OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Trans-Siberian Orchestra

Trans-Siberian Orchestra és un grup de rock amb orquestra fundat per Paul O'Neill, Robert Kinkel i Jon Oliva el 1996.

## Història

Trans-Siberian Orchestra va ser fundat el 1996 a la ciutat de Nova York pels compositors Paul O'Neill, Robert Kinkel i el cantant del grup Savatage, Jon Oliva.
O'Neill havia estat el productor d'algunes bandes de rock, com per exemple Aerosmith, Humble Pie i Scorpions. Més tard va produir i compondre per a Savatage, on va començar a treballar amb Kinkel i Oliva. El concepte de tocar Nadales en estil Opera Rock no va ser ben rebut per la indústria, tot i així ràpidament va ser un èxit.
Per les gravacions d'estudi, Trans-Siberian Orchestra va utilitzar una orquestra de 60 instruments i un cor. Durant els concerts del 2004 participaven 14 cantants, 14 musics i 2 narradors.
El seu àlbum de debut va ser "Christmas Eve and Other Stories" publicat el 1996, que va ser un gran èxit de vendes. El 1998 van publicar "The Christmas Attic" que continuava amb la temàtica Nadalenca. El 2000, van publicar el primer àlbum que no tenia relació amb temes Nadalencs, anomenat "Beethoven's Last Night". "Beethoven's Last Night" és un àlbum conceptual sobre l'última nit de Ludwig van Beethoven a la terra, durant la qual coneix a Mephistopheles.
Després d'uns quants anys de concerts, tornen a l'estudi per gravar un altre àlbum, així el 2004 apareix "The Lost Christmas Eve". Més tard es publica "The Christmas Trilogy", que conté els 3 àlbums de temàtica Nadalenca i un DVD.
L'octubre de 2009 van publicar el seu darrer àlbum d'estudi, doble, de temàtica no Nadalenca, anomentat "Nightcastle".

## Discografia

* Christmas Eve and Other Stories (1996)
* The Christmas Attic (1998)
* Beethoven's Last Night (2000)
* The Lost Christmas Eve (2004)
* The Christmas Trilogy (2004) (Els 3 CD's Nadalencs i un DVD)
* Nightcastle (2009)
* Letters from the Labyrinth (2015)
* The Ghosts of Christmas Eve (2016) (banda sonora)

## Membres

* Paul O'Neill - Compositor
* Robert Kinkel - Compositor i Teclats
* Jon Oliva - Compositor
* Steve Broderick - Cantant
* Chris Caffery - Guitarra
* Jennifer Cella - Cantant
* Angus Clark - Guitarra
* Tommy Farese - Cantant
* Tony Gaynor - Narrador
* Carmine Giglio - Teclats
* Jill Gioia - Cantant
* Kristin Gorman - Cantant
* Bryan Hicks - Narrador
* Mee Eun Kim - Teclats
* Bob Kinkel - Teclats
* Danielle Landherr - Cantant
* Michael Lanning - Cantant
* Guy LeMonnier - Cantant
* James Lewis - Cantant
* Tany Ling - Cantant
* Stephanie Linn - Cantant
* Jane Mangini - Teclats
* John Lee Middleton - Baix
* John O. Reilly - Bateria
* Anna Phoebe - String Mistress
* Jay Pierce - Cantant
* Al Pitrelli - Guitarra
* Jeff Plate - Bateria
* Bart Shatto - Cantant
* Peter Shaw - Cantant
* Alex Skolnick - Guitarra
* Mark Wood - String Master
* Dave Z - Baix

## Enllaços externs

* Web Oficial de Trans-Siberian Orchestra
# Catenúlides

Els catenúlides (Catenulida) són un ordre de platihelmints abans classificats dins l'antiga classe dels a turbel·laris, però ara ressituats en una posició basal dins els cladograma dels platihelmints. Són de vida lliure i relativament petits, i habiten entorns d'aigua dolça i marins.

## Característiques

La faringe i l'intestí són d'estructura simple, l'últim forma un sac ciliat. Tenen dos parells de cordons nerviosos i sovint un estatocist. Les gònades són imparells. Rarament el gonoporus masculí s'obre a la superfície dorsal de l'animal, per sobre la faringe, mentre al sistema reproductiu femení li manca qualsevol dels conductes habituals i estructures relacionades que es troben en altres turbel·laris.
Els catenúlides formen cadenes asexuades de dos, tres o més individus que es troben en diferents estadis de diferenciació. Aquesta característica facilita el seu cultiu al laboratori per a fer-ne estudis sistemàtics.

