OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Mare de Déu del Pilar (Girona)

La Mare de Déu del Pilar és una església de Girona.

## Història

Fou construïda el 1506 amb el nom de la Mare de Déu del Consol. Inaugurada el 1511, d'estil renaixentista i tenia columnes circulars amb capitells jònics. El 1584 s'hi instal·laren els Agustins i el 1608 marxaren a Girona.
Amb la Guerra del Francès, restà tancada al culte pel lamentable estat en què va quedar. Les ruïnes foren comprades per Guillem de Pallejà i Ferrer-Vidal, marquès de Monsolís, i el 1926 foren desmuntades pedra per pedra i transportades a la seva finca de Sant Hilari Sacalm (vegeu Castell de la Saleta de Mas).
El 1927, el solar fou venut a Josep Tapiola, que hi aixecà un magatzem. Actualment, la capella de Sant Jaume està complint les funcions a la Mare de Déu del Pilar.

## Descripció

Hi ha les restes del convent-capella de la Mare de Déu del Pilar (patrona del barri), del que es conserven quatre parets, una galeria de finestres d'arcs carpanells, en molt mal estat, i una finestra de pedra treballada, de llinda plana i amb motiu floral.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Mare de Déu del Pilar». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Generalitat de Catalunya. Departament de Cultura. Direcció General del Patrimoni Cultural.
# Iteàcies

Iteaceae és una família de plantes amb flors. La componen arbres i arbusts i són plantes natives del l'est dels Estats Units, sud d'Àfrica, sud d'Àsia i sud-est d'Àsia. Anteriorment s'havia posat els seus membres dins la família Grossulariaceae. L'APG III system de 2009 inclou l'anterior família Pterostemonaceae dins Iteaceae. Es coneixen flors fòssils d'aquesta família del període Turonià del Cretaci.

## Referències

* 1 2 Angiosperm Phylogeny Group «An update of the Angiosperm Phylogeny Group classification for the orders and families of flowering plants: APG III» (PDF). Botanical Journal of the Linnean Society, vol. 161, 2, 2009, pàg. 105–121. DOI: 10.1111/j.1095-8339.2009.00996.x [Consulta: 6 juliol 2013].
* ↑ Hermsen, E.J., Gandolfo, M.A., Nixon, K.C. & Crepet, W.L. 2003 "Divisestylus gen. nov. (aff. Iteaceae), a fossil saxifrage from the Late Cretaceous of New Jersey, USA" American Journal of Botany 90:1373-1388
* Iteaceae in Stevens, P. F. (2001 onwards).
# Verulàmium

Verulàmium o Verolàmium (en grec antic Οὐρολάνιον) era la ciutat principal i la capital del poble dels catieuclans a Britànnia a la via entre Londínium a Lindum i a Eboràcum (York), segons diu l'Itinerari d'Antoní.
Probablement va ser la residència de Cassivelaune, i va ser ocupada per Juli Cèsar. Més tard va ser un important municipi romà, segons diu Tàcit. Avui dia es diu Old Verulam (abreviació de Verulamium), i està prop de Saint Albans, al Hertfordshire. La seva abadia està feta amb les pedres de l'antiga ciutat.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Verolamium». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 15 febrer 2021].
# Hegemó de Tassos

Hegemó (grec antic: Ἡγήμων, llatí: Hegemon) era un poeta còmic de Tasos de la vella comèdia atenesa.
De fet, va ser cèlebre per les seves paròdies, de les quals, segons Aristòtil, era l'inventor. Rebé el malnom de Φακῆ 'llentilla', per la seva afició a aquest menjar. Va viure en temps de la guerra del Peloponès (final del segle v aC i començament del segle iv aC), i era contemporani de Cratí d'Atenes quan aquest ja era vell, i d'Alcibíades.
La seva paròdia més coneguda és la Gigantomachia que s'estava representant a Atenes quan va arribar la notícia del desastre de Siracusa i els espectadors no van manifestar els seus sentiments fins al final de la representació. D'Hegemó es té notícia també la comèdia Φιλινη, de què Ateneu de Nàucratis en conserva un fragment.

