OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Cal Batlle (Breda)

Cal Batlle és una masia de Breda (Selva) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici situat als afores, al costat del pavelló poliesportiu de Breda i d'un parc públic.
Masia orientada el S-O, que ha patit diverses transformacions. Originàriament era més petita i amb teulada a doble vessant, actualment, les seves dimensions han augmentat, i s'observa a la façana una línia que ens marca el que antigament constituïa el vessant esquerre. També s'aprecia l'existència d'un escut.
A la part original, és on es troben les finestres amb llinda i ampit de pedra, porta de mig punt amb dovelles i un rellotge solar amb un escrit: "Quan no fa sol no dic res / però quan ell hem toca / amb la punta de la / broca li dic a tothom / quina hora és." (04/05/1995)
L'edifici té les dependències típicament agrícoles i ramaderes: era, pallisses, corts, corrals, etc. I al costat dret un pou de pedra.

## Història

El document més antic que es conserva sobre el mas data del segle xviii, quan pertanyia a Bernat de Mascorda, el qual posseïa la batllia de Breda. Després passà al seu fill i el mas apareix com Mas Mascorda, nom que es conservà fins a l'any 1618, quan la darrera propietària el va vendre a Pere Batlle (de professió ferrer), adoptant el mas, el nom de Can Batlle, que fins fa poc havia passat de pares a fills.
Aquest mas apareix en el fogatge de Breda l'any 1595, que detalla noms, carrers, cases, sent un document de gran importància històrica.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «Cal Batlle». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 29 agost 2017].
# Botifarró blanc

El botifarró blanc és un embotit cuit, curt i més aviat ample, tradicional de les illes Balears
La seva elaboració data de l'època de dominació romana a les illes. Està fet amb carn magra i vísceres de porc cuites, picades i barrejades amb xulla, sal i espècies, que s'emboteix en una finíssima membrana de greix i es torna a coure. Habitualment es menja fregit, però també es pot menjar cru.
Amb els mateixos ingredients, però afegint sang de porc, i un aspecte completament diferent, fosc, llarg i prim, es fa el botifarró negre, que se sol menjar fregit en trossos.

## Vegeu també

* Cuina de les Illes Balears
* Cuina menorquina

## Referències

* ↑ Fuster, Xim; Aleu, Oriol; Gómez, Manuel. Conèixer i gaudir els aliments de les Illes Balears. Triangle Postals, 2005. ISBN 8484781879.
* ↑ Rosselló, Carme. Conèixer i gaudir els aliments de les Illes Balears. Universitat Illes Balears. ISBN 8476327919.
Gastronomia dels territoris catalanoparlants :
Companatges i condiments :
# Cal Tusquets

Cal Tusquets és un edifici de Sant Joan Despí (Baix Llobregat) inclòs a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. El conjunt anomenat Can Tusquets el forma una gran finca. La part principal és una casa de planta rectangular. La teulada és a doble vessant i té una torre de base quadrada rematada per un entaulament imitant merlets, però de línia sinuosa i seguida. Consta de planta baixa i dos pisos. La part inferior lateral és voltada d'arcades. Des del primer pis i travessant un terrat s'arriba a una capella neogòtica d'una sola nau rectangular i teulada a dues vessants. A la façana hi destaca un rellotge de sol.
Segons la revista local "Perfil", hom suposa que el primer propietari fou un personatge francès, ja que el mot "mussiano" podria ser una degeneració oral de "monsieur". Al segle xix va ser comprada per la família Tusquets. A mitjans d'aquest segle, en Francesc Tusquets era un dels propietaris més grans del terme municipal. Vivia a Barcelona i tenia la finca a mans de masovers. L'any 1836 fou regidor de l'Ajuntament de Barcelona. La finca fou expropiada per l'Ajuntament de Sant Joan Despí l'any 1979. Actualment es destina a Centre d'esplai. La resta de la finca serà destinada a zona d'equipaments.