## Filogènesi

Posició filogenètica basal dels catenúlides respecte altres grups de platihelmints segons el treball de Laumer i col·laboradors publicat l'any 2015:
| Platyhelminthes | Catenulida Rhabditophora Macrostomorpha Trepaxonemata Polycladida Prorhynchida Gnosonesimida Euneoophora Rhabdocoela Proseriata Adiaphanida Fecampiida Prolecithophora Tricladida Bothrioplanida Neodermata Cestoda Monogenea Digenea |

## Referències

* ↑ «Turbellarian Taxonomic Database». [Consulta: 11 març 2010].
* 1 2 Laumer, C. E., Hejnol, A. & Giribet, G. 2015. Nuclear genomic signals of the 'microturbellarian' roots of platyhelminth evolutionary innovation. eLife 2015;10.7554/eLife.05503.
* ↑ Barnes, R. D.. Invertebrate Zoology. Philadelphia, PA: Holt-Saunders International, 1982, p. 229. ISBN 0-03-056747-5.
* ↑ Galtsoff P. S., Lutz F. E., Welch P. S. and Needham J. G. (1937) Culture methods for invertebrate animals. Dover Publications, New York.
# Bubú de Montparnasse

Bubú de Montparnasse (títol original en italià: Bubù, en francès: Bubu de Montparnasse) és una pel·lícula italiana, dirigida el 1971 per Mauro Bolognini. És una adaptació lliure de la novel·la homònima de Charles-Louis Philippe, publicada el 1901. Ha estat doblada al català.

## Argument

Bubù renuncia al seu ofici d'artesà forner per peresa i perquè considera que es poden guanyar més diners altrament. Decideix doncs vendre els encants de Berta, la seva companya, que accepta aquest comerç, per amor a ell. Però Berta contreu aviat la sífilis i entra a l'hospital. Bubù, sense diners i afamat, amaga la caixa d'una botiguera: és de seguida detingut i empresonat. Després d'un període d'incerteses, Berta troba Piero, un estudiant que va ser abans el seu client i a qui ha transmès la malaltia. Piero continua estant tanmateix molt lligat a ella i accepta albergar-lo durant algun temps...

## Repartiment

* Massimo Ranieri: Piero
* Ottavia Piccolo: Berta
* Antonio Falsi: Bubù
* Gigi Proietti: Giulio

## Al voltant de la pel·lícula

Cineasta elegant, però sensible al sofriment dels humils, Mauro Bolognini no podia no ser atret per l'obra del novel·lista francès Charles-Louis Philippe. Transposat en l'univers italià, Bubu de Montparnasse es refà amb medis, atmosferes i personatges anteriorment descrits en Les Garçons (1959), La Viaccia (1961), fins i tot Metello (1970). Beneficiant-se de la col·laboració de prestigiosos i sacrificats professionals com el director de la fotografia Ennio Guarnieri i el sastre-decorador Piero Tosi, Bolognini confereix en els seus "quadres la facilitat de les cal·ligrafies a la Boldini més que el tret corrosiu de Toulouse-Lautrec", segons Freddy Buache, que afegeix que tals refinaments "imposen un clima que opera una verdadera sublimació de l'anècdota melodramàtica". A més a més Bolognini confirma, aquí, el seu talent de director d'actrius, fent d'Ottavia Piccolo/Berta, l'única verdadera heroïna d'aquesta pel·lícula que uneix contradictòriament l'amargor i la presència de la misèria a la magnificència d'una "continuació de gravats de modes i de pastels", dignes d'un Édouard Manet o d'un Maurice Utrillo.