## Referències

* ↑ Hegemon of Tassos a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. III Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 366
# Casa Figuerola

«Casa Figuerola» té aquests significats:
* Can Figuerola, masia de Sant Genís dels Agudells
* Casa Figuerola (l'Arboç)
* Casa Figuerola (Reus)
* Casa Figuerola (Calaf)
# Can Pòlit

Can Pòlit és una casa de Tavertet (Osona) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Casa de carrer aïllada per la part de llevant, on es tanca amb un mur, i unida a Can Xic per la part de ponent. A tramuntana té diverses obertures, davant s'hi forma un espai enjardinat i dona al carrer de baix a través d'un petit portalet, amb la llinda de pedra decorada, i un altre amb llinda de fusta, que dona accés al garatge. La façana de migdia presenta un portal rectangular, molt assalinat, una finestra datada (1685), i una llosa llisa damunt del portal. Hi ha una escala exterior, adossada al mur, que dona accés al primer pis on hi ha dues finestres amb torratxes renovellades, i dona accés a un porxo a nivell del primer pis amb les jàsseres de fusta.

## Història

Aquesta casa, com moltes de Tavertet, és fruit de l'època d'expansió demogràfica i de l'afany constructiu que dominà la pagesia catalana durant els segles XVII i XVIII, fet que en el cas de Tavertet queda palès amb l'ampliació de l'església romànica durant aquesta època.

## Referències

* 1 2 «Can Pòlit». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 11 octubre 2017].
# Transistor d'unió difusa

Un transistor d'unió difusa és un transistor format mitjançant la difusió de dopants en un substrat semiconductor. El procés de difusió es va desenvolupar més tard que els processos d'unió d'aliatge i unió creixent per fer transistors d'unió bipolar (BJT).
Transistor de base difusa:
Els primers transistors d'unió difosa eren transistors de base difusa. Aquests transistors encara tenien emissors d'aliatge i, de vegades, col·lectors d'aliatge com els anteriors transistors d'unió d'aliatge. Només la base es va difondre al substrat. De vegades, el substrat formava el col·lector, però en transistors com els transistors difusos de microaliatge de Philco, el substrat era la major part de la base.
Doble difusió:
Als Bell Labs, Calvin Souther Fuller va produir una comprensió física bàsica d'un mitjà per formar directament l'emissor, la base i el col·lector per doble difusió. El mètode es va resumir en una història de la ciència a Bell:
"Fuller havia demostrat que els acceptors de baix pes atòmic es difonen més ràpidament que els donants, cosa que va fer possible estructures n-p-n mitjançant la difusió simultània de donants i acceptors de concentracions superficials adequadament diferents. La primera capa n (l'emissor) es va formar a causa de la major concentració superficial del donant (per exemple, l'antimoni). La base es va formar més enllà d'ella a causa de la difusió més ràpida de l'acceptor (per exemple, l'alumini). El límit interior (col·lector) de la base va aparèixer on l'alumini difós ja no compensava massa el dopatge de fons de tipus n del silici original. Les capes base dels transistors resultants tenien un gruix de 4 μm. Els transistors resultants tenien una freqüència de tall de 120 MHz".
Transistor mesa:
Texas Instruments va fabricar els primers transistors de silici d'unió cultivada el 1954. El transistor mesa de silici difús va ser desenvolupat als Bell Labs el 1955 i comercialitzat per Fairchild Semiconductor el 1958.
Transistor planar:
El transistor planar va ser desenvolupat pel Dr. Jean Hoerni a Fairchild Semiconductor l'any 1959. El procés planar utilitzat per fer aquests transistors va fer possibles circuits integrats monolítics produïts en massa.

