OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Vikramabahu II

Vikrama Bahu II fou rei de Polonnaruwa (1196), germà petit de Nissanka Malla i successor de Vira Bahu I.
Va ocupar el tron durant tres mesos i finalment fou assassinat per Codaganga, un nebot de Nissanka Malla.

## Referències

* Outlines of Ceylon history, per Donald Obeyesekere, "Times of Ceylon", Colombo, 1911.
# Parc Fundidora

El Parc Fundidora (Parque Fundidora en castellà), és un parc públic localitzat a l'est de la ciutat de Monterrey, Mèxic. És situat a l'antiga propietat de la Compañía Fundidora de Fierra y Acero de Monterey, S.A., centre fabril on s'instal·là el primer alt forn per a la producció d'acer de l'Amèrica Llatina. L'empresa fou nacionalitzada el 1977, fins a la seva fallida el 1986. Dos anys després es creà el Fideïcomís Fundidora per a administrar el Parc Fundidora com a organisme públic descentralitzat.
Amb una superfície de 120 hectàrees, el parc conté diversos edificis industrials, ara històrics i considerats un jaciment arqueològic industrial, així com un llac artificial, pistes, un centre de convencions, un hotel, un museu, el Parc del Barri Sèsam, l'Arena Monterrey, l'arxiu de cinema de Nuevo León, un auditori, altres edificis culturals i una pista de gel. Fou seu del Champ Car en diverses ocasions així com del Fòrum Universal de les Cultures el 2007.
# Mas Pinell (Torroella de Montgrí)

El Mas Pinell és una urbanització del municipi de Torroella de Montgrí al Baix Empordà aprovada a finals del 1967. Es localitza just al límit sud-est del municipi al costat de les Basses d'en Coll i la platja de la Fonollera. Rep el nom del Mas Pinell. S'hi arriba a partir d'un trencant entre el km 346 i 347 de la carretera C-31.
La recepció d'aquesta urbanització per part de l'Ajuntament de Torroella de Montgrí va tenir lloc, en una primera fase, el 2005, i en una segona, el 2023. Des del punt de vista estadístic poblacional, Mas Pinell forma part del nucli anomenat Mas Pinell-la Gola del Ter.

## Referències

* ↑ El Mas Pinell a l'Institut Cartogràfic de Catalunya
* ↑ Montgrí, Torroella de. «L'Ajuntament completa la recepció de tota la urbanització Mas Pinell | Torroella de Montgrí». [Consulta: 28 juliol 2024].
* ↑ «Idescat. Codis territorials i d'entitats. Nomenclàtor estadístic d'entitats de població de Catalunya». [Consulta: 28 juliol 2024].
# Mas Picanyol (Collsuspina)

Mas Picanyol és un edifici de Collsuspina (Moianès) inclòs a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Es tracta d'una casa de petites dimensions coberta amb teulada a 4 vents i que tot i la seva modernitat conserva l'aspecte típic de la masia. Com a característic podem assenyalar la seva façana esquerra que forma una galeria amb 6 arcs rebaixats -3 a la primera planta i 3 més superposats de gran alçada-. A la façana principal és de destacar un gran balcó amb ferro forjat essent el portal rectangular i datat el 1930.

## Història

Es tracta d'un mas relativament modern fet pel pare de l'actual propietari.

## Referències

* 1 2 «Mas Picanyol». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 6 març 2019].
# Paviment desèrtic

Un paviment desèrtic, o paviment pedregós, és una superfície del desert que està coberta únicament amb còdols i fragments de roca ajuntats, entrellaçats i arrodonits. Quan se superposen diverses capes de fragments gruixuts es forma un paviment empedrat o de mosaic.
Segons on estan situats, reben noms locals com reg, hamada o gibber, amb petites característiques que els diferencien.

## Formació

S'han proposat diverses teories per a la seva formació. La teoria més comuna és que es formen per l'eliminació gradual de la sorra, la pols i altres materials de gra fi per l'acció del vent i de la pluja intermitent, deixant només enrere els fragments més grossos. Tal cosa no continua indefinidament, tanmateix, perquè una vegada que el paviment s'ha format, pot actuar com una barrera a una erosió més gran.
Les superfícies del paviment desèrtic estan sovint cobertes amb un vernís del desert que és d'un color marró fosc. Als Estats units n'hi ha un exemple a Newspaper Rock, a Canyonlands, Utah.