## Referències

* ↑ esadir.cat. Bubú de Montparnasse. esadir.cat.
# Recurs no renovable

Un recurs no renovable és un recurs natural que no pot ser produït, cultivat, regenerat o reutilitzat a una escala que pugui sostenir la taxa de consum. La velocitat de destrucció d'un recurs no renovable ultrapassa la seva velocitat de creació. Així un sòl es forma des d'entre diversos segles a milers d'anys segons les condicions químiques, físiques i biològiques i es destrueix en algunes zones en unes quantes desenes d'anys. Es pot atribuir a la destrucció accelerada d'espècies a la utilització de recursos no renovables.
Aquests recursos sovint existeixen en quantitats fixes o són consumits molt més de pressa del que la natura pot recrear-los.
En canvi els recursos renovables són els que es produeixen en un temps o curt i usats en un temps suficient perquè es reprodueixin i no s'esgotin també són renovables els recursos que no es destrueix per l'ús com per exemple l'energia eòlica i la solar.
S'anomena reserves als contingents de recursos que puguin ser extrets profitosament. El valor econòmic (monetari) depèn de la seva escassedat i demanda i és un tema que preocupa l'economia. La seva utilitat com recursos depèn de la seva aplicabilitat, però també del cost econòmic i del cost energètic de la seva localització i explotació. Per exemple, si per extreure el petroli d'un jaciment s'ha d'invertir més energia que la que donarà no pot considerar-se un recurs. Alguns dels recursos no renovables són: petroli, minerals, metalls gas natural i els dipòsits d'aigua subterrània sense recàrrega al contrari que els aqüífers.
La comptabilitat de les reserves està molt discutida essent la dels interessos empressarials més optimistes que la dels mediambientalistes i els científics. En l'avaluació de les reserves d'hidrocarburs és on hi ha més diferència.

## Situació actual

Actualment hi ha gran preocupació sobre els recursos no renovables, només es pot allargar més que reduint-ne el consum i la reducció del seu consum passa per la utilització més eficaç del recurs (millores tècniques i econòmiques) i per la reutilització, és a dir el reciclatge. L'enrariment d'un recurs comporta una pujada del seu preu amb una baixada de la demanda que fa al mateix temps més competitives altres solucions tècniques. Així el petroli pot ser substituït pel dièster un carburant produït a partir de l'oli de colza (però no hi ha prou terra cultivable al món per a fer una substitució total). Segons la teoria de Marion King Hubbert, la producció de recursos no renovables passa per un pic de producció (pic de Hubbert), a partir del qual la producció baixa d'una manera irreversible. Les projeccions actuals mostren que el petroli que ha trigat milions d'anys a formar-se s'acabarà al segle XXI

## Referències

* Costanza, R. & al. (1997) The value of the world's ecosystem services and natural capital. Nature, 387: 253-260.
* Martínez Alier, J. & Schlupman, K. (1991) La ecología y la economía. Fondo de Cultura Económica, México.
* Naredo, J.M. & Parra, F. (compiladores) (1993) Hacia una ciencia de los recursos naturales. Siglo XXI de España Editores, Madrid.
# Jaume Guitardes

Jaume Guitardes (Manresa, segle xv - ?), fou un escriptor català en llengua llatina.
No es tenen dades de la seva vida, tret que, segons l'obra de Torres Amat, va escriure una obra titulada De angelis.

## Obres

* De angelis

## Referències

* Mariàngela Vilallonga, La literatura llatina a Catalunya al segle xv. Repertori bio-bibliogràfic (1993, ISBN 978-84-7256-930-0).
* Fèlix Torres Amat, Memorias para ayudar a formar un diccionario crítico de los escritores catalanes, Barcelona, 1836.
# Catàleg Nacional d'Espècies Amenaçades

