OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Escalfament

L'escalfament és un exercici físic i també és una part essencial de l'activitat física. Són una sèrie d'exercicis que es realitzen abans de començar una activitat en la qual es necessiti un esforç superior al normal.
A mesura que fem activitat física d'una manera moderada i regular, el nostre cos es va adaptant a l'esforç, de manera que podem anar incrementant la pràctica esportiva. Aquesta capacitat d'adaptació i de resistència a l'esforç ens evitarà patir lesions, però tanmateix sotmetre el múscul al màxim esforç de manera sobtada sempre pot causar lesions. Si realitzem durant 10 o 15 minuts un escalfament muscular a base d'estiraments, petites curses, etc. es garanteix que el múscul s'escalfi i no pateixi cap mal.
Podem definir l'escalfament com un conjunt d'exercicis efectuats per un esportista abans d'un esforç físic, destinats a poder aconseguir un estat físic òptim.

## Tipus d'escalfament

* General: L'escalfament general és obligatori que es realitzi sempre que es desitgi practicar un esport o d'altra activitat que sotmeti l'organisme a un mínim esforç físic.
* Específic: D'altra manera, l'escalfament específic es basa a practicar alguns moviments característics d'una activitat determinada, els quals dependran de l'esport que es realitzi en cada ocasió. També hem de realitzar l'escalfament al final de fer l'activitat física.
* Preventiu: És quan una persona fa recuperació (massatges, bany de calor...) perquè s'ha lesionat algun múscul, s'ha fracturat un os, o algun cartílag, etc.
* Passiu: quan no es fan exercicis físics i al seu lloc es poden dur a terme procediments diversos, com massatge, hidroteràpia, electroestimulació (Complex), etc. Sol ser un complement de l'escalfament actiu.

## Raons per realitzar l'escalfament

* Evita les lesions durant l'activitat física.
* Activa el cor i amb això millora el bombament de la sang a tot el cos i també la capacitat d'absorció d'aire.
* Millora el rendiment de l'activitat física que es realitzarà seguidament.

## Metodologia

No sempre s'escalfa igualment. Això és perquè no sempre fem la mateixa activitat física després de l'escalfament. Quan els jugadors de bàsquet fan l'escalfament abans d'un partit, després de córrer una estona i d'estirar els músculs dels braços, han de fer llançaments a cistella i saltar per agafar alguns rebots. Si hem de jugar un partit de waterpolo, hem d'exercitar sobretot les extremitats superiors i nedar una bona estona. Però també hem d'escalfar les altres parts del cos. Hi ha dos tipus d'escalfaments: l'escalfament general (al que tothom fa més o menys els mateixos exercicis) i l'escalfament específic, que està compost per uns tipus d'exercicis determinats segons l'activitat física que es realitzi després.

## Tipus d'exercicis

Els exercicis globals, en els quals intervé la major part del cos. Un exemple d'aquest tipus d'exercici és la carrera.
Els exercicis de mobilitzacions articulars, que són per moure les articulacions. Per exemple: quan fem rotar els turmells a l'escalfament de la classe d'Educació Física. Els objectius de l'escalfament és millorar el rendiment de la classe.
# Escut de Torregrossa

L'escut de Torregrossa és un símbol oficial d'aquest municipi del Pla d'Urgell i es descriu mitjançant el llenguatge tècnic de l'heràldica amb el següent blasonament:
    «Escut caironat: de gules, una torre oberta d'argent, acostada de dos monts floronats d'or. Per timbre, una corona mural de poble.»

## Disseny

La composició de l'escut està formada sobre un fons en forma de quadrat recolzat sobre un dels seus vèrtexs, anomenat escut caironat, segons la configuració difosa a Catalunya i d'altres indrets de l'antiga Corona d'Aragó i adoptada per l'administració a les seves especificacions per al disseny oficial dels municipis dels ens locals. És de color vermell (gules), amb la representació heràldica a l'estil medieval català d'una torre, amb el cos rectangular sobre tres esglaons, merletada amb 4 merlets i una porta i dues o tres finestres, de color blanc o gris clar (argent) i amb la porta i les finestres del color del fons (oberta). A cada lateral de la torre (acostada) hi ha un dibuix heràldic d'un mont floronat, que és la unió d'un mont i una flor de lis de color groc (or).
L'escut està acompanyat a la part superior d'un timbre en forma de corona mural, que és l'adoptada pel Departament de Governació d'Administracions Locals de la Generalitat de Catalunya per timbrar genèricament els escuts dels municipis. En aquest cas, es tracta d'una corona mural de poble, que bàsicament és un llenç de muralla groc (or) amb portes i finestres de color negre (tancat de sable), amb quatre torres merletades, de les quals se'n veuen tres.

