OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Pigna

Pigna (en cors Pigna) és un municipi francès, situat a la regió de Còrsega, al departament d'Alta Còrsega. L'any 1999 tenia 95 habitants.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 60 | 60 | 101 | 110 | 92 | 95 |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit | Qualitat |
| 2001-2008 | Bibiane Consalvi | PS | |
| 2008- | Joséphine Martelli | | |
# Lunenburg

«Lunenburg» té aquests significats:
* Canada:
** Lunenburg (Nova Escòcia)
** North Lunenburg, a Ontario
* Estats Units
** Lunenburg (Arkansas)
** Lunenburg (Massachusetts)
** Lunenburg (Vermont)
** Lunenburg (Virginia)
** Comtat de Lunenburg, a l'estat de Virgínia.
# X Faktor Adria

Faktor Adria és el nom amb el qual es refereix habitualment a la versió balcànica del programa de telerealitat X Factor o Factor X. També se'l pot anomenar X Faktor. L'edicó Adria es fa conjuntament entre quatre països balcànics: Sèrbia, Montenegro, Bòsnia i Hercegovina i Macedònia. Del concurs n'han sortit candidats dels països corresponents per al festival d'Eurovisió.

## Enllaços externs

* http://xfactoradria.com Arxivat 2013-11-01 a Wayback Machine.
# Sant Ramon de Coma-ruga

Sant Ramon de Coma-ruga és una església del Vendrell protegida com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

Situada al xamfrà del carrer de l'església, té un petit jardí a l'entrada. S'hi accedeix mitjançant una escalinata. La façana presenta una gran arc de mig punt cec, on hi ha la porta d'accés, la qual és rematada per un fris d'arc de mig punt cecs i una gran rosassa amb decoració geomètrica. A cada costat hi ha una finestra quadrangular amb reixa de ferro, damunt la qual es troba una altra rosassa. To el conjunt de la façana sobresurt un xic respecte a la resta de l'edifici. A la banda dreta es troba el campanar, sostingut per contraforts rematats per cartel·les. És una torre de secció vuitavada, de quatre balcons amb barana de ferro i arc de mig punt que contenen la campana. Una cornisa i una volta són el seu remat.
Al seu interior hi ha un mosaic del segle xx, realitzat per Santiago Padrós l'any 1962

## Història

L'església és l'edificació recent. Fou inaugurada l'any 1957 i construïda pel patrici Andreu Trillas i Bragulat.

## Referències

* 1 2 3 «Sant Ramon de Coma-ruga». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 22 agost 2014].

## Enllaços externs

* «Sant Ramon de Coma-ruga». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
# El peu var

El peu var o L'esguerrat o El sancallós és una pintura del pintor valencià Josep de Ribera. Està realitzat en oli sobre tela, i va ser pintat el 1642. Mesura 164 cm d'alt i 92-94 cm d'ample. És un exemple del realisme crític de l'escola espanyola del Segle d'Or.
S'exhibeix actualment en el Museu del Louvre de París, gràcies al llegat del col·leccionista Louis La Caze (1869), que va incloure altres obres mestres com Betsabé de Rembrandt. Abans d'ingressar en les col·leccions del Louvre s'anomenava “El nan”, perquè el personatge representat ho sembla.

## Història

S'ha cregut durant molt temps que s'havia pintat per al virrey espanyol de Nàpols, el duc de Medina de les Torres. No obstant això, a la pàgina web del Louvre s'assenyala que devia ser un encàrrec d'un comerciant flamenc. Els pintors flamencs havien acostumat els seus compatriotes a representacions de captaires, i per això els comerciants flamencs encarregaven aquest tipus de quadres a pintors espanyols.