El Catàleg Nacional d'Espècies Amenaçades d'Espanya, consisteix en un llistat d'espècies, tant vegetals com animals, que requereixen plans especials d'actuació segons la legislació nacional espanyola. Concretament aquest catàleg apareix a l'article 30.1 de la Llei 4/1989, de 27 de març, de Conservació dels Espais Naturals i de la Flora i Fauna Silvestres.
Aquesta Llei inicia el concepte que totes les espècies estan protegides, i algunes poden explotar-se, en lloc d'estar protegides només algunes. D'aquesta manera, el llistat consisteix a enumerar les espècies que requerixen mesures específiques, havent de ser incloses en alguna de les quatre categories que es definixen, depenent de la problemàtica de cada una. Les categories establertes són:
* En perill d'extinció: una espècie, subespècie o població ha d'incloure's en aquesta categoria quan els factors negatius que incidixen sobre ella fan que la seua supervivència siga poc probable a curt termini.
* Sensibles a l'alteració del seu hàbitat: un tàxon haurà de ser inclòs en aquesta categoria quan no estant en perill d'extinció s'enfronta a un risc de desaparició en la naturalesa a mitjà termini degut principalment que ocupa un hàbitat amenaçat, en greu regressió, fraccionat o molt limitat.
* Vulnerable: un tàxon serà considerat com a tal quan sense estar en perill d'extinció s'enfronta a un risc de desaparició en la naturalesa a mitjà termini.
* D'interès especial: tàxons que no complint els criteris per a ser inclosos en les Categories anteriors, presenten un valor particular en funció del seu interès científic, ecològic, cultural o per la seua singularitat.
Incloure una espècie en algunes de les categories esmentades obliga a l'administració a la redacció i execució de certs plans:
| Categoria | Pla |
| En perill d'extinció | Pla de recuperació |
| Sensible a l'alteració del seu hàbitat | Pla de conservació de l'hàbitat |
| Vulnerable | Pla de conservació |
| D'interès especial | Pla de maneig |
Després de la Llei 4/1989, el Catàleg va ser regulat pel Reial decret 439/1990.

## Enllaços externs

* Llei 4/1989 (en castellà).
* Reial Decret 439/1990 (en castellà).
* Darrera versió del Catàleg Nacional d'Espècies Amenaçades Arxivat 2010-06-29 a Wayback Machine. (en castellà).
# Charenç

Charens és un municipi francès situat al departament de la Droma i a la regió d'Alvèrnia-Roine-Alps. L'any 2007 tenia 21 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Charens era de 21 persones. Hi havia 12 famílies de les quals 8 eren unipersonals (4 homes vivint sols i 4 dones vivint soles) i 4 parelles sense fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 42 habitatges, 13 eren l'habitatge principal de la família i 29 eren segones residències. 36 eren cases i 6 eren apartaments. Dels 13 habitatges principals, 12 estaven ocupats pels seus propietaris i 1 estava llogat i ocupat pels llogaters; 2 tenien tres cambres, 5 en tenien quatre i 6 en tenien cinc o més. 10 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 8 habitatges hi havia un automòbil i a 3 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Charens el 2009. :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 0 | 85 a 89 | 0 |
| 0 | 80 a 84 | 0 |
| 0 | 75 a 79 | 0 |
| 4 | 70 a 74 | 0 |
| 0 | 65 a 69 | 4 |
| 4 | 60 a 64 | 0 |
| 0 | 55 a 59 | 4 |
| 0 | 50 a 54 | 0 |
| 4 | 45 a 49 | 0 |
| 0 | 40 a 44 | 4 |
| 0 | 35 a 39 | 0 |
| 4 | 30 a 34 | 0 |
| 4 | 25 a 29 | 4 |
| 0 | 20 a 24 | 0 |
| 4 | 15 a 19 | 0 |
| 0 | 10 a 14 | 0 |
| 4 | 5 a 9 | 0 |
| 0 | 0 a 4 | 0 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 15 persones, 11 eren actives i 4 eren inactives. Les 11 persones actives estaven ocupades(8 homes i 3 dones).. De les 4 persones inactives 2 estaven jubilades i 2 estaven classificades com a «altres inactius».

### Activitats econòmiques

L'únic establiment que hi havia el 2007 era d'una empresa de construcció.
L'únic servei als particulars que hi havia el 2009 era un paleta.
L'any 2000 a Charens hi havia 6 explotacions agrícoles que ocupaven un total de 261 hectàrees.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* ↑ Nombre d'équipements des services aux particuliers
* ↑ Exploitations agricoles
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Charens a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Charens a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Animales Muertos

Animales Muertos és un trio de punk rock format a la ciutat de Saragossa el 1995. Tot i dissoldre's com a grup abans no acabés la dècada que els havia vist néixer, Animales Muertos va tornar als escenaris el 2019 amb una formació renovada amb membres de Non Servium.
La seva música parteix d'estructures senzilles de quatre acords acompanyades de lletres curulles de mala bava. El seu disc homònim de debut, de 1995, conté tretze cançons crues i descarnades, entre elles una versió de «Breaking the law» de Judas Priest, titulada «Véndemelo», que compta amb la col·laboració del cantautor punk Manolo Kabezabolo. A la coberta de l'àlbum apareix una il·lustració del papa Joan Pau II injectant-se heroïna sobre un llit de bitllets. La contracoberta, després d'una llista de dedicatòries, resa:
| « | P.D.: Dedicat molt especialment a tots els camells presos i a les drogues. Sense elles res no seria igual. | » |