## Referències

* ↑ «1954: Diffusion Process Developed for Transistors | The Silicon Engine | Computer History Museum» (en anglès). https://www.computerhistory.org.+[Consulta: 6 novembre 2022].
* ↑ «Double Diffused MOS structure,Vertical DMOS Transistor Working» (en anglès). https://www.circuitstoday.com,+29-07-2010.+[Consulta: 6 novembre 2022].
* ↑ S. Millman editor (1983) A History of Engineering and Science in the Bell System, volume 4: Physical Sciences, Bell Labs ISBN 0-932764-03-7 p. 426
* ↑ Lécuyer, Christophe. Makers of the Microchip: A Documentary History of Fairchild Semiconductor. MIT Press, 2010. ISBN 9780262014243. , p. 11.
* ↑ Lécuyer & Brock 2010
* ↑ Fairchild 2N1613, Transistor Museum, Historic Transistor Photo Gallery.
# Highland (Utah)

Highland és una població dels Estats Units a l'estat de Utah. Segons el cens del 2000 tenia 8.172 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Highland tenia 8.172 habitants, 1.804 habitatges, i 1.733 famílies. La densitat de població era de 453,3 habitants per km².
Dels 1.804 habitatges en un 66,5% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 90,6% hi vivien parelles casades, en un 4% dones solteres, i en un 3,9% no eren unitats familiars. En el 3,3% dels habitatges hi vivien persones soles l'1,7% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 4,53 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 4,64.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 45,1% tenia menys de 18 anys, un 9,8% entre 18 i 24, un 23,5% entre 25 i 44, un 17,3% de 45 a 60 i un 4,3% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 21 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 99,2 homes.
La renda mediana per habitatge era de 80.053 $ i la renda mediana per família de 81.086 $. Els homes tenien una renda mediana de 57.318 $ mentre que les dones 24.440 $. La renda per capita de la població era de 19.614 $. Entorn de l'1,8% de les famílies i el 2,8% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Highland». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 13 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Highland». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
Plantilla:Comtat de Utah
# Manuel León Moncasí y Castel

Manuel León Moncasí y Castel (Albelda, Llitera, 11 d'abril de 1827 - 18 d'abril de 1882) fou un advocat i polític aragonès, diputat a les Corts Espanyoles i governador civil de Barcelona durant el sexenni revolucionari.

## Biografia

Pertanyia a una família de terratinents liberals de la Llitera. Llicenciat en dret. El 1857 es va casar amb Felicia de Alvear y Fernández de Lara, comtessa de San Félix i vescomtessa de Casa González. Actiu en política, el 1854 fou elegit diputat per Osca pel Partit Progressista. No tornà a participar en política fins a la revolució de 1868. L'octubre de 1868 fou nomenat governador civil de Barcelona i malgrat les reticències entre les autoritats locals per la forma en què fou nomenat, va mantenir una actitud conciliadora amb l'ajuntament de Barcelona i els manifestants republicans. Deixà el càrrec quan fou elegit diputat per Osca a les eleccions generals espanyoles de 1869, encara que finalment ocuparia l'escó d'Albacete. Fou elegit diputat per Benavarri a les eleccions generals espanyoles de 1871, abril de 1872 i agost de 1872. En 1872 va ser promogut per la Sala de Govern del Consell Suprem, i nomenat Ministre Togat del Consell Suprem de la Guerra.
Durant la restauració borbònica fou subsecretari de Gràcia i Justícia i accionista de la Institución Libre de Enseñanzaen 1876. Fou escollit senador per la província d'Osca en les legislatures 1879-1880 i 1880-1881. Tornà a ser elegit diputat pel districte de Benavarri a les eleccions generals espanyoles de 1881, però va morir l'abril de 1882.

## Referències

* ↑ Manuel Leon de Moncasí y Castel a geneall.net
* ↑ «Llista de governadors civils de Barcelona». Arxivat de l'original el 2015-01-08. [Consulta: 6 setembre 2015].
* ↑ Museu d'Història de Catalunya. L'Estat-nació i el conflicte regional: Joan Mañé i Flaquer, un cas paradigmàtic, 1823-1901. Publicacions de l'Abadia de Montserrat, 2004, p.197-199.
* ↑ Fitxa del Congrés dels Diputats
* ↑ La burguesía en época moderna: personajes relevantes y palacetes señoriales Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. per Carlos Corbera Tobeña
* ↑ Estatuts de la Institució
* ↑ Fitxa del Senat
Càrrecs públics :
| Precedit per: Gaspar Núñez de Arce | Governador Civil de Barcelona 1868-1869 | Succeït per: Pedro María Angulo |
# Verulà Sever

