OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Mode d'articulació

El mode d'articulació o modo d'articulació és la posició que adopten els òrgans de fonació per produir un so, de manera que es produeixen diferents tipus d'obstrucció del pas de l'aire.
Segons els mode d'articulació una consonant pot ser:
* Oclusiva: quan hi ha una interrupció total del pas de l'aire en algun moment
* Africada: quan es produeix una oclusiva seguida immediatament d'una fricativa
* Fricativa: quan es produeix una turbulència en la columna d'aire
* Aproximant: quan els òrgans de fonació no s'arriben a tocar
* Nasal: quan l'aire surt alhora pel nas i per la boca
* Vibrant o ròtica: quan hi ha una agitació repetida de la llengua contra altres òrgans de manera ràpida
* Lateral: quan l'aire escapa pels costats de la llengua
El mode d'articulació és un dels paràmetres usats en fonètica per a descriure un so. Els altres són el punt d'articulació i la sonoritat.

## En català

* Oclusives: [b], [d], [g], [p], [t], [k], i en mallorquí les palatals [ɟ], [c]
* Africades: [dz], [ts], [dʒ], [tʃ]
* Fricatives: [z], [s], [ʒ], [ʃ], [f], i [v] en les varietats que conserven aquest fonema (balear, gran part del valencià, part de l'ebrenc)
* Aproximants: [β], [ð], [ɣ], [w], [j]
* Nasals: [m], [n], [ɲ], [ŋ]
* Vibrants: [ɾ], [r]
* Laterals: [l], [ʎ], [ɫ].

## Referències

* ↑ «"Modo" segons l'AVL». Acadèmia Valenciana de la Llengua. [Consulta: 18 desembre 2018].
Alfabet fonètic internacional :
Vocals :
Anterior
Quasi- anterior
Central
Quasi- posterior
Posterior
Tancada
•iy
•ɨʉ
•ɯu
•ɪʏ
•ɪ̈ʊ̈
ʊ
•eø
•ɘɵ
•ɤo
•e̞ø̞
•əɵ̞
•ɤ̞o̞
•ɛœ
•ɜɞ
•ʌɔ
•æ
ɐ
•aɶ
•äɒ̈
•ɑɒ
Quasitancada
Semitancada
Mitjana
Semioberta
Quasioberta
Oberta :
Consonants :
Les taules contenen símbols fonètics que potser no es mostrin correctament en alguns navegadors. :
# Mode Qualcomm EDL

El mode de descàrrega d'emergència de Qualcomm, conegut comunament com a mode Qualcomm EDL i conegut oficialment com a Qualcomm HS-USB QD-Loader 9008 és una característica implementada a la ROM d'arrencada d'un sistema en un xip de Qualcomm que es pot utilitzar per recuperar els telèfons mòbils bloquejats. telèfons intel·ligents. Al Pixel 3 de Google, la funció es va mostrar accidentalment als usuaris després que el telèfon es trobés.

## Suport del dispositiu

Perquè un dispositiu admeti EDL, ha d'utilitzar maquinari Qualcomm. El SoC més estès de Qualcomm és el Snapdragon.

## Accés
### ADB

L'Android Debug Bridge es pot utilitzar per accedir al mode EDL, amb l'ordre adb reboot edl.

### Windows

L'eina d'assistència de productes de Qualcomm (QPST) normalment s'utilitza internament pels executius del centre de servei per a flasheig de microprogramari de baix nivell per reviure dispositius Android des d'un maó dur o per solucionar problemes de programari persistents. Per flashejar el microprogramari, l'eina es comunica amb els dispositius compatibles mitjançant EDL. $^]$ Qualcomm no ha llançat oficialment el QPST.

### Linux

Qualcomm Download (QDL) és una eina per comunicar-se amb els bootroms de Qualcomm System On a Chip per instal·lar o executar codi. El codi font és mantingut per Bjorn Andersson, alias andersson.

### Cable de flaix profund EDL

Les plaques base implementades per Qualcomm, amb la presència d'EDL, es poden arrencar a EDL mitjançant l'ús d'un cable EDL Deep Flash. Aquest cable específic té l'aspecte general d'un botó present al cable. El botó es pot representar com un interruptor, per poder fer que el telèfon arrenqui en mode EDL. Amb l'ús del cable, en la majoria de dispositius i casos, no serà necessari utilitzar els punts de prova. El cable també funciona en dispositius durs per arrencar-los en mode EDL. Aquest cable funciona tenint un botó present entre D+ i GND.