## Història

L'Ajuntament va acordar en ple iniciar l'expedient d'adopció de l'escut el dia 29 de novembre de 2007. Després dels tràmits reglamentaris, l'escut es va aprovar el 23 de desembre de 2010 i fou publicat al DOGC número 5.797 de 17 de gener de 2011.
La torre, un senyal parlant, és l'element identificador tradicional del municipi. Els dos monts floronats d'or són extrets de les armes dels Montsuar, que entre els segles xiv i xvii van ser els senyors jurisdiccionals de la localitat.

## Vegeu també

* Escuts i banderes del Pla d'Urgell

## Referències

* 1 2 «Anunci relatiu a l'aprovació de l'escut heràldic municipal de Torregrossa.» (pdf). DOGC num. 5797, 17-01-2011. [Consulta: 18 gener 2011].
* 1 2 «DOGC 4914, decret 139/2007, de 26 de juny, pel qual es regulen la denominació, els símbols i el registre d'ens locals de Catalunya. Publicat al DOGC 4.914 de 28 de juny de 2007.». Generalitat de Catalunya, 28-06-2007.

## Enllaços externs

* Els símbols dels ens locals de Catalunya Recopilació de la informació sobre els 200 primers municipis a aprovar oficialment a Catalunya la bandera i l'escut.
# Enric Jardí

* Aquest article tracta sobre el dissenyador gràfic. Si cerqueu el crític d'art, vegeu «Enric Jardí i Casany».
Enric Jardí i Soler (Barcelona, 1964) és un dissenyador gràfic català. Fill d'Enric Jardí i Casany. El seu treball se centra principalment en la tipografia i el disseny de revistes, imatge corporativa, i cobertes de llibres.
Va estudiar disseny gràfic a l'escola Elisava, i el 1991 va formar el grup tipogràfic Type-Ø-Tones juntament amb altres dissenyadors, desenvolupant fonts distribuïdes per FontShop. L'any següent va fundar l'estudi Propaganda, però el 1998 va decidir establir-se pel seu compte.
Ha fet diversos treballs d'imatge corporativa (el Campionat Mundial de Natació de 2003, l'agenda del MACBA, el canal de cinema CTK i l'Editorial Columna), il·lustracions en premsa (La Vanguardia, Público, The New York Times), i ha col·laborat també en el redisseny dels diaris Chicago Reader i el Boston Phoenix.
Del 2005 a 2008 va ser president de l'ADG-FAD (Associació de Directors d'Art i Dissenyadors Gràfics).
El 2007 fa el cartell de les festes de la Mercè de Barcelona.
L'any 2009 va rebre el Premi Nacional de Disseny que atorga la Generalitat de Catalunya.
Ha escrit el llibre "Veintidós consejos sobre tipografía (que algunos diseñadores jamás revelarán) y veintidós cosas que nunca debes hacer con las letras (que algunos tipógrafos nunca te dirán)", publicat per l'editorial ACTAR. També ha escrit el llibre "Pensar con imágenes", publicat per l'editorial Gustavo Gili.
És director del Màster de Tipografia Avançada de l'escola Eina, associada a la UAB, i professor de l'escola Elisava (des de 1988) i del Màster en Direcció d'Art en Publicitat de la Universitat Ramon Llull.