Verulà Sever (en llatí Verulanus Severus) va ser un militar romà del segle i.
Va ser llegat de Corbuló quan aquest va servir a Orient i Armènia l'any 60, segons Tàcit. Probablement va deixar un fill anomenat Luci Verulà Sever, (Lucius Verulanus Severus), que va ser cònsol sufecte sota Trajà l'any 108.

## Referències

* ↑ [https://quod.lib.umich.edu/m/moa/acl3129.0003.001/817?rgn=full+text;view=image;q1=Seve+rus%2C+Verula+nusSmith,+William+(editor).+Dictionary+of+Greek+and+Roman+biography+and+mythology.+Vol.+III.++Boston:+Little,+Brown+&+Comp.,+1867,+p. 809. ]
# Stefano Malinverni

Stefano Malinverni (Cinisello Balsamo, 14 de maig de 1959 - Milà, 19 de juny de 2024) fou un atleta italià, especialista en els 400 metres, que va competir durant les dècades de 1970 i 1980.
El 1980 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Moscou, on va disputar dues proves del programa d'atletisme. En els 4×400 metres, formant equip amb Mauro Zuliani, Roberto Tozzi i Pietro Mennea, va guanyar la medalla de bronze, mentre en els 400 metres quedà eliminat en sèries.
En el seu palmarès també destaquen dues medalles en els 400 metres al Campionat d'Europa d'atletisme en pista coberta, de plata el 1979 i de bronze el 1981. El 1979 guanyà una medalla de bronze a les Universíades i als Jocs del Mediterrani, ambdues en els 4x400 metres. El 1981 guanyà la medalla d'or a la Copa d'Europa d'atletisme.
A nivell nacional es proclamà campió dels 400 metres el 1979, 1980 i 1981 i dels 400 metres en pista coberta el 1979 i 1980.

## Millors marques

* 200 metres. 21.77" (1977)
* 400 metres. 46.09" (1981)

## Referències

* ↑ RedazioneQA. «È morto Stefano Malinverni, bronzo olimpico dell'80 e star giovanile dei 400» (en italià), 19-06-2024. [Consulta: 6 juliol 2024].
* 1 2 3 «Olympedia – Stefano Malinverni». [Consulta: 26 juny 2024].
* 1 2 «Stefano MALINVERNI | Profile | World Athletics». [Consulta: 6 juliol 2024].
* ↑ «"CAMPIONATI "ASSOLUTI" ITALIANI SUL PODIO TRICOLORE – 1906 2012». sportolimpico.it. Arxivat de l'original el 24 December 2012. [Consulta: 29 December 2012].
* ↑ «ITALIAN INDOOR CHAMPIONSHIPS». gbrathletics.com. [Consulta: 29 December 2012].
# Can Quadres de la Timba

Can Quadres de la Timba és una obra de Sant Pere de Ribes (Garraf) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Masia situada a xaloc del nucli de Ribes, entre les carreteres B-211 i C-15 B. És un edifici que es compon de dos volums adossats de forma paral·lela, dels quals el de gregal és de major alçada. Consta de planta baixa i pis i té la coberta a dues vessants amb el carener paral·lel a la façana. El volum de gregal té dos portals d'arc escarser arrebossat, un d'ells amb brancals de pedra, i dos finestrals d'arc pla arrebossat al pis. El volum de garbí té accés per un portal d'arc escarser arrebossat, amb una finestra d'arc pla arrebossat per costat i tres més de les mateixes característiques al pis. A cada costat dels volums hi ha adossades escales exteriors que permeten accedir als pisos superiors. A la façana de garbí s'hi ha afegit un porxo amb pòrtics d'arc de mig punt, amb la part superior habilitada com a terrassa. La façana posterior s'ha reformat amb un cos modern de dos nivells d'alçat i coberta plana. El ràfec de la façana principal està acabat amb una imbricació de rajols i teules ceràmiques. L'acabat exterior és arrebossat i pintat de color blanc. Entorn la masia hi ha diverses dependències annexes, algunes de les quals alberguen els cups, que juntament amb el baluard tanquen la casa.També es coneix com a Can Quadres de la Riera. La masia s'ha dividit en diverses vivendes.

