OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Antoni Mitjans

Antoni Mitjans (s.XVIII-XIX) va exercir el magisteri a la capella de música de Santa Maria de Mataró entre els anys 1810 i 1815, tot i que autors com Campderà i Thos l'ubicaren com a organista de la parroquial. El gener de 1815 va ser admès al magisteri de l'orgue de la catedral de Tarragona, càrrec que exercí fins al 1825.

## Obra

Es conserven obres seves als fons musicals SEO (Fons de l'església parroquial de Sant Esteve d'Olot) i MatC (Fons de la Capella de Música de Santa Maria de Mataró).
* Versos para la Salve. Datats al primer terç del segle xix.
* Himne per a 4 veus i Instruments. Datat al darrer terç del segle xviii.

## Referències

* ↑ Gregori i Cifré, Josep Maria - Cabot i Sagrera, Neus. Inventaris dels fons musicals de Catalunya. Volum 4: Fons del Museu-Arxiu de Santa Maria de Mataró. Barcelona: Generalitat de Catalunya. Departament de Cultura i Mitjans de Comunicació - UAB, 2010.
* ↑ «Obres d'Antoni Mitjans a l'IFMuC».
# Tisséo

Tisséo és la companyia de transport públic de Tolosa encarregada de les línies d'autobusos, metro i tramvia. Fou creada l'any 2002 i reagrupa tres entitats encarregades del transport tolosines. Amb sis agències repartides per la capital occitana, cobreixen la ciutat sencera. Per mantenir-se, viuen de les ajudes de l'estat, contribucions dels membres i de les recaptacions fetes amb els clients.

## Referències

* ↑ «Historique du réseau» (en francès). Arxivat de l'original el 2009-03-05. [Consulta: 12 març 2009].
# Ancistrus dolichopterus

Ancistrus dolichopterus és una espècie de peix de la família dels loricàrids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 11,8 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: conca del riu Amazones al Brasil.

## Referències

* 1 2 «Ancistrus dolichopterus» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).

## Bibliografia

* Burgess, W. E. An Atlas of Freshwater and Marine Catfishes: A Preliminary Survey of the Siluriformes (en anglès). TFH Publications, 1989. ISBN 9780866221313.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Fisch-Muller, S. 2003. Loricariidae-Ancistrinae (Armored catfishes). p. 373-400. A: R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Kner, R. 1854. Die Hypostomiden. Zweite Hauptgruppe der Familie der Panzerfische. (Loricata vel Goniodontes). Denkschr. Akad. Wiss. Wien v. 7: 251-286 [separate 1-36], Pls. 1-5.
* Miranda Ribeiro, A. de 1918: Ancistrus. Revista da Sociadade Brasileira de Sciências (Rio de Janeiro) v. 2: 112-114.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Weber, C. 2003. Loricariidae - Hypostominae (Armored catfishes). p. 351-372. A: R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Bemoll

En música, el bemoll ($\flat$) és l'alteració que fa que l'altura de la nota a la qual afecta baixi un semitò. El conveni usual és que el bemoll afecta a totes les notes del mateix nom i altura fins al final del compàs, tret del cas que aparegui una altra alteració. En el temperament igual l'altura de la nota alterada amb un bemoll coincideix amb la de la nota immediatament inferior en el cas que aquesta estigui a distància d'un semitò, o bé amb la inferior alterada amb un sostingut en el cas que la distància entre ambdues sigui d'un to. Per tant, un do bemoll és el mateix (enharmònic) que un si, i un sol bemoll és el mateix que un fa sostingut. També s'utilitza el doble bemoll ($\flat \flat$), que altera l'altura de la nota abaixant-la dos semitons. En música microtonal es poden trobar altres alteracions, com ara el mig bemoll.
    So d'un la i un la bemoll

## Representació del bemoll en informàtica

El caràcter Unicode '♭' (U+266D) es pot usar per mostrar un bemoll. En el llenguatge TeX (i LaTeX), el símbol $\flat$ s'obté mitjançant la marca \flat, en un entorn matemàtic.