## Discografia

* Animales Muertos (1995)
* Ahí keda eso!! (EP, 2023)

## Referències

* ↑ «Animales Muertos: «Tenemos 2 temas nuevos y algunos en el horno»» (en castellà), 22-04-2019. [Consulta: 23 maig 2024].
* ↑ «Animales Muertos, en Madrid y Barcelona» (en castellà). condenadofanzine, 05-02-2019. [Consulta: 23 maig 2024].
* ↑ «Animales Muertos 2019» (en castellà). Rockanimal.es, 20-04-2019. [Consulta: 23 maig 2024].
* ↑ «Animales Muertos: La insoportable levedad de lo mitificado» (en castellà). El Musiquiátrico. [Consulta: 23 maig 2024].
# Cala Mesquida

«Cala Mesquida» té aquests significats:
* Cala Mesquida (Mallorca), nucli turístic situat a Capdepera (Mallorca)
* Cala Mesquida (Menorca), petit poble situat prop de Maó (Menorca)
# Spertiniïta

La spertiniïta és un mineral de la classe dels òxids. Rep el nom en honor de Francesco Spertini (n. 1937), geòleg en cap de la mina Jeffrey, al comtat de Richmond, al Quebec (Canadà), la seva localitat tipus.

## Característiques

La spertiniïta és un òxid de fórmula química Cu(OH)₂. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 1980, sent publicada per primera vegada un any més tard. Cristal·litza en el sistema ortoròmbic. Químicament és similar a l'anthonyita. Només pel que fa a la química és l'anàleg de coure de la wülfingita, que també és ortoròmbica però té un grup espacial diferent.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la spertiniïta pertany a «04.FD: Hidròxids amb OH, sense H₂O; cadenes d'octaedres que comparteixen angles» juntament amb els següents minerals: bracewel·lita, diàspor, goethita, groutita, guyanaïta, montroseïta, tsumgallita, manganita, yttrotungstita-(Y), yttrotungstita-(Ce), frankhawthorneïta, khinita i parakhinita.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a la mina Jeffrey, a la localitat d'Asbestos, a Les Sources RCM, dins la regió d'Estrie (Quebec, Canadà). Tot i tractar-se d'una espècie no gaire habitual ha estat descrita en tots els continents del planeta a excepció de l'Antàrtida.

## Referències

* ↑ «Spertiniite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 12 març 2021].
# Shuvuuia deserti

Shuvuuia deserti ("ocell del desert") és una espècie de dinosaure teròpode que va viure al Cretaci superior en el que actualment és Mongòlia. És un membre de la família dels alvarezsàurids, uns petits dinosaures celurosaures que es caracteritzaven per tenir unes extremitats anteriors curtes però poderoses especialitzades per a excavar.

## Referències

* ↑ Chiappe, L.M., Norell, M. A., and Clark, J. M. (1998). "The skull of a relative of the stem-group bird Mononykus." Nature, 392(6673): 275-278.
# Baptiste Planckaert

Baptiste Planckaert (Kortrijk, 28 de setembre de 1988) és un ciclista belga, professional des del 2010. Actualment corre a l'equip Intermarché-Wanty. El 2016 aconseguí la victòria al Tour de Normandia.
Els seus germans Emiel i Edward també s'han dedicat al ciclisme.

## Palmarès

* 2009
** Vencedor d'una etapa al Triptyque des Monts et Châteaux
* 2011
** 1r al Gran Premi Marcel Kint
* 2015
** 1r a la Kattekoers
** 1r al Gran Premi Marcel Kint
* 2016
** 1r a l'UCI Europa Tour
** 1r al Tour de Normandia i vencedor d'una etapa
** 1r al Tour de Finisterre
** 1r a la Polynormande
** Vencedor d'una etapa al Czech Cycling Tour
* 2019
** 1r a la Volta a Colònia

### Resultats al Giro d'Itàlia

* 2018. 116è de la classificació general

## Referències

* ↑ «Baptiste Planckaert y Lorenzo Rota refuerzan el Circus-Wanty Gobert en 2021». [Consulta: 19 gener 2024].

