OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Valmiera

Valmiera (alemany: Wolmar', estonià: Volmari) és una de les nou ciutats republicanes de Letònia, d'acord amb la Reforma Territorial Administrativa de Letònia de l'1 de juliol de 2009. Anteriorment, era el centre del Comtat de Valmieras (en letó Valmieras rajons). És de facto el centre administratiu i cultural de la regió històrica de Vidzeme, antiga Livonia.

## Vegeu també

* Teatre Dramàtic de Valmiera
# Vicent Dualde i Furió

Vicent Dualde i Furió (València, 1851 - 1917) fou un advocat i polític valencià. Es llicencià en dret a la Universitat de València, on també fou líder de la Joventut Republicana i seguidor de Manuel Ruiz Zorrilla. També fou director d'El Mercantil Valenciano (1873 i 1875-1878), un advocat de força prestigi i president de Lo Rat Penat el 1910-1912
Políticament, fou regidor de l'ajuntament de València pel Partit Republicà Progressista el 1883-1891, diputat provincial el 1889, primer síndic de l'ajuntament de València i diputat a Corts Espanyoles per València a les eleccions generals espanyoles de 1893 per una coalició republicana. Quan Ruiz Zorrilla trencà amb Nicolás Salmerón va fundar el seu propi diari, El Progreso. A les eleccions posteriors a les que es va presentar fou derrotat tant pel blasquisme com pels federalistes i per Unió Republicana. Fou pare de Joaquim Dualde i Gómez

## Referències

* Biografies de polítics valencians Arxivat 2013-06-18 a Wayback Machine.
* Fitxa del Congrés dels Diputats (castellà)
# Ríjkovo

«Ríjkovo» té aquests significats:
* Ríjkovo (krai de Perm), localitat del krai de Perm, a Rússia
* Ríjkovo (Vladímir), localitat de l'óblast de Vladímir, a Rússia
# Velva

Velva és una població dels Estats Units a l'estat de Dakota del Nord. Segons el cens del 2000 tenia 1.049 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Velva tenia 1.049 habitants, 436 habitatges, i 275 famílies. La densitat de població era de 526 hab./km².
Dels 436 habitatges en un 31,2% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 50,2% hi vivien parelles casades, en un 8,5% dones solteres, i en un 36,9% no eren unitats familiars. En el 34,4% dels habitatges hi vivien persones soles el 20,6% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,3 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,97.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 25,6% tenia menys de 18 anys, un 5,1% entre 18 i 24, un 23,6% entre 25 i 44, un 19,6% de 45 a 60 i un 26% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 42 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 79,7 homes.
La renda mediana per habitatge era de 27.738 $ i la renda mediana per família de 36.477 $. Els homes tenien una renda mediana de 26.726 $ mentre que les dones 17.375 $. La renda per capita de la població era de 15.267 $. Entorn del 7,8% de les famílies i el 10,8% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Velva». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 9 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Velva». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-12. [Consulta: 9 agost 2010].
# Vida de familia

«Vida de familia» té aquests significats:
* Vida de familia (pel·lícula de 1963), pel·lícula espanyola dirigida per José Luis Font
* Vida de familia (títol en català: Vida de família), telefilm espanyol de 2007 dirigit per Llorenç Soler.
* Vida de familia (pel·lícula de 2017), pel·lícula xilena dirigida per Alicia Scherson i Cristián Jiménez.
# Salgótarján

Salgótarján és una ciutat del nord d'Hongria amb drets comtals, capital de la província de Nógrád, a prop de la frontera amb Eslovàquia.

## Geografia

Salgótarján es troba a les muntanyes Cserhát, al llarg del riu Tarján, a prop d'Eslovàquia. Està a uns 120 km de Budapest, la capital hongaresa, a uns 70 km de Miskolc; i a 11 km de la frontera amb Eslovàquia. Es troba envoltada de turons amb molta vegetació. A la rodalia neix el riu Zagyva, que va a parar al riu Tisza i finalment al Danubi.

## Economia

L'economia de Salgótarján es basa en el turisme, en la indústria i en els seus recursos minerals (lignit). La indústria se centra en el sector siderúrgic, en el del vidre i en el del tabac.