## Referències

* ↑ «bemoll | enciclopèdia.cat». [Consulta: 23 març 2019].
Viccionari
# Gran Premi Jasnej Góry

El Gran Premi Jasnej Góry va ser una cursa ciclista d'un dia que es disputava a Polònia. Es va crear el 2005 i el 2008 va entrar a formar part del calendari de l'UCI Europa Tour. El 2011 va ser la seva última edició.

## Palmarès

| Any | Vencedor | Segon | Tercer |
| 2005 | Radosław Romanik | Robert Radosz | Krzysztof Kuzniak |
| 2006 | Mateusz Komar | Dawid Krupa | David Krupiaski |
| 2007 | Tomasz Lisowicz | Sebastian Martyniak | Bartosz Huzarski |
| 2008 | Tomasz Kiendyś | Mateusz Mróz | Vitaliy Kondrut |
| 2009 | Anatoliy Pakhtusov | Robert Radosz | Krzysztof Jeżowski |
| 2010 | Vitaliy Popkov | Tomasz Kiendyś | Robert Radosz |
| 2011 | Jacek Morajko | Konrad Czajkowski | Paweł Bernas |

## Referències

* ↑ «G.P Jasnez Gory - Czestochowa (Pol) - Cat. 1.2». [Consulta: 1r gener 2023].
* ↑ Archives, Cycling. «Częstochowa» (en anglès). [Consulta: 1r gener 2023].
# Can Canyelles (Castellfollit del Boix)

Can Canyelles és una masia del municipi de Castellfollit del Boix (Bages) que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És un conjunt format per la masia original i uns cossos annexes que adopta una estructura en planta de forma de L. La masia, de teulada a dues vessants i porta d'arc de punt rodó, conserva al seu interior l'estructura original i un celler amb volta de pedra. A la façana s'hi pot veure un rellotge de sol en cantonada. El cos annexa maclat amb la masia destaca per una galeria en planta pis amb quatre arcades de columnes i barana de terracota. El pati davanter queda tancat per arcades per dos dels seus costats.

## Història

Segons la propietària la documentació més antiga que es coneix és del 1700. Les dates inscrites a les façanes són 1790 i 1880.

## Referències

* 1 2 3 «Can Canyelles». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 19 desembre 2015].
# Quiosc

«Quiosc» té aquests significats:
* Quiosc, templet o glorieta, construcció elevada erigida en llocs públics generalment octogonal
* Quiosc (comerç), local comercial de dimensions reduïdes en el qual es venen periòdics, flors, etc
* Quiosquet o guingueta, establiment menut, d'edificació més o menys provisional
# Angina

«Angina» té aquests significats:
* Angina de pit, obstrucció d'una o més artèries coronàries
* Angina o amigdalitis, inflamació d'una amígdala palatina o ambdues
# Carex pendula

Carex pendula és una espècie de Carex, de les més vistosos de la flora europea i és freqüent en zones humides i ombrívoles com boscos de ribera de la península Ibèrica, sent una planta herbàcia perenne.

## Distribució

És nadiua de l'oest, centre i àrees meridionals d'Europa, trobant-se al nord de Suècia, Dinamarca, Escòcia, assolint la latitud 58° N. També es troba en el nord-oest d'Àfrica, Açores, Madeira i Orient Mitjà. Ha estat introduïda a Nova Zelanda, i molt expandida pels EUA registrant-se de Washington a Virgínia.

## Morfologia

Forma mates altes de 18 dm i excepcionalment 25 dm; en el seu extrem es desenvolupa una panícula poc densa. Està es compon d'inflorescències pèndoles en forma d'espiga que contenen cada punta una part masculina i femenina.
Les inflorescències masculines mesuren fins a 16 cm d'altura, mentre que les femenines superen els 25 cm. Les flors com en els altres membres del gènere, són molt reduïdes dins d'una estructura i no representen periant (embolcall floral que protegeix i envolta als estams i els carpels i que en general està formada per pètals i sèpals), per la qual cosa la pol·linització té lloc gràcies al vent. Les flors femenines queden incloses dins d'una estructura membranosa dita utricle i originen una petita núcula. El gènere Carex és potser el més diversificat de la flora europea i s'estén principalment per boscos i prats de muntanyes.