## Anàlisi del quadre

Aquest llenç mostra el realisme estricte amb el qual Josep de Ribera pintava. El quadre està signat i datat en l'angle inferior dret, sobre el sòl: "Juseppe de Ribera espanyol F. 1642". L'estructura compositiva és simple: un captaire de cos sencer sobre un fons paisatgístic.
El quadre representa al jove captaire amb aspecte humil. Té un peu deformi, encallo, de manera que no pot sostenir-se sobre el taló. El patizambo somriu directament a l'espectador, veient-se que li falten algunes dents. Mostra en una mà un paper que diu en llatí: "DÓNA MIHI ELIMO/SINAM PROPTER AMOREM DEI", la qual cosa significa "Doni'm una almoina, per amor de Déu". Aquest paper era l'autorització necessària en el regne de Nàpols per ser un captaire. Amb aquest mateix braç subjecta a l'espatlla la seva crossa.
El captaire es manté d'en peu enfront d'un cel clar i lluminós, omplint el llenç amb una llum gairebé natural. En això es veu que és una obra del període de maduresa de Ribera, perquè va evolucionar des d'un tenebrisme caravaggesc a un estil lluminós sota la influència dels mestres de Bolonya (Annibale Carracci, Guido Reni) i Venècia (Ticià).
La figura en el seu conjunt es representa de forma gairebé monumental, des d'un punt de vista molt baix, propi dels retrats reals, la qual cosa dota a la figura del captaire de gran dignitat. Els tons són monocroms. Enfront del lluminós blau del cel, el captaire s'ha pintat amb colors apagats i foscos.

## Referències

* Monreal, L., Grandes Museos, Vol. 2, Planeta, 1975. ISBN 84-320-0460-X (obra completa)
* Article a la página web del Louvre Arxivat 2007-09-30 a Wayback Machine.
# Josep Miquel i Baró

Josep Miquel i Baró (Lleida, 1865 -Barcelona, 1909) fou un polític i revolucionari català. Era membre del Centre Nacionalista Republicà. Home corpulent i de caràcter singular, durant la Setmana Tràgica fou el cap de la rebel·lió al barri de Sant Andreu de Palomar el 28 de juliol, que va tenir un component més republicà i amb menys pillatges i incendis. Era ben conegut per dur una espessa barba vermella i vestir sempre amb una brusa obrera més llarga del normal. Va dirigir l'assalt a la caserna de la guàrdia civil per aconseguir armes, i l'incendi de la rectoria amb els seus objectes de valor, i part de l'església parroquial. Per aquests fets fou condemnat a mort per un tribunal militar i afusellat el 17 d'agost de 1909, el primer dels afusellats en la repressió. Va morir com a fervent catòlic.
En el moment de la seva mort deixa dues filles Rosa de 16 anys i Maria de 12 anys, la seva dona era Rosa Fàbregas.

## Referències

* ↑ «Los sucesos de Barcelona». La Publicidad : eco de la industria y del comercio, diario de anuncios, avisos y noticias, Edición Mañana, 15-09-1909, pàg. 2.
* «Josep Miquel i Baró». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* Fotografia a la biblioteca Francesc Ferrer i Guàrdia.

## Bibliografia

* Antoni Dalmau Set dies de fúria Columna edicions, 2009
# Meshulam Zusha de Hannopil

Meshulam Zusha de Hannopil (Tarnów, c. 1719 - Hannopil, 1800) era conegut com el Rabí Zushia, va ser un rabí ortodox del segle xviii (1718-1800), i un dels grans mestres hassídics de la seva generació.
Era un deixeble del Rabí Dov Ber Ben Abraham, també conegut com el Maguid de Mezritch, al costat del seu germà Elimelech de Lizensk,amb qui va passar molts anys vagant per les comunitats jueves per raons esotèriques, El Rabí Zusha era conegut per ser un home humil i un inspirat Tzadik ("just").
El Rabí Zusha va néixer a Tarnów, a Polònia. Era el segon fill de Mirel i Eliezer Lipa Lipman. Es desconeix la seva data de naixement, així com la seva infantesa. Entre els seus germans es troben Nathan, el major, el futur degà del tribunal rabínic d'Estocolm. Elimelech de Lizensk va ser l'autor de l'obra Noam Elimelech. El seu germà Abraham va residir a la ciutat prussiana de Königsberg (actualment Kaliningrad, Rússia). El Rabí Zusha tenia dues germanes anomenades Ita i Elka. A la seva joventut, va estudiar la Càbala segons el mètode del Rabí Isaac Lúria.