## Turisme

Les seves principals atraccions turístiques són:
* El castell medieval de Salgado, del segle xiii, que va ser construït sobre el cim d'un turó rocós a pocs quilòmetres al nord.
* El poble de Hollókő, a uns 20 km al sud-oest, inscrit com a Patrimoni de la Humanitat segons la UNESCO.
* El castell de Somoskő a uns 10 km, a prop d'Eslovàquia.

## Ciutats agermanades

* Lučenec, Eslovàquia

## Enllaços externs

* Web oficial de Salgótarján
* Tarjáninfó.hu Informació, programes
* Imatges del castell Arxivat 2007-01-27 a Wayback Machine.
* Fotos aèries de Salgótarján
# Salată de vinete

La salată de vinete (amanida d'albergínies) és una especialitat culinària romanesa feta a partir d'albergínies al forn, pelades i trossejades finament, barrejades amb oli, llimona o vinagre, sal i pebre.

## Ingredients

Per a 4-6 persones necessiteu 4 albergínies mitjanes, una mica de suc de llimona (o vinagre), prou oli de gira-sol, sal i pebre, per degustar també una mica de mostassa o un rovell d'ou cru i maionesa. En cap cas es recomana l'oli d'oliva.

## Mètode de preparació

Coure les albergínies en una planxa de ferro o en una paella al forn escalfada a 200 ° C fins que es cremi la pell. Després de coure-les, poseu-les en un bol amb aigua freda, netegeu-les de cremades i poseu-les sobre un taulell de fusta. Un cop escorreguts, trossegeu-los finament i, a continuació, bateu-los bé en un bol, afegint-hi la llimona, la sal, el pebre i, si es vol, una culleradeta de mostassa o un rovell d'ou cru a mesura que l'oli es vagi convertint en una pasta. No s'ha d'utilitzar mai una batedora elèctrica. Poseu-ho a la nevera i, a continuació, serveix l'amanida amb les cebes tallades ben fines i els tomàquets a rodanxes. Les cebes no s'afegeixen immediatament a les albergínies, perquè s'oxiden i fan malbé el gust.
S'hi sol afegir maionesa o un oli que venen expressament, però amaga el gust de les albergínies. Però si el gust especial de l'albergínia és massa fort, posar-hi maionesa és una solució.
L'anet també es pot afegir a l'amanida i les olives a la guarnició. També es pot afegir telemea per completar el plat.

## Referències

* 1 2 Sanda Marin: Carte de bucate, Editura Orizonturi, București 1995, p. 31-32, ISBN 973-95583-2-1
* 1 2 Silvia Jurcovan: Carte de bucate, Editura Humanitas, București 2012, p. 90-91, ISBN 978-973-50-3475-7
* ↑ Silvia Jurcovan: Carte de bucate, Editura Humanitas, București 2012, p. 91, ISBN 978-973-50-3475-7
* ↑ Eliza Hansen: „Meine rumänischen Spezialitäten”, Editura Christians, Hamburg 1973, p. 10, ISBN 3-7672-0229-8

## Enllaços externs

* Laura Laurențiu: amanida d'albergínies romaneses
# Vyšná Jablonka

Vyšná Jablonka és un poble i municipi d'Eslovàquia. Es troba a la regió de Prešov, al nord del país.

## Història

La primera referència escrita de la vila data del 1436.
# S/2003 J 12

S/2003 J 12 és el més petit dels satèl·lits irregulars retrògrad de Júpiter. Fou descobert per un equip d'astrònoms de la Universitat de Hawaii dirigits per Scott S. Sheppard l'any 2003.

## Característiques

S/2003 J 12 té un diàmetre d'un 1 quilòmetre, i orbita Júpiter a una distància mitjana de 17,40 milions de km en 550 dies, a una inclinació de 146 º, en una direcció retrògrada i amb una excentricitat de 0,38. Es tracta del satèl·lit retrògrad exterior més proper a Júpiter, tots els altres satèl·lits coneguts més propers són prògrads. Aquest satèl·lit sembla no pertànyer a cap grup.

## Observacions

S/2003 J12 fou descobert per l'equip de Shepard el 8 de febrer de 2003 i la descoberta fou anunciada el 7 de març del mateix any. Com que la seva òrbita no ha estat confirmada, encara conserva la seva designació provisional que indica que fou el dotzè satèl·lit descobert al voltant de Júpiter l'any 2003.

