del pare fou proclamat sultà sota la regència de Malik Naib. Aquest va fer cegar a Khidr Khan i al seu germà Shadi Khan que havia estat empresonat a Siri. El tercer fill, Mubarak Khan, de 18 anys, també empresonat, havia de córrer la mateixa sort, però va aconseguir subornar als seus guardians, que van assassinar Malik Naib al cap de 35 dies de govern i van proclamar regent a Mubarak; al cap de dos mesos va assolir la corona i Umar va ser cegat. Mubarak va portar una vida de disbauxa i un esclau de nom Khusraw Khan, que va aconseguir molt de poder, el va acabar assassinat el 1320. Khusraw es va proclamar sultà amb el nom de Sultan Nasir al-Din; Khusraw s'havia convertit a l'islam però no hi creia pas, i tenia una gran manca de respecte per la religió dins del palau; altres nobles musulmans es van escandalitzar. La revolta dirigida per Djunba Khan (després Muhammad Shah II Tughluk 1325-1351) i el seu pare Ghazi Malik, va acabar amb la victòria rebel a Indrapat; Khusraw va fugir però capturat fou executat. Malik Ghazi fou coronat com Tughluk Shah I (1320) fundant la dinastia tughlúquida.

## Bibliografia

* K. S. Lal, History of the khaljis, Allahabad 1950
* Cambridge History of India, III
# Khalki

Khalki (grec antic Chalkeia, llatí Chalcia) és una petita illa de la mar Egea, a uns 6,5 km a l'oest de Rodes, i entre Tilos i Kàrpathos. Té 29 km² i 300 habitants però en va arribar a tenir 4000.
Antigament tenia només una ciutat a la costa sud-oest, que es deia Chalkeia, amb un temple dedicat a Apol·lo i un port. Avui la ciutat es diu Nimborio i té una església (Hàgios Nikólaos, Sant Nicolau) construïda el 1861. Anteriorment la capital era al centre de l'illa, a Khorio, per escapar dels atacs dels pirates. Té bones platges a Trachia, Ftenagia, Sarri, Chania i Dyo Yiali.
L'illa fou una dependència de Rodes. El 412 aC els comandants de la flota atenenca, Lleó i Diomedó, es van retirar a aquesta illa després d'atacar Rodes.
# Juan Bautista Gaona

Juan Bautista Gaona Figueredo (Asunción, 30 de juny de 1845 - Ibídem, 18 de maig de 1932) va ser president provisional del Paraguai entre 1904 i 1905, i és el primer a assumir pel Partit Liberal.

## Vida personal

Va néixer a Asunción, el 30 de juny de 1845. Va ser fill de Juan Pablo Gaona i Pastora Figueredo, i els seus germans van ser: Nicasio, Genaro, Isidro, Lázaro, Tránsito i Asunción Gaona Figueredo i era mig germà d'Avelino, Carmen i Benigna Gaona. Va estar casat amb l'argentina Regina Corti Onetto i va ser pare de Regina, Juan Bautista, María Elena, Manuela, Marta Ernestina, César, María Ester, Enrique, Sara, Óscar, María Cristina i Roberto Gaona.

## Trajectòria política

Va assumir la presidència després de la revolució de 1904, on el Congrés el designa amb caràcter provisional i d'acord amb el que s'estabeix en el Pacte del Pilcomayo, fins a la finalització del mandat, el 25 de novembre de 1906. Una de les seves primeres mesures de govern va ser dictar una llei d'amnistia política per pacificar el país després de la revolució, es va crear l'Estat General de l'Exèrcit, es va unificar el Partit Liberal, es va crear un curs militar per formar oficials, es va autoritzar la construcció del ferrocarril de Puerto Pinasco, entre altres obres.
El seu gabinet ministerial ho van integrar Francisco Campos, en Interior; Emiliano González Navero i Manuel Barrios, en Hisenda; Benigno Ferreira, en Guerra i Marina; José Emilio Pérez, Cayetano Carreras i Gaspar Villamayor, en Justícia, Culte i Instrucció Pública i Cecilio Báez i Gualberto Cardús Huerta, en Relacions Exteriors.
Va ser vicepresident durant el govern de Manuel Gondra, des del 25 de novembre de 1910 al 17 de gener de 1911, on el govern és enderrocat per un cop d'estat dirigit pel coronel Albino Jara. Va morir a Asunción, el 18 de maig de 1932, als 87 anys.

