OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Moviment Democràtic del Kurdistan

El Moviment Democràtic del Kurdistan (o Moviment dels Demòcrates del Kurdistan, Bizotnewey Demokratî Kurdistan / Harakat al-Dimuqrati al-Kurdistani, BDK) és un partit polític del Kurdistan Iraquià. Sembla estar proper al Moviment Democràtic Assiri.
Va participar en les eleccions regionals de gener del 2005 i va obtenir 6.690 vots (0,38%) i cap escó. No va participar separadament a les regionals del 2009. El Maig del 2010 va participar en el Congrés Nacional del Kurdistan.

## Referències

* ↑ «Iraqi Kurdistan legislative election 2005» (en anglès). medlibrary.org.
# Devil is a Loser

"Devil is a Loser" és el segon senzill del grup de heavy metal finès Lordi. Va ser publicada originàriament el 2002 com a part del disc Get Heavy. És una de les 6 cançons que se n'han fet vídeos musicals per part de la banda.
Tracta d'un noi que li diu a una noia que ella ha anat pel camí fàcil, sense sofriment, que només volia fama i diners i que no li ha sortit bé. Després explica que la noia va caure en la pobresa i es va posar malalta. "Devil is a loser", el dimoni és un perdedor i fa referència a ell com el seu gos. Fa una comparació de la vida, ls realitat.

## Llista de cançons

* "Devil is a Loser"
* "Don't Let My Mother Know"
* "Devil is a Loser" (vídeo)

## Referències

* ↑ «Devil Is a Loser». Lordi. Arxivat de l'original el 30 abril 2007. [Consulta: 8 maig 2007].
* ↑ «Discogs.com Devil Is a Loser». Discogs.
# Ali (nom)

Ali (àrab: عالي, ʿĀlī) és un nom masculí àrab que literalment significa ‘alt’, ‘superior’, ‘dominant’. Si bé Ali és la transcripció normativa en català del nom en àrab clàssic, també se'l pot trobar transcrit d'altres formes. Aquest nom també el duen musulmans no arabòfons que l'han adaptat a les característiques fòniques i gràfiques de la seva llengua.
Cal no confondre aquest nom, poc usual, amb Alí, un altre nom de pila àrab molt més comú.
La forma femenina d'aquest nom és Àliya.
Vegeu aquí personatges i llocs que duen aquest nom.

## Notes

* ↑ Castells Criballes, Margarida; Cinca Pinós, Dolors. Diccionari Àrab-Català. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 2007, p. s.v. «علا». ISBN 978-84-412-1546-7.
* ↑ Corriente, Federico. Diccionario árabe-español. Madrid: Instituto Hispano-Árabe de Cultura, 1977, p. s.v. «علا». ISBN 8460008428.
* ↑ Cortés, Julio. Diccionario de árabe culto moderno: Árabe-español. Madrid: Gredos, 1996, p. s.v. «علا» (Biblioteca Románica Hispánica). ISBN 8424917944.
* ↑ Vegeu aquí les normes de transcripció simplificada dels mots àrabs.
* ↑ Excepte en el cas de personalitats àrabs contemporànies que hagin usat personalment transcripcions específiques i singulars del seu nom, es recomana, sobretot per als personatges històrics, emprar sempre la forma catalana normativa.
# 1307
## Esdeveniments

* 22 de novembre, es publica la butlla de Climent V (Pastoralis Praeeminentiae) en què pot començar la persecució dels templers.
* 1 de desembre, Corona d'Aragó: Jaume el Just seguint les instruccions de la butlla de Climent V, ordena la persecució dels templers. Mesos abans, havien estat arrestats tots els membres francesos de l'orde.
* Gaddo Gaddi pinta La coronació de la Mare de Déu

## Necrològiques

* 7 de juliol, Burgh by Sands, Carlisle, Cumberland (Anglaterra): Eduard I d'Anglaterra (n. 1239)
* Roger de Flor és assassinat a traïció.
* Benet I Zacaries, senyor de Focea

## Referències

* ↑ «Edward I | Biography, Reign, Reforms, Wars, & Facts» (en anglès). [Consulta: 7 juliol 2020].
# Robert Dowland

Robert Dowland (c. 1591 - 28 novembre de 1641) fou un llaütista i compositor anglès. Era fill del llaütista i compositor John Dowland, autor de gairebé 90 cançons per a llaüt i altres peces escrites pel mateix instrument. D'en Robert mateix se'n coneixen només unes poques obres.
El 1610 va publicar dues col·leccions de música, A Varietie of Lute Lessons and A Musical Banquet (una antologia d'obres per a altres compositors incloent-hi el seu pare). El 1626 va morir el seu pare i Robert el va succeir coma llaütista reial.

