OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Resolució 1776 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

La Resolució 1776 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides fou adoptada el 19 de setembre de 2007. Després de reafirmar totes les resolucions sobre la situació a l'Afganistan, particularment les resolucions 1386 (2001), 1413 (2002), 1444 (2002), 1510 (2003) i 1563 (2004), 1623 (2005), 1659 (2005) i 1707 (2006) i les resolucions 1368 (2001) i 1373 (2001) sobre el terrorisme, el Consell va ampliar l'autorització de la Força Internacional d'Assistència i de Seguretat (ISAF) un any fins al 13 d'octubre de 2008.

## Detalls

Sota el Capítol VII de la Carta de les Nacions Unides el Consell, condemnant enèrgicament la violència que continuava desestabilitzant l'Afganistan, decideix estendre l'autorització de la ISAF un any més i demana als Estats membres que aportessin personal, equips i finançament per enfortir la Força i fer-la més eficaç. També va subratllar la importància de millorar els serveis de seguretat afganesos per proporcionar solucions a llarg termini a la violència al país, i va encoratjar a la ISAF i altres socis a mantenir els seus esforços per entrenar i capacitar a la Policia Nacional i altres forces afganeses.
La resolució fou aprovada per 14 vots a favor i cap en contra, i l'abstenció de la Federació de Rússia, el representant de la qual va dir que, tot i que el seu país havia recolzat tradicionalment a la ISAF i la continuació del seu mandat, ja que la Força continua sent important en la lluita contra l'amenaça terrorista plantejada pels talibans i Al-Qaeda, s'havia abstingut en la votació perquè encara no s'havia d'aclarir el nou tema de la intercepció marítima.
En declaracions després de la votació, els representants d'Itàlia i la Xina van dir que havien votat a favor de la resolució perquè donava el millor suport a l'estabilitat de l'Afganistan. Tanmateix, el representant de la Xina va expressar l'esperança que les futures decisions sobre el tema es fessin per consens.

## Referències

* ↑ «Security Council extends authorization of international security assistance force in afghanistan as Russian Federation abstains from vote». United Nations, 19-09-2007.

## Vegeu també

* Llista de resolucions del Consell de Seguretat de les Nacions Unides 1701 a la 1800 (2007 - 2008)
* Guerra de l'Afganistan

## Enllaços externs

* PDF Text de la Resolució a UN.org
# Ca Missola

Ca Missola és una obra de Capellades (Anoia) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Es tracta d'una casa formada per dos cossos de diferents altures. Destaca el cos corresponent al número 10, per la façana de pedra amb només tres petites obertures, una a cada planta, amb llinda i brancals de pedra. Interiorment, el número 10, compta amb un soterrani que està cobert amb voltes de pedra. El segon cos, el número 8, denota haver sofert més reformes. Aquesta part conserva l'antic pati rectangular i els arcs de pedra de les galeries que hi donaven, el qual va ser cobert i adaptat com a menjador del restaurant.

## Història

Aquesta edificació ha estat durant pràcticament quatre dècades vinculada a Amadeu Freixas i Vivó (1922-2004), pintor nascut a Capellades.

## Referències

* 1 2 «Ca Missola». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 1r novembre 2018].
# Julio César Pinheiro

Julio César Pinheiro (Itapeva, Estat de São Paulo, Brasil, 22 d'agost de 1976) és un exfutbolista mexicà d'origen brasiler. Ocupava la posició de migcampista.
Va començar a militar al Guaraní brasiler. Posteriorment va jugar al Sao Caetano, Palmeiras, CD Logroñés i Atlético Celaya. Va viure la seua millor etapa entre el 2000 i el 2003, militant a Cruz Azul, amb qui va arribar a la final de la Libertadores.
L'estiu del 2003 fitxa pel CA Osasuna, amb qui tot just apareix en sis ocasions. Marxa a l'Atlas, de la lliga mexicana. El 2005 retorna al Brasil, al modest Ponte Preta. Després d'uns mesos de lesió, torna a Mèxic per jugar amb el Monterrey i l'UNAM, abans d'incorporar-s'hi al Kyoto Purple Sanga, de la lliga japonesa.