## Referències

* ↑ Enric Jardí, al web de Type-Ø-Tones Arxivat 2010-07-26 a Wayback Machine. (anglès)
* ↑ Les seves fonts, a FontShop (anglès)
* ↑ El seu portfoli, al seu web Arxivat 2016-01-22 a Wayback Machine. PDF
* ↑ Cartell de les festes de la Mercè de Barcelona 2007
* ↑ Premi Nacional de Disseny, al web del Departament de Cultura de la Generalitat de Catalunya
* ↑ El seu llibre, al web de l'editorial ACTAR (castellà)

## Enllaços externs

* Enric Jardí - Lloc web oficial
* La seva biografia, al seu web Arxivat 2010-08-26 a Wayback Machine.
# Escola de Nàutica

«Escola de Nàutica» té aquests significats:
* Escola de Nàutica de Barcelona
* Escola de Nàutica del Masnou
# Esfinxs d'Agost

Les esfinxs d'Agost, que daten del segle VI aC, són unes escultures de l'època ibera amb influència hel·lènica, trobades el 1893 en un jaciment agoster. Una esfinx està exposada al Museu Arqueològic Nacional de Madrid amb l'inventari número 38445. L'altra roman custodiada al Museu del Louvre.

## Lloc de la troballa

Es van trobar dues esfinxs i un bou, del qual es va perdre la pista després de la troballa l'any 1893, al jaciment arqueològic conegut com El camp de l'Escultor, al terme municipal d'Agost, (l'Alacantí, País Valencià).

## Simbolisme

Les esfinxs són figures que tenen el cos de lleó alat, el cap d'una dona i la cua de serp, és coneguda des de l'edat del bronze a Mesopotàmia i Egipte, i és aquest últim lloc on sembla tenir el seu remot punt d'origen (A. Dessenne, 1957). L'esfinx masculina a Egipte representa el paper de guardià en el món dels morts. L'esfinx femenina no apareix a Egipte abans de la dinastia XVIII. Aquest tipus femení és una influència siriana. Els exemples orientals i els grecs començaran aviat a diferenciar-se i evolucionaran autònomament. En aquest procés, s'aprecia com en l'art grec l'aspecte humà de l'esfinx anirà guanyant importància i l'actitud més freqüent serà la seguda. Les d'Agost, es creu que es tracta d'unes esfinxs que es van ubicar en una tomba ibera, perquè com a objectes funeraris estaven destinades a transportar l'ànima del difunt al més enllà, segons les creences gregues, que van assimilar la majoria dels diferents pobles d'Ibèria.

## Descripció

L'esfinx d'Agost presenta l'actitud pròpia de l'art escultòric àtic arcaic, en què les esfinxs, igual que els lleons, acostumen a tenir el cap mirant al davant, el cos de perfil i el cap ja plenament humà predominant sobre l'aspecte felí del cos. Això, al costat del fet d'estar estretament relacionada amb una altra esfinx trobada al Pireu i conservada al Museu Arqueològic Nacional d'Atenes, permet datar-la de finals del segle vi aC. Tanmateix, certes característiques que presenta delaten la seva arrel ibera. D'una part, la d'Agost havia d'estar adossada a un mur, mentre que les gregues són exemptes i, per una altra, la cua s'introdueix entre les anques, com succeeix amb els lleons, mentre que en les peces gregues es plega sobre si mateixa i diposita l'extrem, ampla i apuntada sobre la cuixa.

## Característiques tècniques

* Té xicotetes erosions i mutilacions.
* Pilar funerari.
* Estil iberoarcaic amb influències hel·lèniques.
* Tallades en pedra calcària.
* Figures amb forma d'esfinx.

## Vegeu també

* Esfinx

## Referències

* 1 2 «Ficha Completa». CERES Museu Arqueológico Nacional de España. [Consulta: 5 gener 2016].

## Enllaços externs

* Web de l'Ajuntament d'Agost.
# Resolució 222 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

La Resolució 222 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides, aprovada per unanimitat el 16 de juny de 1966 després de reafirmar les resolucions anteriors sobre el tema, el Consell va ampliar l'estacionament a Xipre de la Força de les Nacions Unides pel Manteniment de la Pau a Xipre per un període addicional de sis mesos, que ara acaba el 26 de desembre de 1966. El Consell també va convocar les parts directament interessades a seguir actuant amb la màxima restricció i cooperar plenament amb la força de manteniment de la pau.