## Notes

* ↑ McFadden, L.D., Wells, S.G. and Jercinovich, M.J. 1987. Influences of eolian and pedogenic processes on the origin and evolution of desert pavements. Geology 15(6):504-508.

## Referències

   * Al-Qudah, K.A. 2003. The influence of long-term landscape stability on flood hydrology and geomorphic evolution of valley floor in the northeastern Badin of Jordan. Doctoral thesis, University of Nevada, Reno, 208 pp.
   * Anderson, K.C. 1999. Processes of vesicular horizon development and desert pavement formation on basalt flows of the Cima Volcanic Field and alluvial fans of the Avawatz Mountains Piedmont, Mojave Desert, California. Doctoral thesis, University of California, Riverside, 191 pp.
   * Goudie, A.S. 2008. The history and nature of wind erosion in deserts. Annual Review of Earth and Planetary Sciences 36:97-119.
   * Grotzinger, et al. 2007. Understanding Earth, fifth edition. Freeman and Company. NY, NY. 458-460
   * Haff, P.K. and Werner, B.T. 1996. Dynamical processes on desert pavements and the healing of surficial disturbance. Quaternary Research 45(1):38-46.
   * Meadows, D.G., Young, M.H. and McDonald, E.V. 2006. Estimating the fine soil fraction of desert pavements using ground penetrating radar. Vadose Zone Journal 5(2):720-730.
   * Qu Jianjun, Huang Ning, Dong Guangrong and Zhang Weimin. 2001. The role and significance of the Gobi desert pavement in controlling sand movement on the cliff top near the Dunhuang Magao Grottoes. Journal of Arid Environments 48(3):357-371.
   * Rieman, H.M. 1979. Deflation armor (desert pavement). The Lapidary Journal 33(7):1648-1650.
   * Williams, S.H. and Zimbelman, J.R. 1994. Desert pavement evolution: An example of the role of sheetflood. The Journal of Geology 102(2):243-248.

## Enllaços externs

* (en anglès) Desert Processes Working Group Consultat 1 Nov 2005
* The Bibliography of Aeolian Research Arxivat 2017-06-07 a Wayback Machine.
* The gibber plains of the Sturt Stony Desert in South Australia Arxivat 2009-11-05 a Wayback Machine.
# Pavlo Lee

Pavlo Lee (ucraïnès: Павло Романович Ли) (Ievpatòria, 10 de juliol de 1988 - Irpín, 6 de març de 2022), Pavlò «Paixa» Romànovitx Li va ser un actor i presentador de televisió ucraïnès.

## Biografia

Lee va néixer a Ievpatòria, Crimea, d'un pare Koryo-saram o coreano-ucraïnès i la seva dona, ucraïnesa. També es deia Pavlo Li i Pasha Li.
Lee va ser presentador de televisió del Dom Channel. Va treballar en teatre i en diversos anuncis i va ser conegut per protagonitzar les pel·lícules Tini nezabutykh predkiv. Tayemnytsi molfara (2013), Shtolnya (2006), Pravilo boya (2017), Zustrich odnoklasnykiv (2019) i el doblatge de veu de les pel·lícules The Lion King i El hòbbit a l'ucraïnès. També amb el doblatge de veu de personatges com Eric Cartman a South Park, Steve Smith d'American Dad!, Glenn Quagmire a Family Guy, Psyduck a Detectiu Pikachu. Darrerament va protagonitzar la sèrie de televisió Provincial (2021).
Lee es va allistar a les Forces de Defensa Territorial d'Ucraïna el primer dia de la invasió russa. Durant el temps que va estar lluitant, va publicar diverses vegades al seu compte d'Instagram sobre les condicions i la força d'Ucraïna.
Va morir a conseqüència del bombardeig rus del suburbi Irpin de Kíiv el 6 de març, i la seva mort va ser anunciada pel Festival Internacional de Cinema d'Oten.