## Referències

* ↑ lance. «Brasileiro jogando final da Libertadores por clube mexicano? Deu azar e gerou vilão em 2001» (en portuguès brasiler). [Consulta: 21 gener 2024].
* ↑ «Julio César Pinheiro revela que 'Billy' Álvarez no lo corrió del Cruz Azul en 2003 | TUDN Liga MX | TUDN» (en castellà). [Consulta: 21 gener 2024].

## Enllaços externs

* Fitxa del jugador
# Dascyllus aruanus

Dascyllus aruanus és una espècie de peix de la família dels pomacèntrids i de l'ordre dels perciformes que es troba des del Mar Roig i l'Àfrica oriental fins a les Illes de la Línia, les Tuamotu, el sud del Japó i Austràlia (fins a Sydney).
Els mascles poden assolir els 10 cm de longitud total.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)
# Resolució 1778 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

La Resolució 1778 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides fou adoptada per unanimitat el 25 de setembre de 2007. Observant la situació al Sudan. al Txad i a la República Centreafricana, el consell aprova la Missió de les Nacions Unides a la República Centreafricana i al Txad (MINURCAT).

## Detalls

Profundament preocupat per l'amenaça humanitària que plantegen els grups armats a les fronteres de la conflictiva regió del Darfur al Sudan, el Consell ha decidit establir el que anomenava "presència multidimensional", en concert amb les forces europees, a l'est de Txad i al nord-est de la República Centreafricana.
Aquesta presència consistirà en la nova Missió de les Nacions Unides a la República Centreafricana i el Txad i tropes desplegades per la Unió Europea amb una autorització sòlida per protegir-la i donar-li suport. Tots dos grups estaven obligats a operar durant un període inicial d'un any. L'operació de la Unió Europea, ordenada en virtut del Capítol VII de la Carta de les Nacions Unides, estava autoritzada a adoptar "totes les mesures necessàries" per ajudar a protegir els civils en perill, facilitar el lliurament de l'ajuda humanitària i ajudar a proporcionar protecció i llibertat de moviment al personal de les Nacions Unides.
La MINURCAT, amb un desplegament inicial de 300 policies i 50 oficials d'enllaç militar, ajudarà elements de la policia txadiana i es mantindrà en contacte amb altres actors de la regió per ajudar els refugiats i contrarestar les amenaces a les activitats humanitàries, d'acord amb la resolució.
El text també estableix que la MINURCAT ajudarà a controlar la situació dels drets humans a la regió i treballar amb els governs i la societat civil del Txad i la República Centreafricana per promoure els estàndards de drets humans i posar fi al reclutament i l'ús de nens soldats. També ajudaria a tots dos països a promoure l'estat de dret, en coordinació amb altres entitats de les Nacions Unides.

## Referències

* ↑ «SECURITY COUNCIL AUTHORIZES ESTABLISHMENT OF ‘MULTIDIMENSIONAL PRESENCE’ IN CHAD, CENTRAL AFRICAN REPUBLIC, UNANIMOUSLY ADOPTING RESOLUTION 1778 (2007)». United Nations, 25-09-2007.
* ↑ Joachim Koops, Norrie MacQueen, Thierry Tardy, Paul D. Williams The Oxford Handbook of United Nations Peacekeeping Operations, p. 1793

## Vegeu també

* Llista de resolucions del Consell de Seguretat de les Nacions Unides 1701 a la 1800 (2007 - 2008)