## Referències

* 1 2 3 «Cal Tusquets». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 28 agost 2014].
# Cal Tuyes

Cal Tuyes és un edifici del municipi de Cercs (Berguedà) inclòs en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Es tracta d'un edifici de planta baixa més tres pisos dividits en dos blocs volumètrics. En el primer pis hi ha un balcó sortit amb baranes de ferro forjat. La façana és de pedra menuda i irregular unida amb morter. Els marcs de les obertures són adornats amb totxo vist. La teulada en un bloc és a una sola vessant, mentre que a l'altre bloc, més fons, és a doble vessant.
Les finestres del tercer pis són fetes amb arcs apuntats en totxo vist. Rosetó central, també en totxo vist. Porxo central d'accés a l'interior, amb pati central. L'espai central de la teulada és coronat a doble vessant sobre el pla de llargada de teulada.
Compta amb galeries corregudes amb baranes de ferro forjat a la part posterior de l'edifici. Conserva "comunes" exterior en una part de l'edificació.

## Història

L'arcada central està feta per donar pas a l'antic camí ral de Berga a Bagà, que just en aquest punt travessa el riu de Peguera a través de la palanca que substituí el primitiu pont de Raventí.

## Referències

* 1 2 3 4 «Cal Tuyes». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 26 febrer 2016].
# Cal Boets

Cal Boets és una casa de la Seu d'Urgell (Alt Urgell) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Edifici entre mitgeres situat al carrer Capdevila. És una construcció de quatre altures, planta baixa i tres pisos, i destaca per la disposició simètrica de les seves obertures, així com per les grans dimensions del propi immoble. Les finestres balconeres amb el perfil emmarcat i emblanquinat, disposen de balcons amb volada de pedra motllurada i baranes metàl·liques que combinen barrots plans i d'altres helicoidals. En la planta baixa s'obren tres portals, dos d'ells amb arc rebaixat i emmarcats amb ceràmica. Destaca el ràfec, molt sobresortit, a mode de barbacana. Edifici representant de l'arquitectura més tradicional.
La façana posterior, del carrer de la Palma, es distingeix pel pas elevat que creua el carrer per accedir a la propietat de l'altre costat.

## Referències

* 1 2 «Cal Boets». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 31 octubre 2018].
# Cal Bleda

«Cal Bleda o Can Bleda» té aquests significats:
* Cal Bleda (Rubió), edificació del municipi de Rubió (Anoia)
* Cal Bleda (Castellfollit del Boix), edificació del municipi de Castellfollit del Boix (Bages)
# CLR

CLR té els següents significats:
* Centro Liberal Renovador, partit polític valencià amb base a Oriola (Baix Segura)
* Central London Railway, línia històrica del Metro de Londres, antecessora de la Central Line
* Common Language Runtime, component de màquina virtual del paquet Microsoft .NET
# Cal Pedrals (Gisclareny)

Cal Pedrals és una masia de Gisclareny (Berguedà) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Masia d'estructura clàssica coberta a dues aigües amb teula àrab i el carener perpendicular a la façana de ponent. Està estructurada en planta baixa i dos pisos superiors amb tot d'obertures de petites dimensions, amb llindes de fusta i disposades de forma aleatòria. El parament és de pedres sense treballar unides amb morter i deixades a la vista. Al costat de tramuntana trobem una pallissa que encara conserva l'estructura original de fusta amb dos pisos i teulada a dues aigües; les construccions són tancades per un petit clos que forma l'era.

## Història

Masia del segle xviii construïda en els anys de màxima expansió demogràfica del municipi. Els seus habitants es dedicaven bàsicament al conreu de la patata, la ramaderia de la llana i l'explotació forestal.

## Referències

* 1 2 «Cal Pedrals». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 12 febrer 2019].
# Cal Peguera

Cal Peguera és una masia situada al municipi de Riner, a la comarca catalana del Solsonès.