## Història

Can Quadres és una casa d'origen medieval, de la qual se'n conserven arcades gòtiques. La masia va ser ampliada durant el segle xviii fins a adquirir l'aspecte actual. Segons consta en el llibre d'Apeo de l'any 1847, la masia pertanyia a Christobal Cuadras i Milà, també propietari del Maset d'en Quadres. Durant la Guerra Civil s'hi van refugiar diverses famílies de Madrid.

## Referències

* 1 2 «Can Quadres de la Timba». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 26 febrer 2019].
* 1 2 Can Quadres de la Timba, Mapa de patrimoni cultural de la Diputació de Barcelona
# Baltrum

Baltrum («das Dornröschen der Nordsee», la bella dorment del Mar del Nord) és un municipi i una de les Illes Frisones (entre Norderney a l'oest i Langeoog a l'est) que forma part del districte d'Aurich, a l'estat alemany de Baixa Saxònia. Baltrum és una illa relativament tranquil·la, molt benvolguda per famílies amb nens petits. A la costa septentrional té una platja blanca amb sorra fina.
L'illa de Baltrum no té trànsit motoritzat. Els únics automòbils de l'illa són els bombers i l'ambulància locals. Els transports a l'illa (com el transport d'aliments des del port als supermercats) es realitzen amb carros de cavalls. A Baltrum s'arriba amb un ferri des del port de Neßmersiel en un viatge d'aproximadament 35 minuts. L'horari del ferri depèn de la marea.

## Referències

* ↑ «Baltrum». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.

## Bibliografia

* Pott, Richard. Farbatlas Nordseeküste und Nordseeinseln : ausgewählte Beispiele aus der südlichen Nordsee in geobotanischer Sicht. Stuttgart: Ulmer, 1995. ISBN 3-8001-3350-4.

## Enllaços externs

* Web Oficial de l'Illa - Turisme i municipi
* Club de la comarca de Baltrum
* Gezeitenkalender
# Highland (Illinois)

Highland és una població dels Estats Units a l'estat d'Illinois. Segons el cens del 2009 tenia 10.000 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Highland tenia 8.438 habitants, 3.442 habitatges, i 2.230 famílies. La densitat de població era de 602,2 habitants/km².
Dels 3.442 habitatges en un 32,8% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 53,3% hi vivien parelles casades, en un 8,8% dones solteres, i en un 35,2% no eren unitats familiars. En el 30,9% dels habitatges hi vivien persones soles el 16,4% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,4 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,04.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 25,5% tenia menys de 18 anys, un 8,1% entre 18 i 24, un 27,9% entre 25 i 44, un 20,5% de 45 a 60 i un 18,1% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 38 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 82,5 homes.
La renda mediana per habitatge era de 39.524 $ i la renda mediana per família de 52.240 $. Els homes tenien una renda mediana de 36.536 $ mentre que les dones 25.620 $. La renda per capita de la població era de 21.101 $. Aproximadament el 3,6% de les famílies i el 6,8% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Highland». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 4 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Highland». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Maclovia

Maclovia (coneguda en alguns països com Belleza Maldita) és una pel·lícula mexicana de drama romàntic estrenada en 1948, dirigida per Emilio Fernández Romo i protagonitzada per María Félix i Pedro Armendáriz.

## Sinopsi

A la bella illa de Janitzio, en el llac de Pátzcuaro, en Michoacán, Mèxic, viu Maclovia (María Félix), la filla del cap d'una comunitat d'indis tarascos de la regió. Maclovia estima José María (Pedro Armendáriz), però el seu pare s'oposa al seu romanç. El jove José María, farà tot per guanyar el favor del pare de la jove. Però el problema comença amb l'arribada a la regió d'un batalló de soldats, perquè el sergent (Carlos López Moctezuma), s'ha encapritxat amb Maclovia.