## Vegeu també

* Júpiter
* Satèl·lits de Júpiter

## Referències

* ↑ URL de la referència: https://www.minorplanetcenter.net/mpec/K03/K03E29.html.
* ↑ «Natural Satellites Ephemeris Service», 08-01-2008.(anglès)
* 1 2 URL de la referència: https://minorplanetcenter.net/mpec/K21/K21AG9.html.
* ↑ URL de la referència: https://sites.google.com/carnegiescience.edu/sheppard/moons/jupitermoons.
* ↑ IAUC 8089: Satellites of Jupiter 7 de març de 2003 (descobriment)(anglès)
* ↑ MPEC 2003-E29: S/2003 J 9, 2003 J 10, 2003 J 11, 2003 J 12; S/2003 J 1, 2003 J 6 3 d'abril de 2003 (anglès)
# Wang Su

Wang Su :
| Xinès tradicional: | Xinès tradicional: | 王肅 |
| Xinès simplificat: | Xinès simplificat: | 王肃 |
    En aquest nom xinès, el cognom és Wang.
Wang Su (195–256) era el fill de l'oficial militar de Cao Wei Wang Lang i va viure durant el període dels Tres Regnes de la història xinesa. Quan Guanqiu Jian va començar una revolta en Shouchun, Wang va aconsellar a Sima Shi de baixar la moral dels revoltats tractant les seves famílies amb respecte. Després d'això, Wang va suplicar a Cao Mao de permetre que Sima Zhao succeïra a Sima Shi com a regent de Cao Wei.

## Vegeu també

* Llista de persones relacionades amb els Tres Regnes
# Sant Galdric (Perpinyà)

Sant Galdric és un antic llogaret del terme comunal de Perpinyà, a la comarca del Rosselló, de la Catalunya del Nord. En l'actualitat dona nom a tot un barri.
Està situat a prop de l'extrem oriental del terme perpinyanenc, a ponent de Sant Vicenç i del Mas Garidó, al nord-est del barri del Molí de Vent i al sud-oest del de les Coves.

## Bibliografia

* Becat, Joan. «113-Perpinyà». A: Atles toponímic de Catalunya Nord. II. Montoriol-el Voló. Perpinyà: Terra Nostra, 2015 (Biblioteca de Catalunya Nord, XVIII). ISBN ISSN 1243-2032.
* Becat, Joan; Ponsich, Pere; Gual, Raimon. «Perpinyà». A: El Rosselló i la Fenolleda. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1985 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 14). ISBN 84-85194-59-4.

## Referències

* ↑ Sant Galdric en els ortofotomapes de l'IGN
# Saltillo (Tennessee)

Saltillo és una població dels Estats Units a l'estat de Tennessee. Segons el cens del 2000 tenia 342 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Saltillo tenia 342 habitants, 155 habitatges, i 93 famílies. La densitat de població era de 148,4 habitants/km².
Dels 155 habitatges en un 23,2% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 43,2% hi vivien parelles casades, en un 12,9% dones solteres, i en un 40% no eren unitats familiars. En el 36,1% dels habitatges hi vivien persones soles el 20,6% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,21 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,84.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 20,2% tenia menys de 18 anys, un 5,8% entre 18 i 24, un 21,3% entre 25 i 44, un 32,2% de 45 a 60 i un 20,5% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 46 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 80,8 homes.
La renda mediana per habitatge era de 20.583 $ i la renda mediana per família de 26.250 $. Els homes tenien una renda mediana de 26.875 $ mentre que les dones 17.813 $. La renda per capita de la població era de 12.953 $. Entorn del 9,4% de les famílies i el 13,5% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Saltillo». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 12 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Saltillo». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Exèrcit d'Alliberament dels Obrers i Camperols de Turquia

L'Exèrcit d'Alliberament dels Obrers i Camperols de Turquia (Türkiye Isci Köylü Kurtulus Ordusu, TIKKO) és una organització armada del Partit Comunista de Turquia/Marxista Leninista. És d'ideologia maoista.
Es va crear al mateix temps que el partit el 1972 amb el propòsit d'establir zones alliberades. Alguns membres van rebre entrenament a l'estranger (Líban i Grècia) o a la mateixa Turquia. El líder del grup hauria estat detingut el setembre del 2000 a Istanbul.