## Referències

* ↑ «Riner». Nomenclàtor oficial de toponímia major de Catalunya p. 742, 2003.
# Bunomys andrewsi

Bunomys andrewsi és una espècie de mamífer rosegador de la família dels múrids. És endèmica de Sulawesi (Indonèsia), on viu a altituds de fins a 1.400 msnm. Es tracta d'un animal nocturn. El seu hàbitat natural són les selves tropicals perennifòlies, tant de plana com montanes. Està amenaçada per la tala d'arbres i la transformació del seu medi per a usos agrícoles. Aquest tàxon fou anomenat en honor de l'explorador i naturalista estatunidenc Roy Chapman Andrews.

## Referències

* ↑ Cassola, F. Bunomys andrewsi. UICN 2016. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2016, consultada el 20 març 2018.
* ↑ Beolens, B.; Watkins, M.; Grayson, M. The Eponym Dictionary of Mammals (en anglès). Johns Hopkins University Press, 2009, p. 12-13. ISBN 978-0801893049.
# Bunocephalus verrucosus

Bunocephalus verrucosus és una espècie de peix de la família dels aspredínids i de l'ordre dels siluriformes que es troba a Sud-amèrica: conca del riu Amazones i rius de la Guaiana. És un peix d'aigua dolça i de clima tropical (20 °C-24 °C).
Els mascles poden assolir 9,5 cm de longitud total.

## Referències

* ↑ Kner R., 1855. Ichthyologische Beiträge (Subtitles I-III). Sitzungsber. Akad. Wiss. Wien v. 17. 92-162.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Walbaum, J. J., 1792. Petri Artedi sueci genera piscium. In quibus systema totum ichthyologiae proponitur cum classibus, ordinibus, generum characteribus, specierum differentiis, observationibus plurimis. Redactis speciebus 242 ad genera 52. Ichthyologiae pars III. Ant. Ferdin. Rose, Grypeswaldiae (Greifswald). Artedi Piscium Pt. 3: (i-viii) + 1-723, Pls. 1-3.
* ↑ «Bunocephalus verrucosus». Catalogue of Life. (anglès) (anglès)
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Barriga, R. «Peces de agua dulce del Ecuador» (en castellà). Revista de Información técnico-científica, XVI, 3, 1991, pàg. 7–88.
* ↑ Baensch, H.A. i R. Riehl, 1985. Aquarien atlas. Band 2. Mergus, Verlag für Natur- und Heimtierkunde GmbH, Melle, Alemanya. 1216 p.
* ↑ Friel, J.P., 2003. Aspredinidae (Banjo catfishes). p. 261-267. A: R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Cal Vermell (Saus, Camallera i Llampaies)

Cal Vermell és una masia situada al municipi de Saus, Camallera i Llampaies, a la comarca catalana de l'Alt Empordà. Es troba al costat del poble de Llampaies.

## Referències

* ↑ «Nomenclàtor oficial de toponímia de Catalunya». www.gencat.cat. Departament de Política Territorial i Obres Públiques, Generalitat de Catalunya. Arxivat de l'original el 2011-07-30. [Consulta: 21 setembre 2015].
* ↑ «Cal Vermell (Saus, Camallera i Llampaies)». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Campionat britànic de trial 1964

La temporada de 1964 del Campionat britànic de trial fou la 15a edició d'aquest campionat, organitzat per l'ACU.

## Classificació final

| Posició | Pilot | Motocicleta | Punts |
| 1 | Sammy Miller | Ariel | ? |
| 2 | Don Smith | Greeves | ? |
| 3 | Scott Ellis | Triumph | ? |
| 4 | Peter Stirland | Greeves | ? |
| 5 | Tony Davis | BSA | ? |
| 6 | Derek Adsett | Greeves | ? |
| 7 | ? | ? | ? |
| 8 | ? | ? | ? |
| 9 | ? | ? | ? |
| 10 | ? | ? | ? |

## Referències

* Hulme, John. «Gordon British Champion Farley» (en anglès). pressreader.com. Classic Trial, 01-12-2020. [Consulta: 1r febrer 2022].
# Can Morera de la Vall