## Sinonímia

* Trasus pendulus (Huds.) Gray, Nat. Arr. Brit. Pl. 2: 65 (1821).
* Manochlaenia pendula (Huds.) Fedde & J.Schust. (1913 publ. 191).
* Carex maxima Scop. (1772).
* Carex agastachys L.f. (1782).
* Carex mutabilis Willd. (1787).
* Carex myosuroides Lowe (1833), nom. illeg.
* Carex pendula var. myosuroides Boott (1867).
* Carex maxima var. angustifolia Albov (1895).
* Carex pendula f. pallida Asch. & Graebn. (1903).
* Carex pendula var. angustifolia (Albov) Kük. in H.G.A.Engler (ed.) (1909).

## Notes

* ↑ «Carex pendula» (en anglès). Germplasm Resources Information Network (GRIN). Agricultural Research Service, Department of Agriculture of United States.
* ↑ Sinònims a Kew

## Enllaços externs

* Carex pendula, Flora of North America.
# Svartifoss

Svartifoss ('cascada negra') és una cascada situada dins del Parc Nacional de Skaftafell a Islàndia. El seu nom prové de les columnes basàltiques negres que la rodegen. Aquestes columnes hexagonals es van formar com a conseqüència d'un procés de cristal·lització extremadament lent a l'interior d'un flux de lava. Altres formacions similars ben conegudes poden ser contemplades a la Calçada del Gegant, a Irlanda del Nord, i a l'illa de Staffa a Escòcia.
Les columnes han estat font d'inspiració de diversos arquitectes islandesos. Un exemple d'aquest fet és l'església Hallgrímskirkja i el Teatre Nacional, tots dos a Reykjavík.

## Vegeu també

* Llista de cascades
* Llista de les cascades d'Islàndia

## Enllaços externs

* Galeria de fotos.
# Beleganjur

El gamelan beleganjur (també escrit balaganjur) és un dels estils més populars de la música de gamelan a Bali. El seu anàleg més proper a occident probablement és la banda militar.

## Història

Com la banda militar occidental, el propòsit original del beleganjur era acompanyar exèrcits a la batalla i generar por al cor de l'enemic. De fet, gamelan beleganjur literalment significa gamelan de guerrers caminants. També com el seu símil occidental, avui dia el beleganjur ha perdut la seva associació amb la guerra i, en comptes d'això, s'associa amb festivals, competicions i cerimònies de cremació.
Tot i que l'origen del beleganjur és incert, té una certa similitud amb el gamelan gong bheri.

## Instrumentació

El conjunt de beleganjur més primitiu, conegut com a bebatelan, consistia només en nou instruments:
* Un "gong gran": gong ageng
* Un gong secundari, amb el cap enfonsat en comptes d'aixecat com l'actual: bendé
* Quatre parells de plats petits: (ceng-ceng)
* Dos tambors de forma i afinació diferents, considerats mascle i femella: kendang
* Un gong petit aguantat amb la mà que actua com a metrònom: kempli.
Els tambors i els plats generalment toquen patrons d'enclavamanet sobre l'ostinato del ritme del gong gongan.
Avui dia rarament es coneix el bebatelan; la seva instrumentació forma el nucli del conjunt més modern: el beleganjur bebonangan. La instrumentació addicional del conjunt beleganjur bebonangan és:
* Un segon gong ageng, formant un parell de gongs mascle/femella
* Un gong mitjà: kempur
* Quatre ceng-ceng addicionals fins a arribar a vuit
* Dos gongs afinats i sostinguts amb la mà: ponggang
* Quatre gongs similars però d'afinació més aguda: bonang
Els bonang són idèntics als pots individuals del reyong; de fet, molts grups simplement eliminen els pots del marc d'un reyong perquè puguin duplicar-se com el bonang, i el bonang sovint es coneix com a "reyong" per aquest motiu. El ponggang sol interpretar un patró ostinato característic mentre que el bonang interpreta patrons d'enclavament més complexos coneguts com a kotekan.