## Referències

* Aquest article incorpora text d'una publicació que es troba actualment al domini públic: «Dowland, Robert». A: Dictionary of National Biography. Londres: Smith, Elder & Co, 1885–1900. Londres: Smith, Major & Co. 1885–1900.
# Sebastià de Luxemburg

El príncep Sebastià Enric Maria Guillem de Luxemburg (Ciutat de Luxemburg, 16 d'abril de 1992) és un aristòcrata luxemburguès, el cinquè i més jove dels fills del Gran Duc Enric i la Gran Duquessa Maria Teresa de Luxemburg.
El príncep Sebastià té quatre germans: el príncep hereu Guillem (qui és el seu padrí, juntament amb la princesa Àstrid de Bèlgica), el príncep Fèlix, el príncep Lluís i la princesa Alexandra. Actualment és el cinquè en la línia successòria al tron de Luxemburg, després de dos germans, la neboda i la germana; el príncep Lluís va renunciar als seus drets al tron i als dels seus fills.
El príncep Sebastià va assistir a classe a Le Rosey, a la St. George's International School de Luxemburg, a la Summer Fields School, a l'Ampleforth College i a l'Escola Internacional de Luxemburg, abans de matricular-se a la Universitat Franciscana de Steubenville, a Ohio. En el transcurs del seu pas per Steubenville, el príncep Sebastià fou membre de l'equip de rugbi de la universitat, on hi estudia màrqueting i negoci internacional. Es va graduar el maig de 2015.

## Títols

* 16 d'abril de 1992 – actualitat: S'Altesa Reial Príncep Sebastià de Luxemburg, Príncep de Nassau

## Honors

* Cavaller de l'Orde del Lleó d'Or de la Casa de Nassau (per naixement)
* Gran Creu de l'Orde d'Adolf de Nassau (per naixement, als 18 anys)

## Referències

* ↑ http://www.franciscanathletics.com/sports/mrugby/2014-15/bios/de_luxembourg_sebastian_vckr Arxivat 2015-04-02 a Wayback Machine.
* ↑ "Four Days of Royal Engagements: Prince Sébastien to graduate this weekend." Arxivat 2015-12-10 a Wayback Machine. Luxemburger Wort. 6 May 2015. Retrieved 8 May 2015.
* ↑ L'Arrêté Grand-Ducal de 21 de setembre de 1995 establia que el títol de Príncep/Princesa de Luxemburg estava reservat als fills del sobirà i a l'hereu al tron. També s'hi exposa que els descendents en línia masculina del sobirà s'han d'anunciar com a Príncep/Princesa de Nassau, amb qualificació d'Altessa Reial (Altesse Royale). El 1986, El Gran Duc Joan va renunciar al títol de Príncep/Princesa de Borbó i Parma per ell i la seva família, quan el seu fill gran, aleshores el Gran Duc Hereu Enric, es va casar amb Maria Teresa Mestre. El motiu fou que el Duc de Parma, Carles Hug, considerà l'any 1981 que aquest matrimoni era morganàtic, així com el matrimoni del príncep Joan amb Hélène Suzanna Vestur el 1987, pel qual aquest darrer va renunciar als seus drets a Luxemburg l'any anterior, 1986.
* ↑ «Honorary distinctions of the Grand Duchy of Luxembourg». Service Information et Presse. [Consulta: 21 setembre 2007].
* ↑ Noblesse et Royautés Arxivat 2012-10-24 a Wayback Machine., Guillaume of Luxembourg's wedding : gala dinner, Photo Arxivat 2013-03-17 a Wayback Machine. of the young Princes of Luxembourg : Louis, Félix & Sébastien
* ↑ Honorary distinctions of the Grand Duchy of Luxembourg, publication of the government of Luxembourg : Princes and Princesses of the Grand-Ducal House of Luxembourg are Grand Crosses of the Order by birth but the decoration is worn only after they reach their majority (18 years old)