## Referències

* ↑ Zhao, Longze. «Physical Mirror Extraction on Qualcomm-based Android Mobile Devices». A: Proceedings of the 2nd International Conference on Computer Science and Application Engineering (en anglès). Hohhot, China: ACM Press, 2018, p. 1–5. DOI 10.1145/3207677.3278046. ISBN 978-1-4503-6512-3.
* ↑ EASTTOM, CHUCK. An In-Depth Guide to Mobile Device Forensics (en anglès). [S.l.]: CRC Press, 2021, p. 72. ISBN 978-0-367-63300-4. OCLC 1250310301.
* ↑ Tang, Qinghao; Fan Du. Internet of things security : principles and practice (en anglès), 2021, p. 166. ISBN 978-981-15-9942-2. OCLC 1236261208.
* ↑ Amadeo, Ron. «Reports of Pixel 3s bricking with "EDL" message are growing» (en anglès americà). Ars Technica, 03-09-2021. [Consulta: 11 setembre 2021].
* ↑ EASTTOM, CHUCK. An In-Depth Guide to Mobile Device Forensics (en anglès). [S.l.]: CRC Press, 2021, p. 72. ISBN 978-0-367-63300-4. OCLC 1250310301.
* ↑ Bhardwaj, Dhananjay. «Download QPST Flash Tool & How to Use it to Flash Firmware on Qualcomm Android Devices» (en anglès). The Custom Droid, April 2, 2021. [Consulta: February 21, 2022].
* ↑ Andersson, Bjorn. «Source code of qdl» (en anglès). Github. [Consulta: February 21, 2022].
# Programa Mars

El programa Mars fou una sèrie de set sondes interplanetàries no tripulades de la Unió Soviètica, amb l'objectiu d'investigar el planeta Mart. La majoria de sondes del programa no aconseguiren els seus objectius, bé per pèrdua de contacte bé per errades en els aterradors.
La sonda Mars 1, llançada el 1962 fallà en la seva ruta cap a Mart. Les sondes Mars 2 a Mars 7, molt posteriors a la Mars 1, necessitaven un coet Proton per al llançament i el seu disseny era similar a les posteriors sondes Venera enviades a Venus i estaven formades per un orbitador i un aterrador. Possiblement el disseny de l'orbitador era encara massa provisional, si tenim en compte que el mateix disseny funcionà perfectament a les Venera després de 1975.
| Sonda | Llançament | Resultats |
| Mars 1 | 1 de novembre de 1962 | Perduda. Recollí algunes dades sobre micrometeorits i el camp magnètic interplanetari abans de perdre el contacte. |
| Mars 2 | 19 de maig de 1971 | Entrà en òrbita de Mart. L'aterrador xocà contra la superfície. Amb la Mars 3 recollí unes 60 imatges i dades gravimètriques i magnètiques. |
| Mars 3 | 28 de maig de 1971 | Entrà en òrbita de Mart. L'aterrador perdé contacte. Amb la Mars 2 recollí unes 60 imatges i dades gravimètriques i magnètiques. |
| Mars 4 | 21 de juliol de 1973 | Només pogué realitzar un fly-by. Sense dades rellevants. |
| Mars 5 | 25 de juliol de 1973 | Entrà en òrbita de Mart i envià unes 60 fotografies de la superfície. |
| Mars 6 | 5 d'agost de 1973 | Fly-by de Mart. L'aterrador xocà contra la superfície però envià algunes dades sobre l'atmosfera de Mart. |
| Mars 7 | 9 d'agost de 1973 | Fly-by de Mart. L'aterrador no arribà a la superfície. Sense dades rellevants. |

## Referències

* ↑ Capelotti, P. J.. The Human Archaeology of Space: Lunar, Planetary and Interstellar Relics of Exploration (en anglès). McFarland, 2010, p.109. ISBN 0786458593.
# Psychoda duplilamnata