## Enllaços externs

* Baptiste Planckaert a ProCyclingStats
* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
# Jaume Gubianas i Jovés

* Per a altres significats, vegeu «Jaume Gubianas i Escudé».
Jaume Gubianas i Jovés (25 de desembre de 1923, Barcelona i mort a Viladecans el 9 de setembre de 2001) va ser un dibuixant i pintor català.

## Obres

Durant tota la seva carrera va tractar temes i tècniques diferents, tot i que es pot reconèixer quatre períodes amb una temàtica preponderant:
* 1942-1947: Animals
* 1968-1973: Carrers
* 1965-1975: Marines
* 1975-2001: Paisatges

## Referències

* ↑ «Jaume Gubianas i Jovés». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Santiago Gubianas, «L'artista» Arxivat 2012-07-05 a Wayback Machine. al web pòstum sobre l'artista.
# Animales sin collar

Animales sin collar és l'òpera prima del director espanyol Jota Linares i que es va estrenar el 19 d'octubre de 2018 en Espanya. Compte en el seu repartiment amb Natalia de Molina i Daniel Grao com a protagonistes. El teaser tràiler va ser estrenat en exclusiva per El Español el 8 de febrer de 2018.

## Argument

A Andalusia, Abel (Daniel Grao) és un polític lliurat a la lluita pels més desfavorits que acaba de fer història. Per la seva part la seva dona, Nora (Natalia de Molina), és guardiana d'un secret que pot canviar-lo tot. La promesa d'una nova vida per a tots dos es veu truncada per l'aparició de Víctor, un alt càrrec caigut en desgràcia, i de dos antics amics, Virginia (Natalia Mateo) i Félix (Borja Luna), amistats d'una època que prefereixen oblidar.

## Producció i rodatge

El rodatge s'ha dut a terme durant sis setmanes a Sevilla. El llargmetratge compta amb la producció de La Canica Films (productora de Tarde para la ira i que apostava de nou per un director novell) al costat d'ells coprodueixen Palomar SPA i Animales sin collar AIE; participrn també Netflix, Movistar+ i Film Factory.

## Repartiment

* Natalia de Molina com Nora.
* Daniel Grao com Abel.
* Natalia Mateo com Virginia.
* Borja Luna com Félix.
* Mariana Cordero
* Ignacio Mateos com Víctor.
* Mario Tardón
* Beatriz Arjona
* Marcos Ruiz

## Nominacions

Ignacio Mateos fou nominat al Premi Feroz al millor actor de repartiment i Borja Luna al millor actor revelació al Premi Unión de Actores al millor actor revelació.

## Referències

* 1 2 «El Español te ofrece en exclusiva el primer tráiler de ‘Animales sin collar’» (en castellà). [Consulta: 14 juliol 2018].
* ↑ 20Minutos «Natalia de Molina y Daniel Grao ruedan en Sevilla el filme 'Animales sin collar'» (en castellà). [Consulta: 14 juliol 2018].
* ↑ Fotogramas.es «'Animales sin collar': teaser tráiler y fecha de estreno de la ópera prima de Jota Linares» (en castellà). [Consulta: 14 juliol 2018].
* ↑ Themes, Studio. «Informadores de Cine. - Nominados a los Premios Feroz 2019» (en castellà). [Consulta: 23 desembre 2018].
* ↑ Penélope Cruz y Paco León, entre los nominados a los Premios de la Unión de Actores, La Vanguardia, 11 de febrer de 2019
# Cala Major

Cala Major és una platja que es troba al barri homònim de la ciutat de Palma. És una platja urbana, ubicada entre els penya-segats de Cala Major i de Porto Pi. És de sorra, després que a finals del segle XX es va regenerar, encara que s'han mantingut zones de roquer. Una escullera la parteix en dues seccions. La proximitat del Palau de Marivent, residència del cap d'Estat espanyol, motiva que no es permeta el fondeig d'embarcacions, tot i les seues bones condicions.
En aquesta cala hi desemboca el torrent de Cala Major, d'escasses dimensions i de 2,55 quilòmetres quadrats de conca de drenatge.

## Referències

* ↑ Plan Director para la Mejora de la Red de Pluviales del Término Municipal de Palma, 2004.