## Enllaços externs

* PDF Text de la Resolució a UN.org
# Ca Panedès

Ca Panedès és una obra neoclàssica de Valls (Alt Camp) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Edifici que és cantoner amb el carrer de Sant Francesc i consta de baixos i quatre plantes. Les obertures de la planta baixa al carrer del Carme tenen arcs rebaixats. En aquest carrer hi ha tres portes balconeres per planta i tan sols a carrer Sant Francesc. A la segona planta el balcoó és corregut i disposa de deu mènsules, que es troben a cada costat dels muntants de les portes. Aquestes mènsules és repeteixen a la tercera planta, ja que al quart pis són més quadradas.
En la cornisa que remata la façana, que, en conjunt és equilibrada, simètrica i d'estil eclèctic, també hi ha mènsules. també l'amplada, simètrica i d'estil eclèctic, també hi ha mènsules. També l'amplada, la longitud, de les baranes tenen menys llargària; en aquestos als laterals hi ha unes suedocolumnes adossades a la façana, amb una sèrie de capitells per cada una de les unitats esmentades.

## Referències

* 1 2 «Ca Panedès». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 13 novembre 2017].
# Pere Muntanyola i Carner

Pere Muntanyola i Carner (Barcelona, 10 de febrer de 1872– novembre de 1948) fou un periodista, empresari i polític català.

## Biografia

Fill de Antoni Muntanyola i Portabella natural de Barcelona i de Carme Carner i Cassart natural de Sant Feliu de Codines. De ben jove col·laborava a les revistes La Renaixensa i Lo Catalanista, el 1886 fou membre del Centre Escolar Catalanista, el 1892 de l'Associació de Propaganda Catalanista i el 1894 va escriure amb Enric Prat de la Riba el Compendi de la doctrina catalanista. Va impulsar l'empresa Edicions Catalanes SA, va finançar La Veu de Catalunya i fou membre de l'Ateneu Barcelonès.
Políticament el 1895 va militar al Centre Català, però el 1911 fou escollit regidor de l'ajuntament de Barcelona pel districte 2 per la Lliga Regionalista, de la que el 1915 formarà part de la seva junta directiva. Després de la guerra civil espanyola va assessorar empreses del sector metal·lúrgic i va ser president de l'Associació de la Premsa.

## Referències

* ↑ «Naixements. 1872. Registres. Llibre 1 (Núms. 1 Al 1600). Registre 790.». Arxiu Municipal Contemporani de Barcelona, 10-02-1872. [Consulta: 1r maig 2020].
* 1 2 «Necrología - Don Pedro Muntañola Carné». La Vanguardia, 26-11-1948, pàg. 8.
* ↑ Julià Cèlia Canyelles. Els governs de la ciutat de Barcelona (1875-1930). Ajuntament de Barcelona, 2013, p.213. ISBN 978-84-9850-461-3.
# Kokšov-Bakša

Kokšov-Bakša és un poble i municipi d'Eslovàquia. Es troba a la regió de Košice, a l'est del país.

## Història

La primera referència escrita de la vila data del 1302.
# Sudachi

Sudachi (Citrus sudachi; en japonès: スダチ o bé: 酢橘) és un tipus de cítric de color verd. És rodó i petit, és exclusiu del Japó, on és el símbol de la Prefectura de Tokushima, en la qual la majoria de les fruites són conreades. Té un sabor i aroma semblants als de les llimones i les llimes, però posseeix més calci i àcid ascòrbic (vitamina C) que els primers. No es menja com a fruita, sinó que s'utilitza com a saboritzant d'aliments en lloc de vinagre.

## Usos
### Alimentaris

El 'sudachi' se serveix en llesques acompanyant a molts plats tradicionals japonesos que inclouen peix, soba, udon, nabemono i algunes begudes alcohòliques. Existeixen també al país gelats, vodkas, sucs i begudes no alcohòliques amb gust de sudachi.