## Funció cultural

El gamelan beleganjur és essencial a les cerimònies religioses hindús de Bali. Existeixen ritus per apaivagar els esperits del mal i honorar els bons, festivals als temples per celebrar l'aniversari de la dedicació i cerimònies de cremació per a netejar les ànimes dels difunts i preparar-los per a la reencarnació. Encara que algunes cerimònies s'associen amb altres classes específiques de gamelan, com les cerimònies de cremació amb el gamelan angklung, no obstant això el beleganjur és omnipresent i sovint substitueix altres tipus de gamelan si no estan disponibles.

## Referències

* Bakan, Michael B. Music of Death and New Creation: Experiences in the World of Balinese Gamelan Beleganjur. University of Chicago Press, 1999. ISBN 0-226-03488-7
# Gran Premi Jean-Pierre Monseré

El Gran Premi Jean-Pierre Monseré és una cursa ciclista d'un dia belga que es disputa al voltant de Roeselare (Flandes Occidental). La primera edició es va disputar el 2012, i des del 2017 forma part de l'UCI Europa Tour.
La cursa ret homenatge a l'antic ciclista Jean-Pierre Monseré, Campió del Món el 1970 i mort en un tràgic accident el març de 1971.

## Palmarès

| Any | Vencedor | Segon | Tercer |
| 2012 | Frédéric Amorison | Paavo Paajanen | Baptiste Planckaert |
| 2013 | Tom Van Asbroeck | Wouter Wippert | Baptiste Planckaert |
| 2014 | Guillaume Van Keirsbulck | Mathieu van der Poel | Iljo Keisse |
| 2015 | Jürgen Roelandts | Jérôme Baugnies | Danny van Poppel |
| 2016 | Lars Boom | Stijn Steels | Timothy Dupont |
| 2017 | Laurens Sweeck | Roy Jans | Jérôme Baugnies |
| 2018 | André Looij | Pierre Barbier | Kenny Dehaes |
| 2019 | suspesa | suspesa | suspesa |
| 2020 | Fabio Jakobsen | Timothy Dupont | Alfdan De Decker |
| 2021 | Tim Merlier | Mark Cavendish | Timothy Dupont |
| 2022 | Arnaud De Lie | Dries De Bondt | Hugo Hofstetter |
| 2023 | Gerben Thijssen | Caleb Ewan | Sam Welsford |
| 2024 | Jarne Van De Paar | Timothy Dupont | David Dekker |

## Referències

* ↑ «2017 Grote Prijs Jean-Pierre Monseré». ProCyclingStats. [Consulta: 8 juliol 2017].
* ↑ «The world champion died on a Monday» (en anglès), 15-03-2021. [Consulta: 11 març 2022].

## Enllaços externs

* Pàgina oficial
* Palmarès a sitiodeciclismo.net
# Can Via

Can Via és una masia situada al municipi de la Palma de Cervelló a la comarca catalana del Baix Llobregat. És una obra inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. La masia està envoltada per la riera de Rafamans o de la Palma per un costat, i pel torrent de Can Via per l'altre.
A la masia s'hi pot trobar una font, i actualment s'hi desenvolupa activitat com a berenador. L'entorn, molt ombrívol, està vorejat per grans plàtans (Platanus hybrida). Un pont d'obra travessa el torrent i hi ha una petita construcció de maons al costat de la font. Una canalització, per sobre de la font, condueix l'aigua del torrent als safareigs de can Via.

## Descripció

És una antiga masia orientada al SO i coberta a dues vessants, amb el carener perpendicular a la façana principal. Conserva el tancat primitiu si bé s'hi han addicionat cossos d'edificació moderns a l'E i NO. Conserva el portal rodó i el capialt (a l'interior) molt sencer, així com els accessos al vestíbul. Conserva una portada del s.XVII, i la llinda de les finestres són de pedra rogenca, molt típica de la vall.