## Enllaços externs

* Grups armats Arxivat 2011-01-14 a Wayback Machine.
# Filharmònica Porrerenca

La Filharmònica Porrerenca és una banda de música creada a Porreres (Mallorca) l'any 1856 per Jaume Mulet i Escarrer -fill il·lustre de Porreres- gràcies a la convergència de petites agrupacions musicals anteriors. La vila de Porreres sempre havia posat de manifest una gran afició a la música, tant religiosa com profana i Jaume Mulet aprofità aquesta bona predisposició musical per treure'n el màxim rendiment ensenyant solfeig i a tocar diversos instruments a un grup de joves de la localitat. Mulet no sols creà una banda i la deixà com a llegat cultural, sinó que feu estimar la música entre la població.
El 1923 va guanyar el concurs de bandes celebrat a Inca.
El 2006 es van complir 150 anys de la seva fundació. En aquest període, els porrerencs han estat testimonis de la seva tasca protocol·lària en els diferents actes organitzats tant pel poder civil com per l'església, donant un to festiu i també solemne a les celebracions. Així doncs, ha amenitzat les cercaviles, processons, revetlles, concerts i tota classe d'actes que s'han succeït al llarg de l'any. Aquest mateix any, el Consell de Mallorca, li concedí el Premi Jaume II per commemorar els 150 anys de vida.
La Filharmònica Porrerenca ha realitzat en els últims temps un intent d'actualització de la seva agrupació musical popularitzant la interpretació d'un repertori de moda.

## Bibliografia

* Ramon Rosselló Vaquer. Dues notes sobre la Filharmònica de Porreres en el setmanari "Felanitx". DL 2006

## Enllaços externs

* Retall de diari de la notícia concessió Premi Jaume II Arxivat 2010-06-20 a Wayback Machine. PDF

## Referències

* ↑ «Antònia Font i la Filharmònica Porrerenca».
# Fernando Martínez i Perales

* Per al futbolista andalús, vegeu Fernando Muñoz García; per la localitat de l'Uruguai vegeu Nando (Uruguai)
Fernando Martínez i Perales, més conegut com a Nando (València, 21 de maig de 1967) és un exfutbolista valencià. Es va fer com a jugador en les categories inferiors del club merengot on va romandre fins a la temporada 92-93, en la qual, la presència del brasiler Leonardo i la poca confiança que va tenir en ell Guus Hiddink el van fer fitxar pel Deportivo de La Corunya amb la carta de llibertat.
A Galícia roman fins a mitjans de la temporada 97-98 que és traspassat al Sevilla FC en Segona Divisió, on posteriorment assoliria l'ascens jugant de nou en Primera Divisió la temporada 99-2000.
La temporada següent fitxa pel SD Compostela; i abans de retirar-se, va jugar a l'Arteixo.
Va començar la seva carrera com extrem i en el Deportivo va esdevenir un dels millors laterals esquerres del futbol espanyol, sent titular indiscutible en aquest equip. Va ser internacional absolut en dues ocasions per la selecció espanyola.

## Trajectòria

* Llevant UE (1986-87)
* València CF (1987-1992)
* Deportivo de La Corunya (1992-1998)
* Sevilla FC (1998-2000)
* SD Compostela (2000 - 2001)
* Atlético Arteixo

## Enllaços externs

* Fitxa del València CF
# Ferran Cano Darder

Ferran Cano Darder (Caracas, 1940) és un galerista d'art mallorquí, net del batlle de Palma Emili Darder. Cano es llicencià en Dret per la Universitat de Barcelona i es diplomà en Dret Comparat per la de Vrije-Amsterdam, però els seus interessos el dugueren a dedicar-se al món de l'art. Va ser el fundador, director i propietari de les galeries de Palma 4 Gats (1973) i Ferran Cano (1986), i de la Ferran Cano-Quatre Gats (1989) de Barcelona.
El 2013 fou notícia per renunciar a la medalla d'or de Palma i al premi Ramon Llull del Govern Balear a causa de la política educativa i cultural del PP i per la seva negació dels Països Catalans.