Psychoda duplilamnata és una espècie d'insecte dípter pertanyent a la família dels psicòdids que es troba a Àsia: Taiwan.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* 1 2 Tokunaga, M., 1957. Moth-Flies from Formosa (Psychodidae, Diptera). Scientific Reports of the Saikyo University. Agriculture. 9:53-77.
* 1 2 Catalogue of Life (anglès)
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Catalogue of Life in Taiwan (anglès) i (xinès)
* ↑ Global Species Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. (anglès)

## Enllaços externs

* ION (anglès)
# Montenegro de Cameros

Montenegro de Cameros és un municipi de la província de Sòria, a la comunitat autònoma de Castella i Lleó. Pertany a la comarca agrària de Pinares, per bé que pertany a la comarca de Tierra de Cameros, essent de fet l'únic que es troba en l'actualitat fora de La Rioja. Aquí neix el riu Mayor, afluent de capçalera de l'Iregua, pertanyent a la conca de l'Ebre.

## Referències

* ↑ «Provincia de Soria (España): Municipios & Localidades» (en castellà), 22-01-2021. [Consulta: 12 març 2021].
# Monteneroïta

La monteneroïta és un mineral de la classe dels fosfats que pertany al grup de la vivianita. Rep el nom de la mina Monte Nero, a Itàlia, la seva localitat tipus.

## Característiques

La monteneroïta és un arsenat de fórmula química Cu$^{2+}$Mn$^{2+}$₂(AsO₄)₂·8H₂O. Es tracta d'una espècie aprovada per l'Associació Mineralògica Internacional, i publicada per primera vegada el 2020. Cristal·litza en el sistema monoclínic. La seva duresa a l'escala de Mohs és 2.
L'exemplar que va servir per a determinar l'espècie, el que es coneix com a material tipus, es troba conservat a les col·leccions mineralògiques del Museu d'Història Natural del Comtat de Los Angeles, a Los Angeles (Califòrnia) amb el número de catàleg: 67509.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a la mina Monte Nero, situada a la localitat de Rocchetta di Vara, a la província de La Spezia (Ligúria, Itàlia), on es troba en forma de cristalls de color verd clar. Aquesta mina italiana és l'únic indret de tot el planeta on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Monteneroite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 11 gener 2022].
# Molí del Camell de Dalt

El molí del Camell de Dalt és un molí fariner de Montoliu de Segarra (Segarra) inclòs a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Antic molí fariner situat a la dreta de la riera de Montornès, al mig d'un conreu de cereals, prop del camí de Montoliu de Segarra a Montornès de Segarra. L'edifici se'ns presenta de planta rectangular i estructurat a partir de planta baixa i primer pis, en estat ruïnós.
Actualment encara es pot veure el seu cacau però no queda cap resta de l'estructura de la bassa, que resta enterrada sota un conreu de cereals. L'obra presenta un parament paredat amb resquills de pedra als junts, llevat de les pedres cantoneres que es troben més o menys treballades.

## Història

El molí fariner de la Segarra necessitava una gran bassa per poder emmagatzemar el màxim d'aigua per al seu funcionament. Una de les parts més importants era el cacau, que es bastia a un extrem de la bassa i tenia com a funció regular la pressió de l'aigua en la seva caiguda. Del cacau, l'aigua passava d'un canal a un rodet normalment de fusta i disposat horitzontalment. El moviment giratori del rodet es transmetia a l'eix de fusta, eix que tenia al seu extrem superior l'hèlix de ferro que anava encaixada a la mola superior. Aquesta pedra girava sobre una mola inferior fixada. La pressió de les dues moles convertia el gra en farina.

## Referències

* 1 2 «Molí del Camell de Dalt». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 31 agost 2015].
# Molí del Batà

El Molí del Batà o de Pelaires és un Bé Immoble de Rellevància Local de Paterna (l'Horta Oest). De propietat privada, durant la dècada de 2010 va patir diversos incendis i a partir de maig de 2015 la seua estructura va patir tals desperfectes que l'edifici va considerar-se que es trobava a prop del col·lapse.
Està situat sobre el caixer principal de la séquia de Montcada, junt a la parada de metro de Campament.