## Referències

* ↑ , 08-03-2022 [Consulta: 8 març 2022].
* ↑ «Pavlo Li». IMDb. [Consulta: 7 març 2022].
* 1 2 Ritman, Alex. «Ukrainian Actor Pasha Lee Killed by Russian Shelling After Joining Armed Forces» (en anglès americà). The Hollywood Reporter, 08-03-2022. [Consulta: 9 març 2022].
* ↑ Young, Julius. «Ukrainian film star Pasha Lee killed in Russia-Ukraine war while defending country» (en anglès americà). FOX News, 08-03-2022. [Consulta: 9 març 2022].
* ↑ Blair, Anthony. «Hobbit & Lion King actor killed by shell after joining Ukrainian army» (en anglès americà). The US Sun, 07-03-2022. [Consulta: 7 març 2022].
* ↑ Yeryomin, Mykola. «У лавах тероборони загинув під час обстрілу в Ірпені актор Павло Лі» (en ua). PlayUA, 07-03-2022. [Consulta: 7 març 2022].
* ↑ «Actor, TV host Pasha Lee killed by Russian invaders while defending Irpin near Kyiv» (en anglès). www.ukrinform.net. [Consulta: 7 març 2022].
* ↑ «Ukrainian actor Pasha Lee killed during fighting in Kyiv Oblast». The Kyiv Independent, 06-03-2022. [Consulta: 7 març 2022].
# Maria Padrós i Tortades

Maria Padrós Tortades (Vic, Osona, 14 de maig de 1979) és una jugadora de basquetbol catalana, ja retirada.
Formada al Club Bàsquet Vic, va fixar pel Segle XXI amb el qual va jugar a la primera divisió B la temporada 1995-96. Va debutar a la primera divisió de la Lliga femenina amb el Ros Casares el 1998, i dos anys més tard, va competir amb el CB Avenida. Posteriorment, va jugar a la Lliga Femenina 2 amb el València Sportiu Basket, Basquet Femení Viladecans i Bàsquet Femení Sant Adrià, retirant-se al final de la temporada 2007-08. Ha sigut internacional amb la selecció espanyola en categories inferiors.

## Referències

* ↑ «Maria Padrós i Tortades». Enciclopèdia de l'esport català. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.

## Enllaços externs

* Fitxa de Maria Padrós Tortades - FEB
# Maria Palomera i Giró

Maria Palomera i Giro (Barcelona, 1905-1937) va ser una impulsora del cooperativisme i feminisme català.

## Biografia

Maria Palomera va créixer a Barcelona. Filla de Caterina Giró i Felip Palomera Sarradell. La seva família era molt activa en la vida al barri, i participava activament al Centre Instructiu de Les Corts, l'Ateneu Obrer de Les Corts, i la cooperativa La Dignitat.
Va entrar a treballar com a dependenta de la cooperativa La Dignitat, després de la mort del seu pare per suïcidi. Va ser membre del Grup de Cultura de la cooperativa, impulsà les classes de solfeig, rítmica i l'Orfeó de l'entitat, i la creació del grup femení i l'infantil. També hi va coordinar i impartir cursos i conferències.
Palomera va promoure el feminisme i la presència i representativitat de les dones en el moviment cooperativista català, a través de la seva participació en actes i congressos, la publicació d'articles a premsa, sovint juntament amb Micaela Chalmeta. Va impulsar i participar en l’Agrupació Femenina de Propaganda Cooperativista i en la Unió Cooperativista Barcelonesa (UCB).
Va morir durant la guerra civil, en el part del seu fill, el 18 d'octubre de 1937. La seva mort va ser portada de la revista Acción Cooperativista.

## Referències

* ↑ Masip, Mar; Dalmau i Torvà, Marc. El moviment feminista cooperatiu (en català). Cossetània, p. 55-59. ISBN 978-84-1356-195-0.
* ↑ «Muerte sentida». El Diluvio, 17-04-1929, pàg. 20.
* ↑ Acción Cooperativista, 356, 28-02-1930, pàg. 3.
* ↑ El Diluvio, 160, 05-07-1930.
* ↑ Chalmeta, Micaela «Un recuerdo a María Palomera». Acción Cooperativista, 756, 05-11-1937.
* ↑ «Dones de foc i d’aigua» (en català). [Consulta: 1r juliol 2023].
* ↑ Acción Cooperativista, 755, 29-10-1937.
# Pere II d'Alexandria