## Referències

* ↑ Karp, Aliza. «I LOVE MY LAND». Op-Ed December 31, 2007. crownheights.info. [Consulta: 24 gener 2013].
* 1 2 3 Encyclopedia of Hasidim,Tzvi Rabinowicz
* ↑ Garlitz 2007, p. 48

## Bibliografia

* Garlitz, Mordekhai. Hamodia. 'Tzanetérot Hazahav (en hebreu), 2007, p. 411.
# Lung Chien

Lung Chien (劍龍 / 剑龙 | cantonés) també conegut com el nom de ploma Kim Lung, va ser un actor i director xinès, nascut el 1916 i mort el 28 de maig de 1975.
Nascut el 1906, va dirigir més de 30 pel·lícules, sobretot a Taiwan i Hong Kong. Va morir a Taipei el 1975 als 59 anys.

## Filmografia
### Actor

* 1956: Yun He Xun Qing Ji
* 1957: Wanhua Skeleton Incident
* 1957: Murder at Room 7, Keelung City
* 1957: Mei Ting En Chou Chi
* 1962: Five Difficult Traps
* 1963: Father Tiring Child
* 1964: Ba Mao Chuan
* 1965: Three Beautiful Blind Female Spies
* 1971: Darkest Sword
* 1973: Wang Yu, King of Boxers
* 1976: Calamity

### Director

* 1966 The Wandering Knight
* 1967 Queen of Female Spies
* 1967 Dragon Inn
* 1968 Dragon Tiger Sword
* 1969 Flying Over Grass
* 1969 Knight of the Sword
* 1969 The Ringing Sword
* 1970 Golden Sword and the Blind Swordswoman
* 1970 The Darkest Sword
* 1970 The Bravest Revenge'
* 1971 Ghost Lamp
* 1971 Struggle Karate
* 1971 Extreme Enemy
* 1972 Queen of Fist
* 1972 Boxers of Loyalty and Righteousness
* 1972 El hombre de la mano de acero contra el dragón rojo
* 1973 The Angry Hero
* 1973 Kung Fu Powerhouse
* 1973 Wang Yu, King of Boxers
* 1973 Gold Snatchers
* 1974 Cop Mortal

### Guionista

* 1975 Lo Yang Bridge

## Referències

* ↑ «Lung Chien». amazon.com. [Consulta: 6 febrer 2022].
* ↑ «Lung Chien». moviepilot.de. [Consulta: 29 març 2022].

## Enllaços externs

* Lung Chien en la HKMDB (anglès)
* IMDb entry
# El petó de la relíquia

El petó de la relíquia és un quadre del pintor valencià Joaquim Sorolla realitzat com a oli sobre llenç en 1893. Les seues dimensions són de 103,5 × 122,5 cm. S'exposa en el Museu de Belles Arts de Bilbao.
Representa el moment en què un grup de persones acudixen a una capella lateral del Col·legi de Sant Pau, hui l'Institut Lluís Vives de València, per a besar-hi una relíquia. Amb aquest quadre, Sorolla va obtenir en 1893 la Medalla de Tercera Classe en el Saló de París, i en 1894, la Medalla de Segona Classe en l'Exposició Internacional de Viena i la Primera Medalla en l'Exposició d'Art Espanyol de Bilbao.

## Referències

* 1 2 Equipo editorial Libsa (ed). Sorolla (en castellà). Alcobendas, Madrid: Editorial LIBSA, 2009, p. 218. ISBN 978-84-662-1879-5.