Can Morera de la Vall és una obra de Sant Andreu de Llavaneres (Maresme) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Masia de tres cossos de tipus basilical. Consta de planta baixa i pis. En el cos central, més elevat i teulada a doble vessant, té unes golfes. La resta de l'immoble té teulada a una sola vessant. A la planta baixa antigament hi havia tres portals rodons, els dos dels extrems s'han reconvertit en finestres. El portal que resta és construït amb pedra granítica amb dovelles de grans dimensions. Al seu damunt hi ha una finestra de pedra amb llinda i una inscripció amb la data de construcció de la casa (1580) amb el nom de Joan Morera gravat, el que va ser el seu propietari. En el cos de la banda de ponent hi ha un habitatge a part que probablement ocupaven els jornalers. A la banda del darrere hi ha una nau nova de dues altures, de les quals la part baixa és el celler i la part alta era la pallissa. Aquest és de construcció posterior, del segle XVII; en una finestra hi ha la inscripció: "Joseph Morera 1676".
(Text procedent del POUM)

## Referències

* 1 2 «Can Morera de la Vall». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 19 agost 2021].
# Can Nerós

Can Nerós és una masia de Sant Martí de Llémena (Gironès) protegida com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

Conjunt format per diferents annexions successives de diferents èpoques. A un cos central més antic i de planta irregular se li afegí una façana nova a migdia d'obra vista i dels segles XIX-XX, creant una porxada a planta baixa amb terrassa que dona a primera planta enllaçant amb la casa antiga. Aquesta façana nova és d'obra vista massissa, a planta baixa es crea un conjunt de vuit arcs de punt rodó de gran alçada (tot i que les obres iniciades hi creen una terrassa al nivell d'arrencada dels arcs) amb cornises i columnes de talla recta, totes treballades en obra. De composició simètrica, està flanquejada per dues torres de planta quadrada amb una planta superior a l'alçada del conjunt i amb merlets esglaonats. Aquestes torres combinen la pedra amb el rajol. El nucli principal és de planta baixa i un pis i sota teulat. És de planta rectangular, té teulat a dues aigües i carener perpendicular a la façana principal. Ha estat restaurada i modificada, amb obertures que imiten finestres antigues. La porta d'entrada és gran, dovellada i un escut blanc a la clau. Les finestres originals són de modillons o de llinda plana. A l'esquerra de la part vella s'ha format un nucli de pallisses a dos nivells (pel terreny) i al costat esquerre més proper a la masia hi ha la masoveria. Entre el grup anterior i la masia s'ha generat un carrer empedrat i una escala de pedra que puja al primer pis de la masoveria. Aquesta, a planta baixa, crea un seguit de tres arcs de punt rodó, on el de més a l'esquerra enllaça amb la façana lateral esquerra a través d'un porxo d'un arc. Els aires del conjunt són de gran casal. Pel costat esquerre hi ha una altra pallissa. El camí oficial passa per la façana a ponent i porta a l'entrada principal. Quan es feu la façana nova es creà un camí nou que hi abocava, remarcat per dues pilones d'època i reixa metàl·lica. Avui aquest camí ha desaparegut i s'ha tornat a l'original. El molí es conserva parcialment, es tracta d'una construcció de molí d'aigua en planta quadrangular i murs paredats. El molí pròpiament és la bassa coberta per vegetació, la canal, la resclosa, el cap-rec, i restes d'una maquinària del segle xx.

## Referències

* ↑ «Can Nerós». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 26 febrer 2017].
# Can Nebot (Vilanant)

Can Nebot és una casa de Vilanant (Alt Empordà) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Masia situada a prop de la carretera que porta de Vilanant a Navata. És una masia de grans dimensions de planta baixa, dos pisos i golfes. Les obertures són rectangulars, exceptuant les de les golfes que són òculs de maons. El teulat és a dues vessants. L'accés al mas es fa a través d'un arc rebaixat a on hi figura la inscripció: J NABOT ME FECIT DIE XX APRILIS ANNI DOMINI MDCCCLXVI. Interiorment cal destacar una galeria d'arcs de mig punt amb columnes dòriques.