## Referències

* 1 2 http://www.arabalears.cat/premium/societat/FERRANCANO-preguntes-Catalunya-sexigiran-Mallorca_0_1057694286.html
* ↑ Dolç i Dolç, Miquel (coord.). Gran Enciclopèdia de Mallorca. Volum 3. Palma: Promomallorca, p. 71. ISBN 84-8661702-2.
* ↑ http://www.caib.es/sacmicrofront/archivopub.do;jsessionid=FEE742C75299FC2E79F5106821ACE3E9?ctrl=MCRST84ZI141799&id=141799
* ↑ http://www.diariodemallorca.es/sociedad-cultura/2013/12/12/ferran-cano-renuncia-medalla-oro/896608.html Arxivat 2014-01-16 a Wayback Machine.

## Enllaços externs

* http://www.galeriaferrancano.com Arxivat 2017-09-12 a Wayback Machine.
* http://miquelcinema.blogspot.com.es/2013/06/galeria-ferran-cano-1973-2013.html
# Filippo Landini

Filippo Lanidini és un grup de música pop en català format per cinc membres de Canet de Mar. Poc després de la seva formació, el grup es presentà al Sona9 on foren un dels 18 grups seleccionats; van ser finalistes de l'Enganxa't a la Música.
Editaren el seu primer àlbum Primer primera l'any 2007 amb la discogràfica Gorvijac Music. El seu primer senzill va ser Viu-la que va ser a més la cançó de la tardor de TV3 del 2008.
El seu segon disc arribà de la mà de la mateixa discogràfica, i es va titular Farem revolucions; el nom prové de la cançó homònima que segons el seu guitarrista, Oriol Ribes, "ve a dir que tothom pot fer una revolució si creu en si mateix i és conscient de les seves possibilitats. És la revolució de l'autoestima".

## Discografia

* Primera (2006, maqueta, autoeditat)
* Primer Primera (Gorvijac Music 2007)
* Farem Revolucions (Gorvijac Music 2009)
* Som Com Som - Single digital (Picap 2013)
* Som Com Som - Album (Picap 2013)
* Ciao Ciao - Single digital (Picap 2018)
* Buona Sera Signorina - Album (Picap 2018)

## Referències

* 1 2 «Filippo Landini». Viasona.cat. [Consulta: 24 desembre 2011].
* 1 2 «La revolució de Filippo Landini». Revista Enderrock, 03-04-2010 [Consulta: 24 desembre 2011].
* 1 2 «Filippo Landini presenten el seu primer disc». Revista Enderrock, 20-11-2007 [Consulta: 24 desembre 2011].
* ↑ «Concert Oriol Ribes de Filippo Landini». eldau.cat [Consulta: 24 desembre 2011]. Arxivat 2011-09-07 a Wayback Machine.

## Enllaços externs

* Reportatge de TV3: El "pop directe" de Filippo Landini
* «Filippo Landini interpreten un tema del seu nou disc». TV3, 11-08-2010 [Consulta: 24 desembre 2011].
* Lloc web oficial del grup Arxivat 2021-03-16 a Wayback Machine.
* Filippo Landini a MySpace
# Filippo Gherardesca

Filippo Gherardesca o Gherardeschi (Pistoia, 11 d'octubre, 1738 - Pisa, 18 de juny, 1808) va ser un compositor italià.

## Biografia

Provinent d'una família de músics, Gherardesca va estudiar música des de 1756 a 1761 a Bolonya sota la tutela del Pare Martini. El 1761 es va convertir en membre de l'Acadèmia Filharmònica de Bolonya. El 1763 va ser nomenat mestre de capella a Volterra i poc després va accedir a organista a la catedral de Pisa. El 1770 va ser director de la capella de la catedral de Pistoia, però només per un període limitat, en sortir del lloc en favor del seu germà Domenico.
El 1783 va ser nomenat mestre de concerts i professor de música a la cort del Gran Duc de la Toscana Leopold II. Finalment, el 1785 va exercir com a mestre de cor a l'església de Santo Stefano a Pisa.
De la seva família es recorda, en particular, el seu nebot Giuseppe Gherardeschi, organista i mestre de cor de la catedral de Pistoia.