## Història

La masia probablement va ser construïda a l'inici de l'any 1700, ja que en una de les finestres hi torbem la inscripció 1110 i es suposa que es refereix en realitat a l'any 1710.
El topònim de "Via" correspon a l'origen del llinatge dels Via de Santa Coloma de Cervelló. Després del segle XVIII-XIX passà a la família Pasqual que la va mantenir durant vuit generacions. El conjunt fou restaurat per l'arquitecte Joan Rubió i Bellver l'any 1948.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Can Via». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 1r setembre 2015].
* ↑ «Berenador de Can Via».
# Stetind

Stetind o Stetinden (en sami de Lule: Stádda) és una muntanya del municipi de Tysfjord, al comtat de Nordland, Noruega. Fa una altitud de 1.392 metres. Es troba a uns 15 quilòmetres al nord-est del poble de Kjøpsvik. La muntanya té costats molt llisos que arriben fins al fiord. Stetind té una forma d'obelisc que li dona un aspecte molt especial. El 2002 va ser votada com a "Muntanya Nacional de Noruega" pels oients de NRK.

## Escalada

La muntanya va tenir diversos intents de primeres ascensions. El primer va ser l'alemany Paul Güssfeldt i el noruec Martin Ekroll l'estiu del 1888. El danès Carl Hall i el guia de muntanya noruec Mathias Soggemoen ho van intentar el 1889.
Cap dels grups va tenir èxit, però Carl Hall va construir un monticle de pedres al cim més baix a uns 500 metres al sud-est del cim principal. Això fita que ara es diu Sales fortopp (elevació 1.304 metres). Al voltant del 1900, William Cecil Slingsby tampoc arribar al cim.
No va ser fins al 30 de juliol de 1910 quan Fernando Schjelderup, Carl Wilhelm Rubenson, i Alf Bonnevie Bryn finalment van arribar al cim de Stetind. Les condicions meteorològiques eren bones. En Rubenson feia 25 anys, i se li va donar l'honor de ser el primer a la corda. La part més difícil va ser passar la zona llisa "Mysosten", que Rubenson dit que va recórrer al llarg d'una petita esquerda. Després d'aquest passatge hi havia una pujada fàcil al cim. Els mateixos tres escaladors van continuar la seva gira el 1910 pel que els primers ascensos dels cims de Lofoten com Svolværgeita i Trakta. Arne Næss, Ralph Høibakk, i K. Friis Baasted van fer la primera ascensió hivernal al Stetind el 1963 a la paret oriental. El 1966, Arne Næss i altres quatre van ser els primers al cim a través de la paret oest.

## Etimologia

La forma de la muntanya ha estat comparat amb una quest que significa "enclusa" i l'últim element és la forma finita de tind que significa "pic de la muntanya".

## Galeria

* La muntanya el juny del 2009.
* La muntanya el febrer del 2013.
* La muntanya darrere el Tysfjorden.
* La muntanya darrere l'Ofotfjorden.

## Referències

* ↑ Store norske leksikon. «Stetind» (en noruec). [Consulta: 11 maig 2012].
* ↑ «Stetind - Norges nasjonalfjell». [Consulta: 11 maig 2012].
* ↑ «Stetind». A: Per Roger Lauritzen. Norsk Fjelleksikon (en noruec). Friluftsforlaget, 2009. ISBN 978-82-91-49547-7.
* ↑ Per, Hohle. «Norsk tindesport gjennom hundre år». A: Hundre år i fjellet. Den Norske Turistforening 1868–1968 (en norwegian). Den Norske Turistforening, 1968, p. 86–99.
* ↑ Dyer, Anthony; Baddeley, John; Robertson, Ian H. Walks and Scrambles in Norway. Rockbuy Limited, 2006. ISBN 978-1-904466-25-3.
# Antonio Ayné

«Antonio Ayné o Antoni Ayné» té aquests significats:
* Antonio Ayné Arnau (1914 - 1974), editor i guionista d'historietes català, cosí d'Antonio Ayné Esbert
* Antonio Ayné Esbert (1920 - 1980), historietista català, cosí d'Antonio Ayné Arnau
# Carnot

«Carnot» té aquests significats:
* Lazare Carnot (1753-1823), polític i matemàtic francès;
* Nicolas Léonard Sadi Carnot (1796-1832), físic iniciador de la teoria de la termodinàmica;
* Lazare Hippolyte Carnot (1801-1888), polític de França;
* Marie François Sadi Carnot (1837-1894), president de la Tercera República de França de 1887 a 1894;
* Cicle de Carnot ;
* Màquina de Carnot .
* Carnots : vegetacions adenoides.
# Irañeta