## Vegeu també

* Llista de resolucions del Consell de Seguretat de les Nacions Unides 201 a la 300 (1965 - 1971)
* Conflicte de Xipre

## Enllaços externs

* PDF Text de la Resolució a UN.org
# Eskihisar

Eskihisar (també Eski Hissar o Eski Hisar) és un poble de la Província de Denizli, Turquia. La població de la vila era de 2.063 l'any 2000. El poble es troba a 5 quilòmetres de la ciutat de Denizli. Prop del poble es troben les ruïnes de l'antiga ciutat de Laodicea, una de les Set Esglésies de la Revelació. El nom eski hisar significa "vella fortalesa" en turc.

## Referències

* ↑ YerelNET. Eskihisar Köyü (El poble d'Eskihisar). URL: http://www.yerelnet.org.tr/koyler/koy.php?koyid=242601 Arxivat 2012-03-06 a Wayback Machine. 6 de febrer de 2011.
* ↑ Türk Dil Kurumu (Institut de la llengua turca). Büyük Türkçe Sözlük (Gran Diccionari Turc). URL: http://tdkterim.gov.tr/bts/ Arxivat 2013-12-20 a Wayback Machine. 6 de febrer de 2011.
# Sarcoma ossi

Un sarcoma ossi és un càncer ossi primari, un tipus de sarcoma que comença als ossos. Això contrasta amb la majoria dels càncers ossis secundaris que s'han desenvolupat com a metàstasi d'un altre càncer. Els sarcomes ossis són rars i afecten sobretot a les cames. L'altre tipus de sarcoma és un sarcoma de teixits tous. A Girona, la incidència percentual sobre el total de càncers és del 0,2%.
Hi ha tres tipus principals de sarcoma ossi basats en el tipus de teixit: osteosarcoma, sarcoma d'Ewing i condrosarcoma.

## Referències

* 1 2 Ferri, Fred. Ferri's clinical advisor 2019 : 5 books in 1. Elsevier, 2019, p. 1219. ISBN 9780323530422.
* ↑ «El càncer a Girona 2010-12. Projeccions de la incidència 2017.». [Consulta: 28 agost 2020].
# Redfield (Iowa)

Redfield és una població dels Estats Units a l'estat d'Iowa. Segons el cens del 2000 tenia 833 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Redfield tenia 833 habitants, 347 habitatges, i 232 famílies. La densitat de població era de 233,1 habitants/km².
Dels 347 habitatges en un 29,4% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 51,3% hi vivien parelles casades, en un 10,7% dones solteres, i en un 33,1% no eren unitats familiars. En el 29,1% dels habitatges hi vivien persones soles el 13,3% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,4 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,95.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 26,2% tenia menys de 18 anys, un 7,1% entre 18 i 24, un 27,4% entre 25 i 44, un 24% de 45 a 60 i un 15,4% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 38 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 94,6 homes.
La renda mediana per habitatge era de 38.333 $ i la renda mediana per família de 43.056 $. Els homes tenien una renda mediana de 28.947 $ mentre que les dones 25.724 $. La renda per capita de la població era de 17.155 $. Entorn del 3,5% de les famílies i el 6,1% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Redfield». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 6 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Redfield». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Dompierre-sur-Helpe

Dompierre-sur-Helpe és un municipi francès, situat a la regió dels Alts de França, al departament del Nord. L'any 2006 tenia 966 habitants. Es troba a 90 km de Lilla o Bruxelles, a 40 km de Valenciennes, Mons (B) i a 7 km d'Avesnes-sur-Helpe

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 916 | 958 | 1.152 | 1.177 | 1.157 | 1.036 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes ||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001-2008 | Daniel Dursent | PS |
| 2008- | Jean-Pierre Libert | |

## Galeria d'imatges

* Monuments als caiguts
* Església
* Alcaldia
# Ofelia Fernández

Ofelia Fernández (14 d'abril de 2000) és una activista i política argentina.
Va néixer el 14 d'abril de 2000, filla d'un músic i d'una empleada en una casa de canvi. Resident al barri de Caballito de Buenos Aires, va cursar estudis d'educació secundaria al col·legi Carlos Pelegrini, on va cobrar notorietat com a presidenta del Centre d'Estudiants pels seus discursos atrevits. Va ser la ponent més jove a la contra-cimera del G-20 organitzada per Clacso al novembre de 2018. Activista feminista, va participar en les manifestacions a favor de la legislació de l'avortament a Argentina. Militant del Front Pàtria Gran, va ser inclosa com a candidata a diputada porteña pel Front de Tots a la ciutat de Buenos Aires.