## Referències

* 1 2 «Molí Batà». AVAM: Catàleg de l'Associació Valenciana dels Amics dels Molins. Arxivat de l'original el 2016-03-03. [Consulta: 23 setembre 2015].
* 1 2 «El Molí del Batà de Paterna está al borde del derrumbe» (en castellà). Levante-EMV, 22-09-2015.
# Carles Soler Salvador

Carles Soler Salvador, més conegut com a Biano, (València, 21 de maig de 1984) és un sociòleg i discjòquei valencià, membre fundador d'Orxata Sound System, on era l'encarregat dels samplers i programacions. També ha format part d'ESOC i Émbolo. En les seues composicions i projectes, ha destacat com un activista a favor de la cultura lliure.
Els seus inicis musicals començaren en un grup infantil anomenat Sorra negra, que arribà a eixir al Babalà de Canal 9. Posteriorment fundaria una formació punk, Fàstic, però prompte es passaria a la música electrònica quan juntament amb Jordi Palau funda Orxata Sound System. El seu debut com a discjòquei va ser el 23 de juny del 2005, en un concert a la Pilona on també es mostraren per primera vegada públicament, sense veus, les primeres cançons d'Orxata. Paral·lelament, desenvoluparia la seua vessant més experimental amb ESOC.
També ha participat en diversos programes de televisió, curts i pel·lícules.

## Referències

* ↑ Lartzanguren, Edu. ««Valentzia bataila eremu bat da, eta derrigorrean aukeratu behar duzu non zauden»». Berria, 15-02-2013. Arxivat de l'original el 2020-02-01. [Consulta: 1r febrer 2020].
* 1 2 Collantes, Carla; Lacueva, Maria «Orxata Sound System. Música glocal, libre, colectiva y cooperativa / Orxata Sound System. Glocal, free, collective and cooperative music». Kamchatka. Revista de análisis cultural., 31-08-2017, pàg. 373. DOI: 10.7203/KAM.9.10140.
* ↑ Alberola, Vicent. «Émbolo: "Si ets conscient de tot el recorregut que ha fet la música et perds menys coses"». Beat València, 07-11-2019. [Consulta: 1r febrer 2020].
* ↑ «Entre la glossa i el copyleft» p. 4-5. La Directa, num. 170, 03-02-2010.
# Edons

Els edons, edonis o edonesos (grec antic: Ἤδωνες o Ἤδωνοι, llatí: Edones o Edonii) van ser un poble traci. Ocasionalment, els poetes grecs i llatins usaven el seu nom com a metonímia per designar la totalitat de la nació dels tracis.
Segons Tucídides, els edons de Tràcia vivien a la dreta del riu Estrímon fins a Migdònia, però en van ser foragitats pels reis temènides de Macedònia. Es traslladaren a l'est, i habitaren la contrada posteriorment coneguda com a Edònida, a l'esquerra de l'Estrímon, fins al riu Nestos. En aquesta zona, rica en mines d'or i plata, rivalitzaren amb els grecs de Tasos i, posteriorment, amb els atenesos, que guerrejaren amb els edons per la fundació d'Amfípolis. A Dàton o a Drabesc morí el general atenès Sòfanes en una batalla amb els edons.
Entre les ciutats dels edons hi havia Fagres, Drabesc i Pèrgam, en el seu territori s'hi establiren colònies gregues com Amfípolis, Eíon o Mircinos. Els edons van ser inclosos a la Província romana de Macedònia l'any 167 aC, segons Titus Livi.
Un personatge destacat d'aquest poble va ser el rei Geta, que residia segurament a Drabesc i explotava les mines del país. Licurg, fill de Driant, va ser un mític rei dels edons, castigat per Dionís quan no va permetre el seu culte.
Les monedes dels edons (un sàtir portant una nimfa) són semblants a les dels oresquis, que probablement eren els seus veïns. Els sàtirs apareixen a les monedes simbolitzant als satres de la llegenda de Dionís, que era adorat a les muntanyes del Pangèon i l'Orbelos.

## Referències

* ↑ Variants oferides pel Diccionari Grec-Català.
* 1 2 3 4 5 Smith, William (ed.). «Edones». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 8-XI-2020].
# Supercúmul Perseu-Peixos

El Supercúmul Perseu-Peixos (SCL 40) és una de les estructures més grans conegudes en l'univers. Fins i tot a una distància de 250 milions d'anys llum, aquesta cadena de cúmul de galàxies s'estén més de 40° a través del cel d'hivern boreal. En la constel·lació de Perseu i la constel·lació de Peixos el supercúmul és una de les dues concentracions dominants de galàxies en l'univers proper (dins de l'esfera de 300 milions d'anys llum), que se situa al llarg del plànol de la Via Làctia. Aquest supercúmul també limita amb un buit important, el Buit de Taure. És part integrant de la Cadena Perseu-Pegàs, una de les 5 parts del Complex de Supercúmuls Peixos-Balena.
Els principals cúmuls del supercúmul de Perseu-Peixos són el Abell 262, Abell 347 i Abell 246.