## Referències

* ↑ «Can Nebot». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 21 octubre 2017].
# Can Masferrer (Gualba)

Can Masferrer és una masia de Gualba (Vallès Oriental) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És un edifici aïllat de planta baixa, pis i golfes. Casa senyorial i masoveria. Té coberta a doble vessant amb aiguavés als costats. Finestres espitllerades a la planta baixa, al mur lateral, i finestres més grans que s'obren al pis (funció defensiva dels masos dels segles XIV-XV).
Pel que fa a l'interior, hi ha una columna de pedra per a sostenir el sostre i escala de pedra. S'hi troba una ermita, de Santa Llena (Joan López).
A la façana trobem una porta d'arc de mig punt dovellada, signe de riquesa; i finestres, una amb dues mènsules sostenint la llinda formant arc deprimit convex, típic del segle XVI; una altra amb relleus de dues cares i un rostre solar i una altra amb un arc conopial goticitzant.

## Història

En Masferer Balle apareix al fogatge de Gualba de 1497. Al fogatge de Sant Vicenç de Gualba de l'11 de juliol de 1553 apareix en Masferrer, i a la Vegueria de Barcelona- Sant Vicenç de Gualba, de l'any 1515 apareix Pere Mas Ferrer.
Pel que fa a la datació per font l'any 1694 és la data que aporta Vergés. En canvi Concepció Ragué, de Can Sibina (Gualba), data aquesta masia de 1450. Pel que fa a l'estil, les façanes amb les finestres de llinda de pedra esculpida amb relleus i arcs conopials d'estil renaixentista són del segle xvii (o XVI).

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 8 «Can Masferrer». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 28 agost 2015].
# Can Ros Estrada

Ca l'Estrada o Can Ros Estrada és una torre noucentista al nucli de Sant Andreu de la Barca (al Baix Llobregat). Originàriament era previst engrandir-la. El 1986 estava enclotada, en pèssimes condicions. Va ser una casa residencial construïda el 1923, que va ser propietat de l'industrial Josep Ros Estrada. L'edifici va romandre anys completament tapiat en una de les quatre façanes on no hi ha obertures ni voladissos. Això és degut, segons sembla, a un litigi amb el propietari de la parcel·la del costat que la casa envaïa en part. L'any 2009 va ser reformada per convertir-la en una escola de bressol pel municipi.

## Arquitectura

La torre té diferents elements noucentistes: la barbacana està decorada amb esgrafiats policromats (alguns s'han hagut de refer sense poder reproduir-los). Les jardineres sota les finestres estan realitzades en mosaic de treball delicat i minuciós. Els esgrafiats sobre les obertures recalquen l'estil i es troben ben conservats.
Hi ha dos estucats destacats. Un d'ells és un estucat al marbre molt ben treballat i a la vegada esgrafiat, en molt bon estat de conservació. La composició és de garlandes simètriques. A l'altre el motiu esgrafiat és diferent, amb formes simètriques.
Hi ha una galeria d'estil modernista que originàriament era oberta i més tard es va tancar amb vidrieres. Està decorada amb ceràmica vidriada amb motius propis de l'estil, es conserva en bastant bon estat i amb els mateixos elements decoratius: ceràmica, estucats i mobiliari. El conjunt és prou homogeni.

## Referències

* ↑ Ros Estrada (Sant Andreu de la Barca - Baix Llobregat), Pobles de Catalunya
* 1 2 3 4 5 «Ca l'Estrada». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 15 febrer 2016].

## Enllaços externs

* Fitxa al web de l'Ajuntament Arxivat 2013-12-14 a Wayback Machine.
# Can Vendrell (Canet de Mar)

Can Vendrell és una obra de Canet de Mar (Maresme) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Casa de planta baixa i pis, amb esgrafiats a la façana. La reixa de la finestra de la planta baixa i les obertures es conserven en bon estat, no com l'esgrafiat que està afectat per les humitats. Les successives pavimentacions han afectat l'alçada de l'edifici perjudicant notablement l'entrada.