## Estil

Un gran admirador de Johann Sebastian Bach, componia sobretot música sacra, però sense imitar bé el vell estil del seu mestre o de l'escola de Bolonya. Va escriure com a mínim 26 misses, himnes, salms i altres obres sagrades. El 1803, en memòria de la mort del primer governant del Regne d'Etrúria, Lluís I de Borbó, va compondre una Gran Missa de Rèquiem.
Pel que fa, però, a l'àmbit operístic, Gherardesca va compondre set òperes, representades sobretot a la Toscana. El 1767 va col·laborar amb Florian Leopold Gassmann en la redacció de l'òpera La contessina (l'òpera més coneguda del compositor alemany), en la qual va col·locar alguna de les seves àries.

## Òperes

* L'amore artigiano (llibret de Carlo Goldoni, 1763, Lucca)
* Il curioso indiscreto (llibret de Giuseppe Petrosellini, 1764, Pisa)
* I visionari (llibret de Giovanni Bertati, 1765, Pisa)
* La contessina (llibret de Marco Coltellini, scritto in collaborazione con Florian Leopold Gassmann, 1767, Venècia)
* L'astuzia felice (dramma giocoso, llibret de Carlo Goldoni, 1767, Venècia)
* I due gobbi (1769, Pisa)
* La notte critica (dramma giocoso, llibret de Carlo Goldoni, 1769, Pisa)
# Filippo De Pisis

Filippo De Pisis (Ferrara, 11 de maig de 1896 - Milà, 2 d'abril de 1956) va ser un pintor i poeta italià, vinculat a la pintura metafísica. El seu nom de naixement era Luigi Filippo Tibertelli.

## Biografia

Va debutar el 1916 com a poeta, amb la col·lecció Canti della Croara. Després de la seva publicació, va entrar en contacte amb Giorgio De Chirico, Carlo Carrà i Alberto Savinio, que eren a Ferrara durant la Primera Guerra Mundial. El jove De Pisis es va convertir en el guia local d'aquests membres de l'avantguarda parisenca. Aquesta relació va portar a la breu aliança de Pisis amb l'escola de la pintura metafísica. Encara que no havia començat a pintar, De Pisis va celebrar salons informals als seus apartaments de Ferrara, on es van exposar per primera vegada la major part de les pintures metafísiques de Chirico.
El 1919 De Pisis es va traslladar a Roma, on va començar a pintar i on va conèixer el poeta Giovanni Comisso, que a partir de llavors serà un dels seus grans amics. Mentre que editors importants de la seva època van criticar De Pisis per produir una poesia extremadament sentimental, aquesta veta emotiva es va traslladar bé en la tela. De Pisis és conegut sobretot pels seus paisatges urbans, escenes marines metafísicament inspirades, i bodegons, especialment els que representaven a flors. La seva obra té una qualitat particularment aèria, del moment, i està carregada amb una espècie de patètic plaer-dolor. De Pisis també va executar un ampli cos d'obra menys coneguda, que comprenia esbossos homoeròtics del nu masculí.
De Pisis va passar la seva vida a Roma, París i Venècia. Va tenir un estil de vida molt extravagant; tenia com a mascota un lloro anomenat Coco, i a Venècia era un dels pocs residents que utilitzava una góndola. Tenia dos gondolers personals que treballaven per a ell 24 hores al dia, i que en lluïen una llibreta negra i or.
L'obra de Pisis es va mostrar dues vegades en la Biennal de Venècia: una vegada en vida del pintor, i una altra pòstumament.
L'obra de Pisis per a la Collezione Verzocchi el 1949-1950 es troba actualment a la Pinacoteca Civica de Forlì. Una gran part de la seva obra es troba també al Museu Filippo de Pisis a Ferrara.
Va morir a Milà després d'una llarga malaltia, el 1956.
* La casa de Filippo De Pisis a Venècia 1943-1949.

## Referències

* ↑ Renato Bertacchini. Comisso, De Pisis e il dannunzianesimo (en italià). Cappelli, 1960.
* ↑ Mirella Applotti «De Pisis, Comisso "Fioori, Amoori"» (en italià). La Stampa, 26-02-1994.
* ↑ Nico Naldini «Mio caro De Pisis baciami tutta la Spagna» (en italià). Corriere della Sera, 09-04-1978.}