Pere II d'Alexandria (grec antic: Πέτρος, Pétros; llatí: Petrus) va ser prevere i després patriarca d'Alexandria en dues ocasions, la primera com a deixeble d'Atanasi, que el va nomenar el seu successor, càrrec al qual va accedir l'any 373, i la segona el 380, quan, amb una carta del papa Damas I va ocupar altre cop el patriarcat. Nominalment va ser patriarca del 373 al 380 ininterrompudament.
Els arrians, llavors en ascens amb la protecció de l'emperador Valent, havien suportat Atanasi que ja era vell, però no estaven disposats a fer el mateix amb Pere, que va ser deposat i empresonat per oficials de l'emperador. Sigui perquè no no el van tancar o perquè es va escapar, aviat apareix a un vaixell que el va portar a Roma on el papa Damas I el va rebre molt bé. Luci, el seu competidor arrià, va ser nomenat bisbe d'Alexandria.
Quan Valent va marxar d'Antioquia l'any 378 per la seva campanya militar, Pere, que havia retornat de Roma amb una carta del papa que el reconeixia com a bisbe d'Alexandria, va poder recuperar la seva seu mercès al favor popular que va expulsar a Luci que va fugir a Constantinoble. En 380 va intentar deposar Gregori de Nazianz, partidari del Credo de Nicea, per imposar Màxim I, però no se'n va sortir. Va sobreviure poc temps, ja que va morir el 381 i el va succeir el seu germà Timoteu I.

## Obra

Va escriure:
* Επιστολὴ s. Γράμματα, Epistola
* Epistola ad Episcopos et Presbyteros atque Diaconos pro vera Fide in exsilio constitutos, s. ad Episcopos, Presbyteros, atque Diaconos qui sub Valente Imperatore Diocaeaream fuerant exules missi

## Referències

* ↑ «Petros II». Previous patriarchs. Patriarchate of Alexandria. [Consulta: 29 agost 2023].
* ↑ Ruether, Rosemary Radford. Gregory of Nazianzus: Rhetor and Philosopher (en anglès). Oxford University Press, 1969, p. 42. ISBN 978-0198266198.
# Peque

Peque és un municipi de la província de Zamora a la comunitat autònoma de Castella i Lleó. El 2023 tenia 129 habitants.

## Referències

* ↑ «Castilla y León (Spain): Municipalities in Provinces» (en anglès), 3 gener 2024. [Consulta: 14 juliol 2024].
# Pepín de Pría

Pepín de Pría (Pría, 14 de desembre de 1864 - Nueva, 27 de desembre de 1928), més conegut com a Pepín de Pría i Pin de Pría, va ser un dels escriptors més destacats de la literatura en asturià anterior al Surdimientu.

## Elements biogràfics

Va néixer el 14 de desembre de 1864 a La Pesa, en la parròquia de Pría (Llanes). Era fill d'un mestre i a la setmana de néixer va quedar orfe de mare. Als sis anys es va traslladar amb la família a Gijón i bé aviat va començar a treballar en una teulera. Als dotze anys va deixar el treball per a estudiar batxillerat i més tard magisteri en l'Escola Normal. Va conèixer una vida plena de dificultats econòmiques, com més si es té en compte que va tenir 14 fills, després de casar-se amb Florentina Argüelles en 1891. Això li va dur a ocupar diversos oficis com empleat de banca, assegurador o viatjant de comerç. En 1896 va emigrar a l'Havana i des d'allí va enviar cròniques a la premsa asturiana sobre la vida a Cuba. Als pocs anys va tornar a Astúries i va impulsar l'escola en alguns dels pobles dels concejos de Gijón i Llanes.
En aquesta època va participar activament en l'ambient cultural al voltant de l'Ateneu Obrer, les agrupacions musicals obreres i la premsa. Políticament estava pròxim al republicanisme federal i va donar suport al procés de reivindicació regionalista. En els seus últims anys va tornar a Llanes, on va treballar de pagès. Va morir a Nova, el 27 de desembre de 1928.

## Obra

Va començar a signar els seus textos amb l'àlies de Pepín (o Pin) de Pría en 1901. En la seva obra es poden separar tres elements: els articles de premsa (en espanyol), la producció teatral i la poesia lírica. També se sap que va estar treballant en l'elaboració d'un diccionari d'asturià, que no es conserva. Com periodista, va aparèixer en moltes en publicacions com El Noroeste o El Comercio de Gijón, La Atalaya de Ribadesella i El Oriente de Asturias i La Ley de Dios a Llanes.
Com a autor d'obres de teatre costumista en vers va ser un autor popular. Entre les seves obres destaquen ¡A L'Habana! (1895), ¡El diañu de los microbios! (1914) i altres inèdites com El Curín, Venta quita renta, L'estudiante de Tueya, La hespiciana, La cruz del camín rial, Pepín l'afrancesáu o Xixón en 1808 i Alma virxen. No obstant això, la crítica valora a Pepín de Pría com un dels principals poetes lírics en asturià. Les seves principals obres poètiques són Nel y flor (publicada en 1925 per subscripció popular) i La Fonte’l cai, obra pòstuma, publicada el 1984, encara que alguns fragments van aparèixer en vida de l'autor, per lliuraments, en la premsa de l'època.