## Referències

* 1 2 Portal Guaraní. «Juan Bautista Gaona». [Consulta: 11 setembre 2019].
* 1 2 3 ABC Digital. «Los presidentes del Paraguay». Luis Verón, 05-05-2001. Arxivat de l'original el 2013-07-24. [Consulta: 11 setembre 2019].
# Juan Bautista López Avellana

Juan Bautista López Avellana (Vila-real, 1869 - ?) va ser compositor valencià.
Va anar a Tarragona on realitzà estudis eclesiàstics al Seminari Conciliar de Tortosa, convertint-se en sacerdot l'any 1897. A més, estudià harmonia a València amb el seu mestre Úbeda. Finalment, obtingué la plaça d'organista de la Catedral de Terol per oposició.

## Llistat d'obres (recull)

* Laudetur Santisimo Sacramento semper et ubique (a solo, cor, i òrgan com a acompanyament)
* Letrillas al Sagrado Corazón de Jesús

## Referències

* 1 2 López Carranza, María Cruz «López, Avellana, Juan Bautista.». Diccionario de la Música Española e Hispanoamericana, 1999-2002, pàg. 1003.
# KH Lloreda

KH Lloreda és una empresa catalana dedicada a la fabricació i comercialització de productes de neteja per a la llar i el sector industrial ubicada a Canovelles. La història l'empresa arrenca el 1949 com a empresa de recobriments metàl·lics de la mà de Jaume Lloreda, pare de l'actual president de la companyia. La necessitat de netejar els materials que recobrien per als seus clients els va portar a fabricar el seu propi netejador -davant la inexistència de solucions al mercat-, que va resultar tot un èxit. El 1994 Josep Maria Lloreda es va fer càrrec de l'empresa i va emprendre un canvi estratègic de l'activitat: a partir d'aquell moment es focalitzaria en la fabricació i comercialització dels esmentats productes de neteja per a la llar i el sector industrial. El 2009 va facturar 33,5 milions d'euros.
Actualment (2014), KH-7 és el producte de referència en el seu sector i la cinquena marca més ben valorada a Espanya segons l'Observatori de les Marques de gran consum d'ESADE. L'empresa també fabrica altres productes com KH-7 Quitagrasas, KH-7 Sin Manchas i KH-7 Zas!

## Referències

* ↑ Del Arco, Serafí. «KH Lloreda quiere limpiarlo todo» (en castellà). El País, 06-11-2005. [Consulta: 27 juny 2014].
* ↑ «KH-7, nou patrocinador de les activitats familiars "MACBA EN FAMÍLIA"». Fundació MACBA, 27-06-2014 [Consulta: 27 juny 2014].
* ↑ Garrido, Luís. «KH7 da el salto a Europa» (en castellà). El Mundo, 21-02-2014. [Consulta: 21 febrer 2010].

## Enllaços externs

* Web oficial
# Julien Antomarchi

Julien Antomarchi (Marsella, 16 de maig de 1984) és un ciclista francès, professional des del 2011, en el si de l'equip Roubaix Lille Métropole.
El 2009 firmà com a aprenent per l'equip Skil-Shimano, però la cosa no prosperà i tornà al seu equip amateur de tota la vida, La Pomme Marseille. El 2011 firmà per aquest mateix equip el seu primer contracte professional.

## Palmarès

* 2006
** 1r a la Gara Ciclistica Montappone
** 1r a la Milà-Rapallo
** Vencedor d'una etapa del Circuit de Saône-et-Loire
** Vencedor d'una etapa del Tour de la Somme
* 2008
** Vencedor d'una etapa dels Tres dies de Valclusa
** Vencedor d'una etapa del Tour de Bretanya
* 2009
** 1r al Gran Premi Souvenir Jean Masse
** Vencedor d'una etapa del Circuit de Saône-et-Loire
** Vencedor d'una etapa del Tour d'Alsàcia
* 2010
** Vencedor d'una etapa de la Ronde de l'Oise
** Vencedor d'una etapa de la Kreiz Breizh Elites
* 2011
** Vencedor d'una etapa del Tour de l'Alt Var
* 2013
** Vencedor d'una etapa del Mzansi Tour
* 2014
** 1r al Tour de Hainan i vencedor de 2 etapes
* 2015
** Vencedor d'una etapa del Tour d'Alsàcia
* 2018
** 1r al Gran Premi de la vila de Nogent-sur-Oise
** Vencedor d'una etapa al Tour de Bretanya

## Referències

* ↑ Julien Antomarchi stagiaire chez Skil a directvelo.com (7 d'agost de 2009) (francès)

## Enllaços externs

* Fitxa de Julien Antomarchi a sitiodeciclismo.net