## Referències

* ↑ Subiela, Imanol «Ofelia Fernández: la candidata más joven de las elecciones en Argentina». Playgroundmag.net, 07-08-2019. Arxivat de l'original el 2019-08-13 [Consulta: 27 octubre 2019].
* 1 2 Piscetta, Juan «Ofelia Fernández, la voz adolescente que gritó por el aborto en el Congreso». Infobae.com, 13-06-2018.
* ↑ Provéndola, Juan Ignacio «Ofelia, una voz para la pibada». Página/12, 05-07-2019.
* 1 2 «Ofelia Fernández: la feminista que se encamina a ser la legisladora porteña más joven». Clarín, 20-06-2019.
* ↑ Sánchez Díez, María «She’s 19 and lives with her mother: Meet the feminist teenager running for office in Argentina». The Washington Post, 18-10-2019.
* ↑ «Tiene 19 años, es precandidata, se enfrenta al PJ y se pelea con Feinmann». urgente24, 21-07-2019.
* ↑ «Feinmann estalló por la candidatura de Ofelia Fernández: "Premio al piqueterismo estudiantil"». La Nación, 24-06-2019.
# Jálama

El Jálama (en fala Xálima) és una muntanya situada a l'oest del Sistema Central, entre les comunitats autònomes d'Extremadura i Castella i Lleó. Amb 1492 metres d'altura és una de les muntanyes més altes de la Sierra de Gata, després de la Peña Canchera (1.592 m) i del Bolla (1.519 m). El cim del pic Jálama domina la vall de Jálama i marca el límit entre les províncies de Càceres i Salamanca.

## Toponímia

Tant Jálama com Xálima són topònims amb un origen lingüístic preromà. Probablement provingui del nom d'una divinitat celta de les aigües anomenada Salama. En la inscripció d'una estela trobada a Os ferreirus de San Martín de Trevejo s'hi pot llegir: FVSCVS DOO SALAMATI // V.S..M.).
La muntanya apareix mencionada com a Salama en documents medievals, però per influència de la fonètica àrab anirà tendint a Jálama/Xálima.

## Hidrografia

Cap el nord-est, a uns 3 km del cim, al paratje de les Cabezas de la Cervigona, les aigües de l'Arroyo de la Cervigona formen una cascada de prop de 60 m d'altura. Es tracta d'un dels salts d'aigua més alts de la comarca.

## Referències

* ↑ «Pico Jálama» (en anglès). peakbagger.com. [Consulta: 3 gener 2019].
* ↑ Rey Yelmo, Jesús C. A Fala de San Martín de Trevejo: O Mañegu. Mèrida: Junta de Extremadura, 1999, p. 309. ISBN 84-7671-493-9.
* ↑ Prósper, Blanca María. Lenguas y religiones prerromanas del occidente de la Península Ibérica. Universidad de Salamanca, 2002, p. 145. ISBN 84-7800-818-7.
* ↑ «Cascada de la Cervigona» (en castellà). apatita.com. [Consulta: 3 gener 2019].

## Bibliografia

* López Caballero, José Manuel; Fernández García, Atanasio. Rutas para descubrir Extremadura (en castellà). Dirección General de Turismo, p. 209-216. ISBN 978-84-608-3113-6. Arxivat 2016-04-19 a Wayback Machine.
# Ján Botto

Ján Botto, també conegut amb el seu pseudònim Janko Maginhradský (27 de gener de 1829, Vyšný Skálnik - 28 d'abril de 1881, Banská Bystrica) fou un poeta eslovac del romanticisme.

## Biografia

Ján Botto nasqué el 27 de gener de 1829 a Vyšný Skálnik, fill de Juraj i Katarína Botto. La seva mare morí quan Ján tenia tretze anys. Feu els estudis primaris en una escola luterana a Nižný Skálnik. Estudià llatí a Ožďany. Continuà els seus estudis al liceu evangèlic a Levoča, i finalment estudià topografia a Pest.
Fou el membre més jove del grup Štúrovci, deixebles de Ľudovít Štúr, exponents del romanticisme literari i del renaixement nacional eslovac, juntament amb Samo Chalupka, Andrej Sládkovič i Janko Kráľ. El seu poema al·legòric Smrť Jánošíkova (La mort de Jánošík) és l'obra eslovaca més reconeguda sobre el llegendari bandoler Juraj Jánošík.