## Enllaços externs

* Fitxa de la pintura a la pàgina web del Museu de Belles arts de Bilbao Arxivat 2015-12-11 a Wayback Machine.
# Sant Ramon d'Ermedàs

Sant Ramon d'Ermedàs és una església d'Ermedàs, ubicada al municipi de Palafrugell (Baix Empordà) i inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

L'església de Sant Ramon està situada a l'esquerra del camí que va a Ermedàs des de Palafrugell. Es tracta d'un edifici d'una sola nau amb absis semicircular, sense diferenciació per mitjà de cantonada entre la dita nau i l'absis. La coberta amb volta apuntada és de teula, a dues vessants, sense arc triomfal ni diferència de nivell de coberta que senyali l'entrada al presbiteri. La portada, de tipus senzill, presenta una porta rectangular amb una llinda emmarcada per una motllura guardapols, als extrems de la qual hi ha mènsules decorades amb motius vegetals. Al damunt d'aquesta obertura hi ha una petita fornícula d'arc de mig punt amb petits caps humans en relleu i, més amunt encara, es troba un òcul de petites dimensions, atrompetat i amb decoració calada, tardogòtica.
A la part superior de l'església es conserven dues pilastres d'un campanar de cadireta.
La façana està rematada amb una espadanya de dos pilars sense arc. En el mur meridional i al centre de la capçalera hi ha finestres de doble biaix: exteriorment són d'arc de mig punt, però a l'interior tenen forma rectangular. El parament és de carreus molt grans de granit de la contrada, escairats amb poca cura i amb molt reble entremig. Les obertures del frontis són tallades de calcària de Girona. Cal remarcar que la seva planta i algunes altres estructures són de tradició romàtica metre altres detalls són pervivències de formes gòtiques i renaixentistes: rosetó, portada. L'indret era poblat en època romana: troballes superficials als camps de l'entorn i fins a l'interior de la capella.

## Història

L'església de Sant Ramon és un edifici del segle xvi, bastit en estil popular. Recentment ha estat objecte d'una restauració.
Les notícies provenen de les visites pastorals dels segles XVII-XIX. Segons un document inèdit del 1790 era dedicada a Sant Ramon de Penyafort, però ja des de molt temps enrere se celebra la festa del veïnat per la diada de Sant Ramon Nonat. El retaule i el mobiliari es cremà l'any 1936. El presbiteri era decorat amb plafons de rajoles decorades en blau gòtico-renaixentistes, mostres dels quals es troben al dipòsit del Museu del Suro de Palafrugell.

## Referències

* 1 2 3 «Sant Ramon d'Ermedàs». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 30 abril 2012].
* 1 2 «Béns singulars - Patrimoni històric de Palafrugell». Ajuntament de Palafrugell. Arxivat de l'original el 2013-11-11. [Consulta: 16 agost 2012].

## Bibliografia

* PÉREZ, Aurora; BADIA, Joan, i BRUGADA, Martirià, col·laboradors: L'art religiós a Palafrugell. Quaderns de Palafrugell, vol. 16. Ajuntament de Palafrugell i Diputació de Girona. 2007
* BADIA, Joan: L'arquitectura medieval de l'Empordà. Diputació provincial de Girona. Girona. 1977-1981.
* GAVIN, Josep Maria. Inventari d'Esglèsies - Baix Emporà-14. 1984.
# Joan de Rua