### Medicinals

El 2006, un equip d'investigació de la Universitat de Tokushima ha publicat un informe que suggereix que la fruita podria ser eficaç en nivells de glucosa que baixen en pacients diabètics . L'equip va donar sudachis a rates durant un any i va trobar que els nivells de glucosa van caure i la salut de les rates va començar a millorar-se. Encara que aquest efecte encara no ha estat provat sobre la gent, potencialment pot ser usat per a la medicina naturista asiàtica.
# Rebecca

«Rebecca» té aquests significats:
* Rebecca (novel·la), novel·la de 1938 escrita per Daphne du Maurier.
* Rebecca (pel·lícula), pel·lícula dirigida per Alfred Hitchcock l'any 1940.
* Rebecca (grup de música), fou un grup de pop-rock japonès (1984 - 1991).
* Rebecca (minisèrie), sèrie TV anglo-alemanya de 1997 dirigida per Jim O'Brien.
* Rebecca (musical), musical de 2006 en alemany, basat en la novel·la Rebecca.
, personatge bíblic.
# Petra Krause

* Per a altres significats, vegeu «Petra Krause (desambiguació)».
Petra Krause (Berlín, 19 de febrer de 1939)) és una antiga terrorista germanoitaliana que, a la dècada de 1970, amb la seva colla, va subministrar armes a grups com la Fracció de l'Exèrcit Roig (RAF) a Alemanya i les Brigades Roges a Itàlia.
El 1975 va ser arrestada a Zúric sota sospita de contraban explosius i armes per a diversos grups terroristes arreu de mig Europa. Va ser defensada per l'advocat Bernard Rambert del Col·lectiu d'Assessorament Jurídic (Rechtsauskunft Anwaltskollektiv) i en 1977 va ser extraditada a Itàlia, on va ser posada en llibertat després d'uns dies. El 1981 va ser sentenciada en absència pel Tribunal d'Apel·lacions del Cantó de Zuric.
El procediment contra Krause a Suïssa es va produir en el context dels esdeveniments de la tardor alemanya, i també va provocar controvèrsia sobre les condicions de la seva detenció. Aquest va ser també el moment del terrorisme d'esquerra a Suïssa.
Krause era amiga de la política alemanya i l'agent de la República Democràtica Alemanya Brigitte Heinrich. A Zuric havia treballat durant un temps amb el llibreter Theo Pinkus.

## Referències

* ↑ Documents de i sobre Krause, Petra a la base de dades Dodis del Documents Diplomàtics de Suïssa
* ↑ «Der rote Beni und die Terroristen». Neue Zürcher Zeitung, Apr 4, 2015 [Consulta: 6 juny 2018].
* ↑ «Die Terroristin, die der Schweiz Folter». Neue Zürcher Zeitung, Sep 15, 2017 [Consulta: 6 juny 2018].
* ↑ «Eine Frau narrt die Schweiz». Tages Anzeiger, Sep 15, 2017 [Consulta: 6 juny 2018].
* ↑ «Urteil gegen Terroristin Petra Krause vom 9. März 1981». Steiger Legal, 17-05-2018 [Consulta: 6 juny 2017].
* ↑ «Die Terroristin, die zum Opfer wurde». [Consulta: 6 juny 2018].
* ↑ ««Schweizer RAF»: Halbstarke Männer, missglückte Bombenanschläge». [Consulta: 6 juny 2018].
* ↑ ««Deutscher Herbst» in der Schweiz». Arxivat de l'original el 23 d’octubre 2017. [Consulta: 6 juny 2017].
# Zieliński

Zieliński és el nom dels següents personatges:
* Marian Zieliński (Chełm, Polònia, 1929 - Varsòvia, 2005), aixecador polonès, guanyador de tres medalles olímpiques.
* Tadeusz Zieliński (1859, Skrzypczyńce - 1944, Schöndorf, Baviera), historiador, filòleg i traductor al rus.
* Piotr Zieliński (Baixa Silèsia, 1994), futbolista polonès.
# Pic Mitre

«Pic Mitre» té aquests significats:
* Pic Mitre (Pakistan), muntanya de 6.010 m
* Pic Mitre (Nova Zelanda), muntanya de 1.692 m
# Knut Holmann

Knut Holmann (Oslo, Noruega 1968) és un piragüista noruec, ja retirat, guanyador de 6 medalles olímpiques.