## Enllaços externs

* Pàgina web oficial (francès)
# Moviment Democràtic d'Alliberament d'Eritrea

El Moviment Democràtic d'Alliberament d'Eritrea/Democratic Movement for the Lib­eration of Eritrea (DMLE) fou un grup polític i militar d'Eritrea establert amb el suport del Front d'Alliberament Popular del Tigré als anys vuitanta quan les relacions d'aquest amb el Front Popular d'Alliberament d'Eritrea es van trencar. No se sap si el govern etíop l'ha mantingut i si fa alguna operació militar però en tot cas seria limitada.

## Referències

* Armed Groups Along Sudan's Eastern Frontier: An Overview and Analysis, per John Young, Ginebra 2007
# Guils del Cantó

Guils del Cantó és una entitat de població del municipi de Montferrer i Castellbò, a la comarca de l'Alt Urgell. El poble és a l'esquerra del riu de Guils, a la cara sud de la serra de Sant Magí, al sud-oest del terme municipal. Un branc de la carretera N-260, al seu pas pel port del Cantó, és la seva principal via de comunicació.

## Història

Guils del Cantó va pertànyer al vescomtat de Castellbò. Integrat en el primer quarter, o de Castellbò, era el cap de l'antic municipi de Guils, juntament amb Vila-rubla, Solans, Rocamora i Sant Magí. Aquests dos darrers, amb el pas del vescomtat a la corona, al segle xvi, ja eren deshabitats. En el cas de Sant Magí no hi ha memòria que algú l'hagués vist mai poblat.
De l'any 1860 hi ha constància documentada de les cabanes de Xacó i de Malgrat, corrals de bestiar i el Mas de Carlos.
El municipi de Guils, de 23km², separat del Pallars Sobirà pel coll del Cantó, va desaparèixer quan va unir-se al de Montferrer i Castellbò l'any 1972.

## Llocs d'interès
### L'església de Sant Fruitós

Consta d'un campanar de torre i alta nau, orientats al nord, i tres capelles laterals orientades a llevant.
Si bé ha estat reconstruïda, el seu origen és antic. S'esmenta en l'acta de consagració de la catedral d'Urgell i l'any 901 el bisbe Nantigís d'Urgell la consagra in villam que dicitur Equiles. S'encomana després al prevere Adeodat qui, sota la recomanació del bisbe, reedifica l'església, engrandint-la i dotant-la d'un cloquer.
Adeodat dona més tard al bisbe l'església i el seu alou, deixant un seguit d'ornaments i llibres litúrgics a Sant Fruitós.

### Portada de Sant Magí de Guils del Cantó

Porta d'entrada per grans dovelles de pedra blanca amb motllures gravades i decorades amb boles. És situada al poble de Guils en una casa del carrer que porta a l'església.
Portada en arc de mig punt, ressaltat per una motllura de mitja canya i adovellada, amb grans carreus, els quals contenen una sèrie de petits cercles gravats que conformen la seva decoració, en principi un cercle a cada carreu a excepció del que configura la clau de l'arc, que n'hi té tres. Aquest mateix carreu conté una creu llatina, també gravada, inscrita en un triangle invers.
Al poble es diu que la portada prové de l'antiga capella de Sant Magí, la qual estaria situada al despoblat de Sant Magí, que és mencionat a l'Spill l'any 1519 com a “lloc derrhuït y deshabitat, e no és memòria de hòmens l'agen vist poblat; vaga e tot és boscatges”.

## Referències

* 1 2 «Guils del Cantó». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Portada de Sant Magí de Guils del Cantó». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 9 maig 2012].
* ↑ «Portada de Sant Magí de Guils del Cantó». Pla d'ordenació urbanística municipal: Catàleg de béns protegits p. 48-49. Ajuntament de Montferrer i Castellbò. Arxivat de l'original el 3 de març 2016. [Consulta: 9 maig 2012].