Joan de Rua (Montblanc, segle XV - ?, principis de segle XVI) més conegut com a Mestre de Cervera, va ser un dels pintors del gòtic tardà més importants del Principat. Sembla que l'artista montblanquí fou deixeble del mestre valencià Joan Reixac i quan aquest morí el 1492, Joan de Rua retornà al Principat de Catalunya. Així, ja el 1493-94 és contractat per fer el Retaule de Sant Miquel a Verdú (l'Urgell) i el 1496 és al Reial Monestir de Santa Maria de Poblet (Conca de Barberà) policromant el Panteó Reial. També se'l troba entre 1500 i 1502 a Cervera pintant el Retaule de l'Àngel Custodi. El Doctor Duran considerava Jeroni Rua, pintor actiu el 1541, un descendent del Mestre de Cervera.
Les obres que se li atribueixen són:
* Retaule de Sant Miquel (Verdú), conservat al Museu Episcopal de Vic
* Retaule de la Mare de Déu del Lliri, conservat a Vilanova de Bellpuig
* Retaule de Sant Pere, conservat al Museu Diocesà i Comarcal de Solsona
* Retaule de l'Àngel Custodi (Cervera), conservat al Museu Comarcal de Cervera
* Compartiments de retaule de Sant Eloi i sants Abdó i Senén (Montblanc), conservats al Museu Diocesà de Tarragona
Té altres obres conservades a:
* Museu de Lleida Diocesà i Comarcal
* Verona, Itàlia
* Museu de Belles Arts de San Francisco, Estats Units (Fine Arts Museums of San Francisco)
* Museu d'Art del Comtat de Los Angeles, Estats Units (Los Angeles County Museum of Art)
* Galeria d'Art d'Auckland, Nova Zelanda (Auckland Art Gallery)

## Referències

* Article al Diari ARA, 25 d'octubre de 2015
* Velasco González, A.; "Mundo urbano y producción artística en la Catalunya occidental: Lleida y su área de influencia (siglos XIII-XV)". Ministerio de Educación y Ciencia; investigador principal: Francesc Fité; [ref.HAR2008-04281]; Any 2010
# Quiévy

Quiévy és un municipi francès, situat a la regió dels Alts de França, al departament del Nord. L'any 2006 tenia 1.174 habitants. Limita al nord amb Saint-Hilaire-lez-Cambrai, a l'est amb Viesly, al sud amb Béthencourt i a l'oest amb Bévillers.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 |
| 2.404 | 2.469 | 2.297 | 2.082 | 1.848 | 1.731 | 1.700 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes |||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001-2008 | Claude Bricout | |
| 2008- | Daniel Blairon | |
# Meguion

Meguion (en rus: Мегион) és una ciutat de Rússia, del Districte Autònom Khanti-Mansi — Iugrà. La població és, segons el cens rus de 2021, de 52.887 habitants. Meguion es troba a la plana de Sibèria occidental, a 27 km al nord-oest de Nijnevartovsk, a 383 km a l'est de Khanti-Mansisk i a 2.284 km al nord-est de Moscou.

## Referències

* ↑ «Recensements et estimations de la population depuis 1897». — «Office fédéral de statistiques, Recensement de la population russe de 2010». — «Population résidente par municipalité de la fédération de Russie au Plantilla:1er janvier 2012». — «Population résidente par municipalité de la fédération de Russie au Plantilla:1er janvier 2013»..
# Manuel Acosta Ojeda

Manuel Acosta Ojeda (Lima, 16 de març de 1930) és un cantautor peruà de música criolla, destacat com un dels millors compositors d'aquest país.
Fill d'Alejandro Acosta Flores i de María Luisa Ojeda. Es va educar a la ciutat de Lima, seguint els seus estudis primaris en el Centre Escolar N° 446 al districte de Miraflores el 1937, i en el Col·legi Salesià de Breña entre el 1938 i el 1942; els seus estudis secundaris entre 1943 i 1947 al Col·legi José María Eguren de Barranco. Va començar a compondre i interpretar música criolla des de molt jove. Va integrar diversos grups criolls, com el Trio Surquillo de 1948 a 1950, i el duo Los Dones des de 1951 a 1954, destacant en festivals i emissions radiofòniques.
Trobant la fama en guanyar àmplia popularitat dues composicions seves interpretades pel trio Los Chamas el 1955, els vals: En un Atardecer i Madre. És autor de nombroses cançons populars, és el cas de: Cariño, Ya se Muere la Tarde, Si tú me Quisieras i Puedes Irte.
# Léon Scieur