## Repartiment

* María Félix: Maclovia
* Pedro Armendáriz: Jose Maria
* Carlos López Moctezuma: sergent Genovevo de la Garza
* Columba Domínguez: Sara
* Arturo Soto Rangel: Don Justo el mestre
* Roberto Cañedo:

## Comentaris

* La cinta va ser aclamada a la 9a Mostra Internacional de Cinema de Venècia. El rostre de María Félix caracteritzada com Maclovia, penjava dels ponts de la Plaça de Sant Marc.
* A la IV edició dels Premis Ariel atorgats en 1949 a la coactuació femenina (Columba Domínguez) i al paper de quadre masculí (Arturo Soto Rangel).
* En 1949 El Comitè Nacional de Tècnics Cinematogràfics de Bèlgica atorga el premi d'honor als tècnics mexicans per aquest film.
* En 1949 se li atorga el premi a la millor fotografia al Festival Internacional de Cinema de Karlovy Vary.

## Referències

* ↑ Reivindicación de la cultura purépecha en el filme indigenista Maclovia, de Emilio Fernández (1948) per Víctor Manuel López Ortega, Universidad Michoacana de San Nicolás de Hidalgo. A: Panambí n. 7 Valparaíso dic. 2018
* ↑ «The 1940′s». Arxivat de l'original el 15 d’agost 2011. [Consulta: 8 octubre 2013].

## Bibliografia

* Taibo I., Paco Ignacio. Emilio Fernández <1904-1986>. Universidad de Guadalajara, 1987. ISBN 968-895-016-5.

## Enllaços externs

* Fitxa tècnica a la pàgina del cinema mexicà del ITESM
* Maclovia, pel·lícula sencera a Facebook
# Tirà terrestre petit

El tirà terrestre petit (Muscisaxicola fluviatilis) és un ocell de la família dels tirànids (Tyrannidae).

## Hàbitat i distribució

Habita riberes, bancs de sorra i roques de l'est dels Andes a l'est del Perú, nord i est de Bolívia i oest amazònic del Brasil.

## Referències

* ↑ «Tirà terrestre petit». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/01/2023(català)
# Verva ActiveJet

L'equip Verva ActiveJet (codi UCI: VAT) va ser un equip ciclista professional polonès amb categoria continental professional. Es va crear el 2014 com equip continental. el 2016 va pujar de categoria.
No s'ha de confondre amb l'antic Mróz-Active Jet.

## Principals resultats

* Copa dels Càrpats: Paweł Franczak (2014)
* Puchar Ministra Obrony Narodowej: Konrad Dąbkowski (2014)
* Volta a l'Alentejo: Paweł Bernas (2015)
* Szlakiem Grodów Piastowskich: Paweł Bernas (2015)
* Visegrad 4 Bicycle Race-GP Czech Republic: Paweł Bernas (2015)
* Memorial Henryk Łasak: Paweł Franczak (2016)

### A les grans voltes

* Giro d'Itàlia
** 0 participacions
* Tour de França
** 0 participacions
* Volta a Espanya
** 0 participacions

## Composició de l'equip

2016 :

## Classificacions UCI

L'equip participa en els Circuits continentals de ciclisme. La taula presenta les classificacions de l'equip al circuit, així com el millor ciclista individual.
UCI Europa Tour
| Temporada | Classificació per equips | Millor ciclista en la classificació individual |
| 2014 | 46è | Paweł Franczak (108è) |
| 2015 | 31è | Paweł Bernas (46è) |
| 2016 | 25è | Paweł Franczak (143è) |

## Referències

* ↑ Classificacions UCI Arxivat 2011-08-19 a Wayback Machine. (Web oficial de l'UCI).

## Enllaços externs

* Pàgina oficial Arxivat 2016-01-25 a Wayback Machine.
* Plantilles i resultats a firstcycling.com
* Plantilles i resultats a cyclebase.nl