## Biografia

Va néixer el 31 de juliol de 1968 a la ciutat d'Oslo, capital de Noruega.

## Carrera esportiva

Va participar, als 20 anys, en els Jocs Olímpics d'Estiu de 1988 celebrats a Seül (Corea del Sud), on fou eliminat en la segona ronda en la prova de K-4 1000 metres. En els Jocs Olímpics d'Estiu de 1992 celebrats a Barcelona (Catalunya) aconseguí guanyar la medalla de plata en la prova K-1 1000 metres i la medalla de bronze en la prova de K-1 500 metres. En els Jocs Olímpics d'Estiu de 1996 realitzats a Atlanta (Estats Units) guanyà la medalla d'or en la prova de K-1 1000 metres i la medalla de plata en el K-1 500 metres. En els Jocs Olímpics d'Estiu de 2000 realitzats a Sydney (Austràlia) aconseguí guanyar la medalla d'or en aquestes dues proves, el K-1 500 metres i el K-1 1000 metres.
Al llarg de la seva carrera ha guanyat 13 medalles en el Campionat del Món de piragüisme, entre elles 4 medalles d'or, cinc medalles de plata i quatre medalles de bronze.
# Cédric Carrasso

Cédric Carrasso (30 de desembre de 1981) és un futbolista francès.

## Selecció de França

Va formar part de l'equip francès a la Copa del Món de 2010.

## Referències

* ↑ «Cédric Carrasso». Soccerway. Global Sports Media. [Consulta: 29 desembre 2011].
* ↑ «Cédric Carrasso» (en francès). L'Équipe [Consulta: 29 desembre 2011].
* ↑ «Raymond Domenech names uncapped players in trimmed France squad». The Guardian. Guardian Media Group, 17-05-2010 [Consulta: 28 maig 2010].
# Pierre Tucoo-Chala

Pierre Tucoo-Chala (Bordeus, 20 d'abril de 1924 - Pau, 23 de gener de 2015) va ser un historiador i professor universitari francès. Es llicencià en història i geografia a la Universitat de Bordeus, on fou nomenat professor agregat el 1948, i es doctorà a la Sorbona el 1961. Posteriorment continuà com a professor a la Facultat de Lletres de Bordeus fins que fou nomenat professor emèrit de la nova Universitat de Pau. Col·laborà amb Rogèr Lapassada en la creació de Per Nostre i ha estat president de la Societat de Ciències, Lletres i Arts de Pau i de l'Acadèmia del Bearn.
Els seus treballs s'han especialitzat en l'estudi d'Espanya i Occitània (sobretot el regnat de Gastó Febus durant l'edat mitjana, així com dels anglosaxons als Pirineus durant els segles XIX i XX.