Léon Scieur (Florennes, Namur, 19 de març de 1888 - Florennes, 7 d'octubre de 1969) va ser un ciclista belga que fou professional entre 1913 i 1925. Com tots els ciclistes de l'època es va veure afectat per la Primera Guerra Mundial, que va aturar la seva progressió.
En el seu palmarès destaca la victòria al Tour de França de 1921, en el qual també va aconseguir dues victòries d'etapa. Anteriorment, el 1920, havia aconseguit les seves primeres grans victòries, en guanyar la Lieja-Bastogne-Lieja i una etapa al Tour de França. En aquesta cursa a banda de la victòria final el 1921 acabà dues vegades en quarta posició, el 1919 i 1920.

## Palmarès

* 1913
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Bèlgica
* 1920
** 1r a la Lieja-Bastogne-Lieja
** Vencedor d'una etapa al Tour de França
* 1921
** 1r al Tour de França i vencedor de dues etapes

### Resultats al Tour de França

* 1913. Abandona a la 7a etapa
* 1914. 14è a la classificació general
* 1919. 4t a la classificació general
* 1920. 4t a la classificació general i vencedor d'una etapa
* 1921. 1r de la classificació general i vencedor de dues etapes
* 1922. Abandona a la 3a etapa
* 1923. Abandona a la 7a etapa
* 1924. Abandona a la 6a etapa

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
# Léon Philippe Marie de Burbure de Wesembeek

León Philippe Marie de Burbure de Wesembeek (Dendermonde, Flandes Oriental, 16 d'agost de 1812 - Anvers, 8 de desembre de 1859) fou un paleògraf i compositor belga. Eix d'una vella família noble de Dendermonde.
Durant els seus estudis de Dret a la universitat de Gant, hi va crear l'orquestra La Lyre Académique que va executar la seva primera composició perorquestra a l'ocasió d'una visita del rei Guillem I el juny de 1829. Després de doctorar-se es va dedicar per complet a la música. El 1840 guanyà el premi de la Societat d'Arts i Lletres d'Hainaut per la seva obertura per banda simfònica Charles-Quint. Va ser director del museu d'Anvers, el catàleg del qual portà a fi, i va fer importants investigacions vers els músics dels segles xv, xvi i xvii, que va estendre a d'altres artistes. Va promoure la fundació d'orfeons populars, molts dels quals el nomenaren president honorari. Va escriviure per a ells nombroses composicions corals de una a deu veus.
A més va compondre l'oda simfònica Hulde aan de Kunst (homatge a les arts) i diverses obres per a orquestra. Entre els seus treballs històrics cal mencionar: Notice sur Jan van Ockhegem (Anvers, 1856), La Sainte Cecile en Bélgique (Brussel·les, 1860), Aperçu sur l'ancienne Corporation des musicien instrumentistes d'Anvers (Brussel·les, 1862), i Recherches sur les facteurs de clavecins et les luthier's d'Anvers (Anvers, 1863).
Des dels anys 1880 va patir una malaltia als ulls que li va dicultar compondre i escriure. Per això va tornar a una passió de quan era jove, l'arqueologia. Va ser molt present durant les obres al port vell i per a la rectificació de l'Escalda a Anvers on va salvar molts artefactes. La seva salut es va empitjar i va morir a Anvers el 8 de desembre de 1889. Va ser sebollit al sepulcre familial a Wezembeek, on es troba el Castell de Burbure, seu de la nissaga, un antic burg aquàtic fortificat convertit en residència noble al segle xviii.