## Obres
### Poemes al·legòrics

* Svetský víťaz, 1846
* Povesti slovenské, 1846
* Báj na Dunaji, 1846
* K mladosti, 1847
* Poklad Tatier
* Obraz Slovenska

### Balades

* Dva hroby
* Z vysokých javorov lístočky padajú
* Tajný šuhaj
* Práčka na Rimave
* Rimavín
* Žltá ľalia
* Ctibor
* Margita a Besná
* Lucijný stolček

### Poemes patriòtics

* Vojenské piesne
* Duma nad Dunajom
* K holubici
* Ohlas na „Hlas z Martina“, 6. lipeň
* Ku dňu 6. júna, 1861
* 4. august 1863
* Nad mohylou J. Kollára
* Dumka na blahú pamäť Sládkovičovu
* Nad hrobom Sládkovičovým pri sadení lipy
* K hodom Slávy
* 12. január 1870
* Vrahom
* Memorandum

### Composicions

* Pieseň Jánošíkova, 1846
* Krížne cesty, 1858
* Smrť Jánošíkova, 1862
* Alžbete Báthoryčke – manuscrit

### Altres

* Báj na Dunaji, 1846
* Báj Maginhradu
* Báj Turca
* Povesť bez konca
* Spevy Jána Bottu, 1880
* Ohlas ukrajinskej dumky
* Krakoviaky
* Pochod juhoslovanský
* Ohlas srbskej piesne
* Čachtická pani

## Referències

* 1 2 Murray, Christopher John. Encyclopedia of the Romantic Era, 1760-1850 (en anglès). New York, NY: Taylor & Francis, 2004, p. 245. ISBN 1-579-58423-3 [Consulta: 27 gener 2009].
# Johnson (Oklahoma)

Johnson és un poble dels Estats Units a l'estat d'Oklahoma. Segons el cens del 2000 tenia 223 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Johnson tenia 223 habitants, 91 habitatges, i 73 famílies. La densitat de població era de 21,8 habitants per km².
Dels 91 habitatges en un 26,4% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 61,5% hi vivien parelles casades, en un 14,3% dones solteres, i en un 18,7% no eren unitats familiars. En el 14,3% dels habitatges hi vivien persones soles el 6,6% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,45 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,65.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 23,8% tenia menys de 18 anys, un 6,3% entre 18 i 24, un 28,3% entre 25 i 44, un 28,3% de 45 a 60 i un 13,5% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 41 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 88,9 homes.
La renda mediana per habitatge era de 29.464 $ i la renda mediana per família de 30.893 $. Els homes tenien una renda mediana de 29.844 $ mentre que les dones 25.417 $. La renda per capita de la població era de 15.305 $. Entorn del 9,9% de les famílies i el 9,2% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Johnson». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 10 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Johnson». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-16. [Consulta: 10 agost 2010].
# Kalkara

Kalkara és una ciutat de Malta. En el cens de 2005 tenia 2882 habitants i una superfície d'1,8 km². Està situada a l'entrada del Gran Port, a la zona costanera del nord de l'illa. El seu nom prové del mot llatí calce que vol dir llimona.
# Kalital·lita

La kalital·lita és un mineral de la classe dels halurs.

## Característiques

La kalital·lita és un clorur de fórmula química K₃Tl$^{3+}$Cl₆·2H₂O. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 2017. Cristal·litza en el sistema tetragonal. És el primer hexaclorotal·lat (III) natural, i el tercer mineral de Tl (III) reconegut després de l'avicennita i la crisotal·lita.
L'exemplar que va servir per a determinar l'espècie, el que es coneix com a material tipus, es troba conservat * a les col·leccions del Museu Mineralògic Fersmann, de l'Acadèmia de Ciències de Rússia, a Moscú (Rússia), amb el número de registre: 5066/1.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta al camp de fumaroles del nord del primer con d'escòria de l'avanç nord de la Gran erupció fissural del volcà Tolbàtxik, al krai de Kamtxatka (Rússia). Es tracta de l'únic indret de tot el planeta on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Kalithallite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 25 juny 2021].