## Obres

* Livre de comptes de la ville de Pau, Association Marc Bloch, 1970
* Gaston Fébus : un grand prince d'Occident au XIVe siècle, éd. Marrimpouey, 1974
* Livre des oraisons de Gaston Fébus, éd. Marrimpouey, 1974 (amb Gunnar Tilander)
* Le Pays de Béarn, éd. R. Ollivier, 1984
* Gaston Fébus et le Prince noir, ill. de J. Huescar, éd. Loubatières, 1985
* Les Forteresses pyrénéennes de Gaston Fébus, éd. Loubatières, 1986
* Minorités et marginaux en Espagne et dans le Midi de la France : VIIe-XVIIIe siècles, sous la direction de Pierre Tucoo-Chala, éd. du CNRS, 1986
* Béarn : Cadre naturel Histoire Art Littérature Langue Économie Traditions populaires, amb Ariane Bruneton-Governatori, Pierre Delay, Jean Salles-Loustau, Claude Dendaletche, Guy Di Méo, ed. Christine Bonneton, 1986, ISBN 2-86253-070-0
* Aquitaine, Larousse, coll. «La France et ses trésors», 1988
* Histoire de Pau (sous la direction de), Éditions Privat, Toulouse, 1989, collection Univers de la France, ISBN 2-7089-8238-9
* Quand l'Islam était aux portes des Pyrénées : de Gaston IV le Croisé à la croisade des Albigeois, J&D, 1993.
* Gaston Fébus, prince des Pyrénées (1331-1391), J&D, 1995
* Notaire de prince : registre de Bernard de Luntz, avec Jacques Staes, éd. Covédi, 1996
* Gaston Fébus, grand prince médiéval (1331-1391), J&D, 1996
* Les Pyrénées-Atlantiques en 600 questions, Archives et Culture, 1996
* L'Aragon, terre d'aventures, avec Pierre Giannerini, J&D, 1996
* Pau, ville américaine, éd. Cairn, 1997
* Catherine de Bourbon, une calviniste exemplaire, Atlantica, 1997
* Pau, ville anglaise, Librairie des Pyrénées et de Gascogne/Princi Neguer, 1999
* Gaston Fébus par Alexandre Dumas, Atlantica, 2000
* Petite histoire du Béarn : du Moyen Âge au XXe siècle, Princi Neguer, 2000

## Enllaços externs

* Biografia Arxivat 2008-10-09 a Wayback Machine. al web de l'Agència Regional per l'Escrit i el Llibre (ARPEL) d'Aquitània

## Referències

* ↑ La République des Pyrénées, 28 janvier 2015
# Renaissance

* Aquest article tracta sobre el disc de música de Lionel Richie. Vegeu-ne altres significats a «Renaixement».
Renaissance és el sisè disc d'estudi del cantant nord-americà de R&B Lionel Richie que va aparèixer el 16 d'octubre de 2000. Com a bonus track en l'edició internacional van aparèixer els títols Shout it to the World, Just Can't Say Goodbye i Angel (boogieman remix-extended). Tonight va ser produït per Rodney "Darkchild" Jerkins.

## Llista de temes

* "Angel" — 4:15
* "Cinderella" — 3:42
* "Tender Heart" — 4:28
* "Dance the Night Away" — 5:08
* "Tonight" — 4:31
* "How Long" — 3:55
* "Don't You Ever Go Away" — 4:13
* "Wasted Time" — 4:07
* "Piece of my Heart" — 4:15
* "It May be the Water" — 4:56
* "Here is my Heart" — 4:03
* "Don't Stop the Music" — 4:13

## Referències

* ↑ Larkin, Colin. The Encyclopedia of Popular Music (en anglès). Omnibus Press, 2011-05-27, p. 1979. ISBN 978-0-85712-595-8.
* ↑ Androutsopoulos, Jannis; Scholz, Arno «Spaghetti Funk: Appropriations of Hip-Hop Culture and Rap Music in Europe» (en anglès). Popular Music and Society, 26, 4, 01-12-2003, pàg. 463–479. DOI: 10.1080/0300776032000144922. ISSN: 0300-7766.
* ↑ «Renaissance | Music Review». Entertainment Weekly, 21-04-2009. Arxivat de l'original el 2009-04-21. [Consulta: 5 maig 2024].
# Zielebach

Zielebach és un municipi del cantó de Berna (Suïssa), situat al districte de Fraubrunnen i a l'actual districte administratiu d'Emmental.