## Referències

* 1 2 Maret Einasto «The supercluster-void network. I. The supercluster catalogue and large-scale distribution». Astronomy and Astrophysics, 1997, pàg. 119–133. DOI: 10.1051/AAS:1997340.
* ↑ Atles of the universe page on the Perseus-Pisces Supercluster
# Taikanita

La taikanita és un mineral de la classe dels silicats. Rep el nom de la serralada de Taikan, a Rússia, a on es troba la seva localitat tipus.

## Característiques

La taikanita és un silicat de fórmula química Sr₃BaMn$^{2+}$₂(Si₄O₁₂)O₂. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 1984. Cristal·litza en el sistema monoclínic. La seva duresa a l'escala de Mohs es troba entre 6 i 7.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la taikanita pertany a «09.DH - Inosilicats amb 4 cadenes senzilles periòdiques, Si₄O₁₂» juntament amb els següents minerals: leucofanita, ohmilita, haradaïta, suzukiïta, batisita, shcherbakovita, krauskopfita, balangeroïta, gageïta, enigmatita, dorrita, høgtuvaïta, krinovita, makarochkinita, rhönita, serendibita, welshita, wilkinsonita, safirina, khmaralita, surinamita, deerita, howieïta, taneyamalita, johninnesita i agrel·lita.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta al dipòsit de manganès d'Ir-Nimi, a la serralada de Taikan (Krai de Khabàrovsk, Rússia), concretament a les àrees de Dzhavodi i Zaoblachnyi. També ha estat descrita a la mina Wessels, a la localitat de Hotazel (Cap Septentrional, Sud-àfrica). Aquests indrets són els únics de tot el planeta on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Taikanite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 19 gener 2020].
# Cos basal

Un cos basal o cinetosoma és una estructura que es presenta a la base dels undilopodis eucariotes (Cilis o flagels) i que serveix com a punt de nucleació per al creixement dels microtúbuls de l'axonema. Els cossos basals es deriven dels centríols a través d'un procés en gran part desconegut. Són estructuralment iguals, cadascun d'ells conté una configuració helicoidal en 9+0 triplets de microtúbuls (9 exteriors i 0 interiors) formant un cilindre buit.
Els centríols, a partir dels quals es forma el cos basal, actuen com a punts d'ancoratge per a les proteïnes, que al seu torn ancoren els microtúbuls en els centrosomes, un tipus de centre organitzatiu de microtúbuls. Aquests microtúbuls proporcionen l'estructura i faciliten el moviment de les vesícules i orgànuls dins de moltes cèl·lules eucariotes. Els cossos basals, no obstant això, són específicament bases per als cilis i flagels que s'estenen fora de la cèl·lula.
La regulació de la producció del cos basal i la seva orientació espacial és una funció del domini d'enllaç dels nucleòtids de la γ-tubulina (Shang et al, 2005).

## Referències

* Boston University Medical Histoloy: Ultrastructure of the Cell <http://www.bu.edu/histology/p/21804loa.htm>
* I. Shang, C.-C. Tsao, and M. A. Gorovsky. 2005. Mutational analyses reveal a novell function of the nucleotide-binding domain of gamma-tubulin in the regulation of basal bodi biogenesis. J. Cell Biol. 171(6):1035-44. PMID: 16344310

## Enllaços externs

* Ultrastructure of the Cell: ciliated epithelium, cilia and basal bodies
# Cristina de Borbó

Cristina de Borbó és el nom dels següents personatges:
* Maria Cristina de Borbó-Dues Sicílies (1779-1847), reina de Sardenya.
* Maria Cristina de Borbó-Dues Sicílies (1806-1878), reina d'Espanya i regent.
* Maria Cristina de Borbó i de Battenberg (1911-1996), infanta d'Espanya i comtessa Marone-Cinzano.
* Cristina de Borbó i de Grècia (1965), infanta d'Espanya.
# Eva Joly

Eva Joly (nascuda a Noruega el 5 de desembre de 1943, com a Gro Eva Farseth) és una magistrada («jutgessa instructora») i política francesa del partit Europa Ecologia-Els Verds. Va ser la representant d'Els Verds com a candidata a la presidència de França el 2012. Fou eurodiputatda entre 2009 i 2019.