## Enllaços externs

* Registro de autores asturianos de la Conseyería de Cultura del Principáu d'Asturies. Conté una bibliografia i una llista completa dels manuscrits de Pepín de Pría Arxivat 2006-03-04 a Wayback Machine.
* (asturià) Biografia, bibliografia i fragments de la seva obra en la Biblioteca d'autors asturians
* Proyecto Caveda y Nava, on poden llegir-se 4 poemes seus
# Pepón Coromina

Pepón Coromina (català: Josep Lluís Coromina i Farreny) (Barcelona, 1946 - 25 de desembre de 1987) va ser un productor de cinema català.
Nascut com a Josep Lluís Coromina i Farreny, fou molt apreciat pels professionals del sector, va ser clau en la promoció de directors com Bigas Luna i en els inicis de la carrera de Pedro Almodóvar. Va produir una vintena de llargmetratges i va fer d'actor en dues pel·lícules. El 2012 l'Acadèmia del Cinema Català va establir el Premi Pepón Coromina en honor seu, per premiar les produccions que combinen innovació, creativitat i risc.

## Obres

* L'obscura història de la cosina Montse (Jordi Cadena, 1977)
* Bilbao (Bigas Luna, 1978)
* El asesino de Pedralbes (Gonzalo Herralde, 1978)
* El diputado (Eloy de la Iglesia, 1978)
* Caniche (Bigas Luna, 1979)
* Navajeros (Eloy de la Iglesia, 1980)
* Vértigo en Manhattan / Jet Lag (Gonzalo Herralde, 1980)
* Pepi, Luci, Bom y otras chicas del montón (Pedro Almodóvar, 1980)
* Barcelona Sud (Jordi Cadena, 1981)
* La cripta (Cayetano del Real, 1981)
* Las siete cucas (Felipe Cazals, 1981)
* La revolta dels ocells (Lluís-Josep Comerón, 1981)
* La plaça del Diamant (Francesc Betriu, 1981)
* Percusión (Josecho San Mateo, 1982)
* Cercle de passions (Claude d'Anna, 1982)
* Interior roig (Eugeni Anglada i Arboix, 1982)
* Un geni amb l'aigua al coll (Lluís-Josep Comerón, 1982)
* Les últimes tardes amb Teresa (Gonzalo Herralde, 1983)
* Angoixa (Bigas Luna, 1987)

## Referències

* ↑ «.xml Pepón Coromina». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ País, Ediciones El «Falleció el productor de cine Pepón Coromina» (en castellà). El País [Madrid], 27-12-1987. ISSN: 1134-6582.
* ↑ «Premi Pepón Coromina». Arxivat de l'original el 2018-01-29. [Consulta: 28 gener 2018].
# Marcilhac (Alier)

Marsilhac (en francès Marcillat-en-Combraille) és un municipi francès situat al departament de l'Alier i a la regió d'Alvèrnia-Roine-Alps.
# Perturbado

Perturbado és un curtmetratge dirigit per Santiago Segura el 1993, qui també és autor del guió. Protagonitzat pel mateix Santiago Segura i Neus Asensi. Fou el tercer curtmetratge realitzat per Segura després de Relatos de la medianoche (1989) i Evilio (1992).

## Argument

Un pertorbat sexual, un friki psicòpata obsessionat amb el sexe, davant el visionat d'imatges d'índole sexual, comet l'assassinat d'una dona molt sensual. Aquest serà el detonant d'una sèrie d'assassinats.

## Premis

Als VIII Premis Goya va guanyar el Goya al millor curtmetratge de ficció.

## Referències

* ↑ Cortometrajes de Santiago Segura a espinof.com
* ↑ Perturbado al web dels Premis Goya

## Enllaços externs

* Cortometrajes (Metrópolis), Perturbado està entre el 17:05 i el 26;38
# Massacre de Sagamihara

La massacre de Sagamihara va ser un incident el 26 de juliol de 2016, almenys 19 persones van ser assassinades i fins a 26 ferides en un incident en un centre per a persones amb discapacitat a Sagamihara, Japó. Un home de 26 anys va ser arrestat com a sospitós d'homicidi. NHK reporta que el perpetrador solia treballar al centre.