## Enllaços externs

* Web dedicada a Guils del Cantó
# Devilman

Devilman és un còmic japonès creat per Go Nagai. Fou adaptat a un anime. Té una multitud de seqüeles, històries a part, creuaments i adaptacions.
L'argument del manga original consistia en un protagonista que lluita contra dimonis. El protagonista és meitat dimoni i meitat humà. El protagonista és un antiheroi.
Devilman sorgí com la continuació d'una obra anterior de Go Nagai, Demon Lord Dante.

## Anàlisi de l'obra

Els temes de la violència, el sexe i la complexitat del bé i el mal són presents a l'obra, especialment per l'interès més madur que rebé el manga original.
Fusanosuke afirmà que les protestes estudiantils de la dècada del 1960 i l'activisme en contra de l'statu quo foren una influència sobre la trama. Altra influència prové de La Divina Comèdia (de Dante Alighieri), al mostrar a Satanàs congelat.
Alguns investigadors han destacat com apareixen elements que contradiuen la doctrina cristiana com la presència de "dimonis bons", la presentació de Satanàs com a compassiu i mostrar a Satanàs lluitar i vèncer Déu, el qual va crear els dimonis i després tractà de destruir-los quan resultaren malignes.
A l'anime Mazinger Z vs. Devilman es trenca l'estereotip de personatges bons i personatges roïns.

## Rebuda

El manga malgrat ser shonen aconseguí popularitat en poc de temps entre universitaris i intel·lectuals.
El manga ha venut més de 10 milions d'exemplars des de l'aparició fins al mes d'abril de 2015.

## Referències

* 1 2 3 Thompson, Jason «Jason Thompson's House of 1000 Manga: Devilman». AnimeNewsNetwork, 03-06-2010 [Consulta: 10 març 2016].
* ↑ Fusanosuke, 2003, p. 4.
* 1 2 3 4 Luster, Joseph «Anime From Hell: Devilman». Otaku USA, 28-10-2009 [Consulta: 14 juliol 2017].
* 1 2 «Seven Seas Licenses Devilman, Devilman Vs. Hades Manga». Anime News Network, 2017 [Consulta: 28 juny 2017].
* 1 2 Pallant, Chris «Tarantino the cartoonist». Animation, 2, 2, 2007, pàg. 6. DOI: 10.1177/1746847707074699.
* ↑ Salkowitz, Rob «New Netflix Anime Series 'Devilman Crybaby' Is An Insane Visual Roller-Coaster». Forbes, 16-01-2018 [Consulta: 15 febrer 2018].
* 1 2 3 Fusanosuke, 2003, p. 5.
* ↑ Barkman, 2010, p. 38.
* ↑ «A Beginner’s Guide to ‘Devilman Crybaby,’ Netflix’s Best, Most Disturbing Original Anime». Newsweek, 11-01-2018 [Consulta: 15 febrer 2018].
* ↑ Barkman, 2010, p. 37.
* ↑ Barkman, 2010, p. 28.
* ↑ Bryce, Mio «White Wings and Black Wings: Ambiguous Dichotomy in Manga and Anime». The International Journey of Diversity in organisations, communities and nations, 7, 6, 2008, pàg. 299. Arxivat de l'original el 2016-04-16 [Consulta: 28 juny 2017]. Arxivat 2016-04-16 a Wayback Machine.
* ↑ Fusanosuke, 2003, p. 4-5.
* ↑ «デビルマン ： 新作アニメを制作　今秋イベント上映». Mainichi Shimbun Digital, 16-04-2015, p. 3-5 [Consulta: 28 juny 2017]. Arxivat 4 de març 2016 a Wayback Machine.

## Bibliografia

* Fusanosuke, Natsume «Japanese manga: Its expression and popularity». ABD On-Line Magazine, 34, 1, 2003. Arxivat de l'original el 2016-03-30 [Consulta: 28 juny 2017].
* Barkman, Adam «Anime, manga and Christianity: A comprehensive analysis». Journal for the Study of Religions and Ideologies, 9, 27, 2010, pàg. 25-45.
# Ali (Alt Loira)

Ally és un municipi francès del departament de l'Alt Loira, a la regió d'Alvèrnia-Roine-Alps.