## Anys primerencs

Nascuda a Grünerløkka, Oslo, es va traslladar a París als 20 anys per treballar com «au pair». Allà es va casar amb el fill de la família que l'acollia, Pascal Joly (que va morir el 2001) i va adoptar el seu segon nom, «Eva», que és més fàcil de pronunciar en francès.

## Carrera

Treballant com a secretària, va prendre la seva formació jurídica en l'escola nocturna i es va convertir en magistrada als 38 anys. Joly va especialitzar-se en assumptes financers, i el 1990, es va incorporar al Tribunal Superior de París, com a jutgessa instructora.

## Obres publicades

* Notre affaire à tous (2000)
* Korrupsjonsjeger: Fra Grünerløkka til Palais de Justice (2001)
* Est-ce dans ce monde-la que nous voulons viure? (2003)

## Afiliacions

Joly és membre del consell assessor del «think tank» de Washington Global Financial Integrity.

## Referències

* ↑ Josep Coll. «La batalla anticorrupció podria entrar al Parlament Europeu». lavanguardia.com. Arxivat de l'original el 2015-10-12. [Consulta: 17 abril 2012].
* 1 2 3 Bowers, Simon. «French legal firebrand turns her attention to corridors of power» (en anglès). The Guardian, 04-02-2011. [Consulta: 17 abril 2012].
* ↑ «Advisory Board - Global Financial Integrity» (en anglès). Arxivat de l'original el 2014-04-21. [Consulta: 17 abril 2012].

## Enllaços externs

* Plataforma de suport a Eva Joly - Verds d'Andorra Arxivat 2012-03-24 a Wayback Machine.
* Eva Joly acusada per la UMP de voler "dislocar França"
# Stenotrophomonas

Stenotrophomonas és un gènere de bacteris gramnegatius. Té espècies en llocs d'organismes del sòl comuns (S. nitritireducens) a patògens oportunistes humans (S. maltophilia).
La taxonomia molecular del gènere segueix encara poc clara.
# Fanch Elegoët

Fanch Elegoët és un sociòleg bretó, col·laborador a revistes com Les Temps Modernes i autor d'estudis sobre Bretanya. També ha estat un dels reivindicadors de les enquestes etnològiques a gent d'edat avençada com a instrument d'estudi.

## Obres

* Nous ne savions que le breton et il fallait parler français - Mémoire d'un paysan du Léon (1978)
* La récolte du goémon à Kemenez (1979)
* Bezhinerien en enezeir (1982)
* Révoltes paysannes : à l'origine de l'organisation des marchés (1984)
* Les paysans bretons dans l'entre-deux guerres (1986)
* L'identité bretonne, situation et perspectives (2002)
* Fanch Élégoët i Lambert van Gils Agriculture en Hollande : l'intelligence efficace Plabennec: Tud ha bro, 1989, 214 p.; 21 cm.
# Fancy Gap

Fancy Gap és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Virgínia. Segons el cens del 2000 tenia 260 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Fancy Gap tenia 260 habitants, 110 habitatges, i 81 famílies. La densitat de població era de 24,8 habitants per km².
Dels 110 habitatges en un 25,5% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 67,3% hi vivien parelles casades, en un 5,5% dones solteres, i en un 25,5% no eren unitats familiars. En el 23,6% dels habitatges hi vivien persones soles el 13,6% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,36 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,79.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 20,8% tenia menys de 18 anys, un 6,2% entre 18 i 24, un 25,8% entre 25 i 44, un 30,4% de 45 a 60 i un 16,9% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 42 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 85,6 homes.
La renda mediana per habitatge era de 22.250 $ i la renda mediana per família de 50.809 $. Els homes tenien una renda mediana de 36.250 $ mentre que les dones 32.500 $. La renda per capita de la població era de 16.997 $. Entorn del 12,7% de les famílies i el 22,3% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Fancy Gap». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 13 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Fancy Gap». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-10. [Consulta: 13 agost 2010].