## Referències

* ↑ «Burbure de Wesembeck, Léon». A: Enciclopedia universal ilustrada europeo-americana. 9, Bong-Bz.. (Repr. d. Ausg. 1910). Espasa-Calpe, 1976, p. 1422-23. ISBN 842394509X.
* 1 2 Dewilde, Jan. «de Burbure, Léon» (en neerlandès). Componisten en uitvoerders. Studiecentrum voor Vlaamse Muziek. Arxivat de l'original el 2019-10-10. [Consulta: 10 octubre 2019].
* ↑ Frederiks; van den Branden, F. Jos.. «Burbure de Wesenbeek (Ridder Leo Philips Marie de)». A: dbnl. Biographisch woordenboek der Noord- en Zuidnederlandsche letterkunde (en neerlandès) [Consulta: 10 octubre 2019].
* ↑ Per a una bibliografia de les obres primàries i secundàries vegeu: Dewilde, Jan. «de Burbure, Léon, bibliografie» (en neerlandès). Componisten en uitvoerders. Studiecentrum voor Vlaamse Muziek. Arxivat de l'original el 2019-10-10. [Consulta: 10 octubre 2019].
# Léon Pourtau

Léon Pourtau (Bordeus, 1872 - Oceà Atlàntic, 4 de juny de 1898) va ser un pintor i músic francès.

## Biografia

Als quinze anys, sent aprenent de tipògraf, va deixar Bordeus per marxar a París. Mentre treballava en un petit restaurant a la Rue Lafayette on es reunien músics de l'Orchestre Lamoureux. Gràcies a ells aconsegueix treball com clarinetista en un cafè-concert de la Villete. Després va anar de gira amb una banda de circ, ajudava a muntar la carpa del mateix i a banyar als elefants. De tornada a París va entrar al Conservatori. En aquest període es casa i té dos fills, convertint-se als 22 anys en professor del Conservatori de Lió.
Malgrat l'ofici de músic, la seva veritable vocació és la pintura. Va conèixer a George Seurat, qui li va transmetre la tècnica impressionista. Poc després aprofita una gira com a músic per exposar la seva obra Quatre heures de l'après-midi a Filadèlfia durant 1896 a 1897, la qual cosa, fet i fet seria la seva única exposició. Per tornar a Havre, Pourtau embarca en el SS La Bourgogne, el qual va xocar contra el vaixell de bandera britànica Cromartyshire enfront de l'Illa Sable, avui pertanyent al Canadà, el 4 de juny de 1898. El pintor va morir en l'accident.

## Galeria d'obres destacades

* Lecture sous la lampe
* Le vieillard
* Sur la plage
* Paysage provençal
* St. Tropez
* Portrait de madame Vallad
* Solei Couchant
* Rue de Village

## Referències

* ↑ Souren Melikian, "Unexpected masterpieces at Maastricht fair", International Herald Tribune, 12 setembre 2006. Article consulté en ligne le 27.04.08.
* ↑ 210 US 95 George Deslions vs. La Compagnie Generale Transatlantique, http://openjurist.org/210/us/95/george-deslions-v-la-compagnie-generale-transatlantique

## Bibliografia

* Victor Barrucand, « Léon Pourtau », La Revue blanche, mai-août 1898, t. XVI, 1891, Plantilla:P.549-550.
* Shurr et Cabanne 2008,
* Budde (Rainer sous la direction de), Pointillisme, sur les traces de Seurat,Fondation de l'Hermitage.
* Bénézit 1999, T. 11
# M2

M2 té els següents significats:
* M2 o m², abreviació per denominar el metre quadrat.
* M2 o Messier 2, cúmul globular situat a la constel·lació d'Aquari.
* M2 o Memory Stick Micro (M2), una versió de Memory Stick, format de targeta de memòria.
* M2 (tanc), model de tanc de l'exèrcit dels Estats Units, predecessor del M3 Lee.
* m2tv, col·loquialment anomenat M2, va ser un canal de televisió local de la comarca del Maresme.