## Referències

Viccionari
# Roca Negra (Sant Bartomeu del Grau)

La Roca Negra és un edifici de Sant Bartomeu del Grau (Osona) inclòs a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Es tracta d'un edifici de dos pisos de planta rectangular i teulat a doble vessant. Al cos central de la casa se li han adossat diverses construccions que, o bé amplien l'habitatge o bé serveixen de corts.

## Història

Actualment aquest edifici pertany als amos del Mas Vilanova, segons els quals, la casa de la Roca Negra és la més antiga de les que es conserven a Sant Bartomeu del Grau.

## Referències

* 1 2 «Roca Negra». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 11 març 2019].
# Morschwiller

Morschwiller (en alsacià Morschwíller) és un municipi francès, situat a la regió del Gran Est, al departament del Baix Rin. L'any 1999 tenia 459 habitants.
Forma part del cantó de Haguenau, del districte de Haguenau-Wissembourg i de la Comunitat d'aglomeració de Haguenau.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2007 |
| 366 | 368 | 392 | 388 | 395 | 459 | 540 |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat |
| 1989-1995 | Eugène Diebold |
| 1995-2001 | Charles Thal |
| 2001- | Marie-Françoise Moritz |
# Aibek Turatalievitx Matkerimov

Aibek Turatalievitx Matkerimov (Jalal-Abad, 8 de novembre de 1980) és un obstetra-ginecòleg i polític kirguís. En les eleccions legislatives del 2021, va ser el candidat del partit polític Ata-Djurt i es va esdevenir el que tenia major representació al Parlament kirguís.

## Referències

* ↑ «Маткеримов Айбек Тураталиевич» (en rus). [Consulta: 28 desembre 2022].
* ↑ «Жаныбек Кыдыкбаев стал замлидера фракции «Ата-Журт Кыргызстан»», 28-11-2022. [Consulta: 28 desembre 2022].
# Devils of Darkness

Devils of Darkness és una pel·lícula de terror britànica de 1965 dirigida per Lance Comfort i protagonitzada per William Sylvester, Hubert Noël i Carole Gray.
Va ser l'últim llargmetratge dirigit per Lance Comfort.

## Trama

Un grup de vampirs i adoradors satànics liderats pel comte Sinistre busquen noves víctimes en una petita ciutat de la Bretanya habitada per gitanos. Baxter està de vacances amb un grup d'amics a la ciutat. El comte Sinistre torna per terroritzar la gent del poble a la nit de difunts i assassina tres dels amics de Baxter. Baxter, inicialment escèptic de la naturalesa sobrenatural de la ciutat, sospita i torna a Bretanya amb un talismà de Sinistre tret de l'escena d'un dels assassinats. Sinistre persegueix en Baxter en un intent de recuperar el talismà i assassina els coneguts de Baxter pel camí.

## Repartiment

* William Sylvester – Paul Baxter
* Hubert Noël – Comte Sinistre
* Carole Gray – Tania
* Tracy Reed – Karen Steele
* Diana Decker – Madeleine Braun
* Rona Anderson – Anne Forest
* Peter Illing – Inspector Malin
* Gerard Heinz – Bouvier – the Hotel Manager
* Brian Oulton – El Coronel
* Walter Brown – Bruno
* Eddie Byrne – Dr. Robert Kelsey
* Victor Brooks – Inspector Hardwick
* Marie Burke – Vella gitana
* Marianne Stone – La duquesa
* Avril Angers – Midge

## Recepció

L'autor i crític de cinema Leonard Maltin va premiar la pel·lícula amb dues de quatre estrelles, qualificant-la d'"Intel·ligent, amb un gran ús del color, però plana, lenta i, en definitiva, trivial."

## Referències

* ↑ Devils of Darkness. Film & TV Database. Retrieved 20 September 2013.
* ↑ John Hamilton, The British Independent Horror Film 1951-70 Hemlock Books 2013 p 145-147
* ↑ Leonard Maltin; Spencer Green; Rob Edelman Leonard Maltin's Classic Movie Guide. Plume, gener 2010, p. 163. ISBN 978-0-452-29577-3.