## El perpretador

L'autor de la massacre, Satoshi Uematsu de 26 anys, havia treballat a les instal·lacions del centre de discapacitats, on va cometre la massacre, i va ser detingut per agents de policia en relació amb l'atac, al centre Tsukui Yamayuri-en, situat a la ciutat de Sagamihara (Prefectura de Kanagawa), a l'oest de Tòquio i de Yokohama capital de Kanagawa.

## Antecedents

El febrer de 2016, a Uematsu, el van ingressar les autoritats locals en un hospital psiquiàtric. Les autoritats municipals el van ingressar després que trobessin evidència que el incriminava en una carta adreçada al president de la cambra baixa del Parlament japonès, en què deia que tenia planejat atacar dos centres per a discapacitats, inclòs el de Sagamihara. A l'hospital psiquiàtric va donar positiu per marihuana quan va ser internat, però dies més tard va sortir del centre, quan van considerar que es trobava bé psíquicament.

## Referències

* ↑ «19 killed, 45 injured as knife-wielding man goes on rampage at medical facility near Tokyo». Russia Today. [Consulta: 25 juliol 2016].
* ↑ «BREAKING NEWS: At least 15 people killed in knife attack in Japan». Daily Express. [Consulta: 25 juliol 2016].
* ↑ http://www3.nhk.or.jp/nhkworld/en/news/20160726_08/%5BEnllaç+no+actiu%5D
* ↑ http://www3.nhk.or.jp/nhkworld/es/news/201607281845_es_01//%5BEnllaç+no+actiu%5D
* ↑ http://www3.nhk.or.jp/nhkworld/es/news/201607281845_es_02///%5BEnllaç+no+actiu%5D
# Pericó (mitologia)

El pericó és el geni mitològic del metall, l'ànima del ferro, del Ripollès i la Cerdanya. És molt menut i gairebé invisible, però amb el foc s'enfada, salta dins les flames i creix fins que es converteix en un gegant enorme de ferro massís, que tot ho esmicola i tot ho aixafa.
Els ferrers, abans de començar la feina, donen tres cops de mall sobre l'enclusa pensant en el Pericó, per tal que no pugui sortir de dins el ferro.

## Bibliografia

* Joan Soler i Amigó; Enciclopèdia de la fantasia popular catalana. Barcanova. 1998.

## Referències

* ↑ Mitología Catalana -Pericó Arxivat 2018-05-27 a Wayback Machine.. Niwlen (castellà)
# Pedro Hernández Martínez

Pedro Hernández Martínez (Madrid, 2 d'octubre de 1978) és un exfutbolista madrileny, que ocupava la posició de defensa. Posteriorment fa d'entrenador de futbol.

## Trajectòria esportiva

Format al planter de l'Atlètic de Madrid, no arriba a debutar amb el primer equip. En busca d'oportunitats, fitxa per l'Albacete Balompié el 2001. Amb l'equip manxec va de més a menys, tot arribant a debutar a primera divisió la temporada 03/04.
Després d'una campanya al Ciudad de Murcia, el 2005 fitxa pel CE Castelló, amb qui ha jugat prop d'un centenar de partits a la Segona Divisió.
# Perognathus flavescens

Perognathus flavescens és una espècie de mamífer rosegador de la família dels heteròmids. Viu al centre dels Estats Units i l'extrem septentrional de Mèxic. Els seus hàbitats naturals són els herbassars i matollars de sòl sorrenc o sorrenc-franc, tot i que també se la troba a camps de conreu. És una espècie en risc mínim, és a dir, no sembla que hi hagi cap amenaça significativa per a la seva supervivència.

## Referències

* ↑ Linzey, A. V.; Timm, R.; Álvarez-Castañeda, S. T.; Castro-Arellano, I.; Lacher, T. Perognathus flavescens. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 13 agost 2015.
# Perognathus fasciatus

Perognathus fasciatus és una espècie de mamífer rosegador de la família dels heteròmids. És endèmica de les Grans Planes de Nord-amèrica (Canadà i Estats Units). Es tracta d'un animal solitari que s'alimenta de llavors i, possiblement, insectes al principi de l'estiu. Els seus hàbitats naturals són els serrats àrids i semiàrids, els herbassars secs i les planes d'inundació. És una espècie en risc mínim, és a dir, no sembla que hi hagi cap amenaça significativa per a la seva supervivència.

## Referències

* ↑ Linzey, A. V.; NatureServe (Hammerson, G.). Perognathus fasciatus. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 13 agost 2015.