Irañeta és un municipi de Navarra, a la comarca de Sakana, dins la merindad de Pamplona.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1996 | 1998 | 1999 | 2000 | 2001 | 2002 | 2003 | 2004 | 2005 | 2006 | 2007 |
| 161 | 159 | 169 | 160 | 162 | 161 | 161 | 165 | 158 | 157 | 156 |
| Fonts: Irañeta i Institut d'Estadística de Navarra |||||||||||
# Anguilla reinhardtii

Anguilla reinhardtii és una espècie de peix pertanyent a la família dels anguíl·lids que habita a Nova Guinea, Nova Caledònia i l'est d'Austràlia, incloent-hi Tasmània i l'illa de Lord Howe.
El mascle pot arribar a fer 165 cm de llargària màxima i la femella 158 (normalment, en fan 100). Pes màxim: 22 kg. És inofensiu per als humans. Els exemplars adults fan migracions anyals per fresar a les aigües oceàniques. Menja principalment, durant la nit, crustacis, mol·luscs, insectes terrestres i aquàtics, i peixos (incloent-hi angules). És un peix d'aigua dolça, salabrosa i marina; demersal; catàdrom i de clima tropical (10°S-43°S, 141°E-161°E). Pot assolir els 41 anys.

## Referències

* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 4 5 «Anguilla reinhardtii» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).
* ↑ Chisnall, B.L., 2000. The Australian longfinned eel, Anguilla reinhardtii, in New Zealand. Conservation Advisory Science. Department of Conservation, Wellington, Notes Núm. 302, 14 p.
* ↑ Allen, G.R., 1989. Freshwater fishes of Australia. T.F.H. Publications, Inc., Neptune City, Nova Jersey.
* ↑ Allen, G.R., S.H. Midgley i M. Allen, 2002. Field guide to the freshwater fishes of Australia. Western Australian Museum, Perth, Austràlia Occidental. 394 p.
* ↑ Beumer, J.P., 1979. Feeding and movement of Anguilla australis and Anguilla reinhardtii in Macleods Morass, Victoria, Australia. J. Fish Biol. 14:573-592
* ↑ Riede, K., 2004. Global register of migratory species - from global to regional scales. Final Report of the R&D-Projekt 808 05 081. Federal Agency for Nature Conservation, Bonn, Alemanya. 329 p.
* ↑ Kailola, P.J., M.J. Williams, P.C. Stewart, R.E. Reichelt, A. McNee i C. Grieve, 1993. Australian fisheries resources. Bureau of Resource Sciences, Canberra, Austràlia. 422 p.

## Bibliografia

* Arthington, A.H. i F. McKenzie, 1997. Review of impacts of displaced/introduced fauna associated with inland waters. Australia: State of the Environment Technical Paper Series (Inland waters), Department of the Environment, Canberra (Austràlia). 69 p.
* Beumer, J., 1987. Eels: biology and control. Queensland Department of Primary Industries. Leaflet Series QL87018. 4 p.
* Welcomme, R.L., 1988. International introductions of inland aquatic species. FAO Fish. Tech. Pap. 294. 318 p.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Biblioteca Nacional de Veneçuela

La Biblioteca Nacional de Veneçuela (BNV) és una institució pública, que està ubicada a Caracas, fundada el 13 de juliol de 1833 pel primer president del país José Antonio Páez.
És un edifici de 80 mil metres quadrats i compta amb gairebé tres milions de llibres. La col·lecció inclou també el mateix nombre d'exemplars hemerogràfics, documentals i audiovisuals ben conservats. La Biblioteca compta amb cinc incunables, dels quals, l'exemplar més antic està datat el 1471.

## Referències

* ↑ Biblioteca Nacional de Maestros. «Historia y bibliotecas: Biblioteca Nacional de Venezuela». Noticias BNM, 21-05-2015. [Consulta: 1r juny 2020].
* ↑ «Al ritmo de la música clásica, la Biblioteca Nacional celebró su 190° aniversario» (en castellà), 13-07-2023. [Consulta: 30 setembre 2023].
* ↑ «Incunables en la Biblioteca Nacional de Venezuela - Portal Nacional Venezuela» (en castellà). [Consulta: 30 setembre 2023].