## Enllaços externs

* Devils of Darkness a YouTube
# Tarnish

Tarnish és una pel·lícula muda de la Goldwyn Pictures i dirigida per George Fitzmaurice i protagonitzada per May McAvoy, Ronald Colman i Marie Prevost. Basada en l’obra de teatre homònima de Gilbert Emery adaptada per Frances Marion es va estrenar el 17 de setembre de 1924. Es considera una pel·lícula perduda.

## Argument

Letitia "Tishy" Tevis es veu obligada a mantenir els seus pares per culpa de la conducta llicenciosa del seu pare, i per això treballa per a Emmet Carr, que està enamorat d'ella. Quan el seu pare és víctima de la manicurista Nettie Dark, que aconsegueix que li doni 500 dòlars, Tishy a a veure-la per demanar-li la devolució dels seus diners. Un cop a l'apartament de la noia, queda molt desil·lusionada en descobrir-hi la presència d'Emmet. Al final s'adona de la seva innocència i troba la felicitat amb ell.

## Repartiment

* May McAvoy (Letitia Tevis)
* Ronald Colman (Emmet Carr )
* Marie Prevost (Nettie Dark )
* Albert Gran (Adolph Tevis)
* Priscilla Bonner (Aggie)
* Harry Myers (el barber)
* Kay Deslys (Mrs. Stutts )
* Lydia Yeamans Titus (Mrs. Healy)
* William Boyd (Bill)
* Snitz Edwards (Mr. Stutts)
* Mrs. Russ Whytal

## Referències

* ↑ Smith, R. Dixon. Ronald Colman, Gentleman of the Cinema: A Biography and Filmography (en anglès). McFarland, 1991, p. 36. ISBN 978-0-89950-581-7.
* ↑ «Tarnish». Film Daily, 21-09-1924, pàg. 4.
* ↑ «Tarnish». Moving Picture World, 4 d’octubre 1924, pàg. 426-7.
* ↑ «Tarnish» (en anglès). The Library of Congress / FIAF American Silent Feature Film Survival Catalog, 1924. [Consulta: 12 desembre 2023].
# Es Coscolls

Es Coscolls és un indret i redol de cases situat entre els termes de Marratxí i Santa Maria del Camí, just a l'entrecreuament del Camí de Muro (també Camí des Pou des Coll) i la carretera de Sencelles.
L'indret ja és documentat en el s. XVII com es Coscollar (1639), ja que a la zona hi ha abundants coscolls (Quercus coccifera). Molt a prop hi la Pota del Rei en Jaume, on la tradició popular explica uns petits cocons a la roca com les petjades del cavall fabulós del rei Jaume I. Sa Pota del Rei va ser escapçada per unes obres del camí a la primera meitat del s. XX.

## Referències

* ↑ «Coscolls, es». A: Dolç i Dolç, Miquel (coord.). Gran Enciclopèdia de Mallorca. Volum 4. Palma: Promomallorca, p. 137. ISBN 84-8661702-2.
# Gregori d'Amasia

Gregori IV de Constantinoble o Gregori d'Amasia (en grec Γρηγόριος Δ') va ser patriarca de Constantinoble durant dos mesos l'any 1623.
Era metropolità d'Amasya quan va agafar el càrrec de patriarca que va ocupar breument. El seu nomenament va ser fruit de la lluita entre el patriarca pro calvinista Ciril Lucaris recolzat pels ambaixadors dels països protestants, i els seus oponents, els ambaixadors dels països catòlics. França, Àustria i Venècia (estats catòlics), juntament amb els jesuïtes, van convèncer al Gran Visir de què destituís Ciril Lucaris i nomenés Gregori IV.
Durant els seus dos mesos de patriarcat, es va enfrontar al menyspreu general del clergat i del poble. Finalment, el Sínode va escollir Àntim d'Adrianòpolis, i va excomunicar Gregori al que va enviar exiliat a Rodes, acusant-lo de connivència amb els heretges.

## Referències

* ↑ «Γρηγόριος Δ'». Ecumenical Patriarchate of Constantinople. [Consulta: 2 agost 2023].