## Història

Casa situada dins el nucli antic de la població. La façana està encarada al mar ja que durant el segle xvii i XVIII la notable expansió de les activitats marineres van fer que es construïssin més cases i magatzems.

## Referències

* 1 2 «Can Vendrell». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 2 juny 2020].
# Canthigaster rostrata

Canthigaster rostrata és una espècie de peix de la família dels tetraodòntids i de l'ordre dels tetraodontiformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 12 cm de longitud total.

## Reproducció

És monògam.

## Alimentació

Menja esponges de mar, crancs i d'altres crustacis, mol·luscs, poliquets, eriçons de mar i algues.

## Depredadors

És depredat per Sphyraena barracuda i Anous stolidus.

## Hàbitat

És un peix marí, de clima tropical i associat als esculls de corall que viu entre 1-40 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba a l'Atlàntic occidental central: des de Carolina del Sud (Estats Units) i Bermuda fins a Tobago i les Petites Antilles.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* 1 2 3 4 «Canthigaster rostrata» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).
* ↑ Whiteman, E.A. i I.M. Côté, 2004. Monogamy in marine fishes. Biol. Rev. 79:351-375.
* ↑ Randall, J.E., 1996: Caribbean reef fishes. 3a edició. T.F.H. Publications, Inc. Ltd., Hong Kong. 368 p.
* ↑ FishBase (anglès)

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Capella de Granjinha

La capella de Granjinha és una església de Portugal situada al llogaret de Granjinha, freguesia de la Vall d'Anta, al municipi de Chaves, districte de Vila Real.
És l'església més antiga de la zona de Chaves. És una capella petita i senzilla, construïda en granit. D'estil romànic, en destaca el perfil simple i sobri, així com la porta del temple, a la façana principal.

## Història
### Antecedents

A la rodalia del llogaret alguns vestigis indiquen l'existència d'una vil·la romana a l'eix de la via romana que connectava Bracara Augusta i Aquae Flaviae. S'hi trobaren artefactes arqueològics, bases i fusts de columnes, parts de mosaics, inscripcions, peces de bronze, una estàtua de marbre i ceràmica. En estudis arqueològics realitzats a la capella aparegueren restes de paviments en opus signinum, un mur romà de bon aparell i dos nivells d'una necròpoli medieval.

### La capella de Granjinha

L'ocupació d'aquest indret continuà durant l'alta edat mitjana, els segles obscurs de la conquista cristiana: la construcció de la capella es feu en un moment posterior, als inicis del segle XIII, segon alguns autors, o a finals del mateix segle, a parer d'altres.

## Característiques

És un capella romànica, de planta rectangular, amb la capçalera i la nau d'igual llargària, per dins diferenciades per l'arc triomfal i la menor amplària de la capçalera.
* Capitells al nord i fornícula amb bust humà
* Portal amb dues arquivoltas i animals
* Capitells al sud, amb figures antropomòrfiques i motius vegetals
* Creu a la capçalera

## Referències

* ↑ «Granjinha». Institut de Gestió del Patrimoni Arquitectònic i Arqueològic, IGESPAR. [Consulta: 25 gener 2010].
* ↑ SERENO, Isabel / TEIXEIRA, Ricardo. «Capela da Granjinha». IHRU, 1994. [Consulta: 25 gener 2010].
* ↑ FERNANDES,Paulo. «Capela da Granjinha». IGESPAR, 14-08-2007. [Consulta: 24 gener 2010].
# Cantó de Sainte-Suzanne (illa de la Reunió)

El cantó de Sainte-Suzanne és un cantó de l'illa de la Reunió, regió d'ultramar francesa de l'oceà Índic. Correspon a la comuna de Sainte-Suzanne.

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 2004 - 2009 - | Maurice Gironcel | PCR |
| 2009 - | Daniel Alamelou | PCR |

## Vegeu també

* Cantons de l'illa de la Reunió
* Comunes de l'illa de la Reunió
* Consell General de l'illa de la Reunió

## Enllaços externs

* Canton de Sainte-Suzanne a Villorama