## Història

Zielebach s'esmenta per primera vegada el 1320 com a Zielebach.
Durant l'edat mitjana, el poble era propietat dels comtes de Kyburg. En algun moment anterior al 1331, Johann von Aarburg va adquirir els drets sobre la terra i els drets de Zwing und Bann. Tanmateix, una dècada després, el 1341 va donar al poble i tots els drets a l'abadia de Sant Urbà. La ciutat de Berna va obtenir drets al poble, fins que el 1514 van incorporar el poble al baili bernès de Landshut. Va romandre part del bail, fins que l'Acta de mediació el 1803 va dissoldre tots els antics bails i Zielebach va passar a formar part del nou districte de Fraubrunnen.
Durant el segle xix es va obrir una fàbrica de ferro al proper poble de Gerlafingen. El 1813, el canal Emme connectava els municipis i Zielebach va començar a donar suport a la fàbrica de Gerlafingen.

## Referències

* ↑ «Liste officielle des communes de la Suisse - 01.01.2021» (en francès). Oficina Federal d'Estadística. [Consulta: 8 gener 2021].
* 1 2 3 4 Zielebach en Alemany, Francès o Italià al Diccionari històric de Suïssa.
# Khubuixkia

Khubuixkia (o Ḫubuškia, Khubushkia) fou un regne vassall d'Urartu al curs superior del Gran Zab, a la zona que els armenis anomenaran després Petit Albag i és la moderna Çölemerik (Julamerk o Hakkari). El nom derivava de la seva ciutat central on residia el rei.
Segons les inscripcions del monòlit de Kurkh, Salmanassar III (859-824 aC), rei d'Assíria, va combatre els districtes fronterers amb Urartu i el 859 aC va fer un atac a Khubuixkia, va derrotar el rei Arame d'Urartu i va assetjar Sugunia, ciutat reial d'aquest rei, la va ocupar i va devastar diverses ciutats, arriban fins a la "mar de Nairi" (el llac Van). Al seu retorn va rebre tribut de Gozan (Golzan) o Gilzan. El 856 el rei assiri va retornar; va sortir de Kar Salmanasar (a l'Eufrates a Til Barsip), va passar per Bit Zamani, cap al Tigris, arribant fins a la terra d'Enzite (Anzitene) al gran país d'Ishuwa. Va seguir pel riu Arsànies cap a Sukhme o Sukhi probablement la regió de Palu (on va conquerir la capital Uashtal) i Deiaena, a l'est de l'anterior; aquí va girar al sud cap al llac Van i va assetjar i conquerir Arzashku, ciutat reial d'Arame (de situació incerta cap al nord del llac Van), i altres poblacions; una estela es va erigir al mont Eritia (no identificat) seguint llavors fins a la costa del llac a la regió d'Aramale (Armarili). Gilzan (que devia estar a l'est del llac Van) va oferir tribut voluntàriament però Khubuixkia, cap al sud, va presentar resistència i fou un altre cop assolada; pel pas de Kirruri (Babite) es va dirigir cap a Arba'il (Arbela).
El 830 aC les inscripcions de Salmanassar III esmenten una expedició a Khabkhu. El 829 i 828 aC va atacar un altre cop els districtes fronterers pujant des del Gran Zab i el príncep de Khubuixkia, anomenat Datana, va pagar tribut; en les mateixes expedicions de 829 i 829 foren saquejades Manna i Parsua. Adadnirari III (811-783 aC) feu expedicions contra Khubuixkia el 801, 791, 785 i 784 aC (almenys algunes atribuïdes a la regent Sammuramat).
Cap al 736 aC i el 735 aC el rei assiri Teglatfalassar III va fer intents de controlar els regnes de Khubuixkia, Mutsatsir i Manna. No hi va reeixir i van restar lleials a Urartu, però sota Sargon II el país era tributari i ho va restar fins al final de l'imperi.

## Notes

* ↑ James A. Craig, The Monolith Inscription of Salmaneser II, p.207.
* ↑ Les inscripcions del rei Adad-Nirari III de l'estela de Tell al-Rimah (797 aC).

## Bibliografia

* John Boardman, The Assyrian and Babylonian empires and other states of the Near East, Cambridge Ancient History, Volum 3