OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Companyia Nacional de Ràdio i Televisió de Belarús

La Companyia Nacional de Ràdio i Televisió de Belarús (en belarús, Нацыянальная дзяржаўная тэлерадыёкампанія Рэспублікі Беларусь), el nom comercial del qual és Beltelradio (en belarús, Белтэлерадыёкампанія), és l'organització estatal de radiodifusió pública de Belarús. Gestiona cinc emissores de ràdio i set canals de televisió.

## Història

Belarús es va convertir en una república independent arran de la dissolució de la Unió Soviètica, per la qual cosa les seves autoritats van haver d'establir una companyia estatal de radiodifusió. Fins a aquest moment, les emissions eren a càrrec de la Televisió Central Soviètica. La ràdio i televisió públiques van passar a les mans del nou govern el 26 de desembre de 1991, data de la desaparició definitiva de la URSS.
Des de 1993 fins a 2021 ha estat membre actiu de la Unió Europea de Radiodifusió. El seu membresía va ser suspesa per la mateixa UER a causa de la polèmica en 2021 per la interferència del govern i els atacs a la llibertat de premsa en el context de l'arrest de Roman Protasevich, i polèmiques relacionades amb el Festival d'Eurovisió d'aquest mateix any, entre altres motius. Aquesta suspensió deixa a Belarús sense membres en l'organització i sense accés als seus serveis.

## Serveis
### Ràdio

* Primera Cadena Nacional: Emet una programació generalista i informativa. Va entrar a l'aire el 15 de novembre de 1925.
* Radio Kultura: Emet una programació amb música clàssica, concerts i informació d'esdeveniments culturals. Va entrar a l'aire l'1 de gener de 2002.
* Radio Belarus: Senyal internacional, enfocada a la diàspora belarussa. Va entrar a l'aire l'11 de maig de 1962.
* Radio Stolica: Ràdio generalista amb programació regional. Dirigida principalment a la capital. Va entrar a l'aire el 21 de setembre de 1998.
* Radius FM: Radio enfocada al públic jove, especialitzada en música. Va entrar a l'aire el 12 de juliol de 2003.

### Televisió

* Belarus 1: Televisió de caràcter generalista, en emissió des de l'1 de gener de 1956.
* Belarus 2: Segon canal, enfocat a l'entreteniment. Va començar les seves emissions el 18 d'octubre de 2003 com Lad. Opera sota l'actual marca des del 13 de novembre de 2011.
* Belarus 3: Programació cultural. Va començar a emetre el 8 de febrer de 2013.
* Belarus 4: Programació regional, disponible des de 2015.
* Belarus 5: Programació esportiva. Emet des del 21 d'octubre de 2013.
* Belarus 24: Canal internacional. Va començar les seves emissions l'1 de febrer de 2005 com Belarus TV.
* NTV Belarus: senyal del canal rus «NTV» per a Belarús, amb programes propis.
Tots els canals (excepte Belarus 4) poden veure's en viu a través del lloc web de la corporació sense restricció geogràfica.

## Referències

* 1 2 Roberts, Nigel. Belarus (en anglès). Bradt Travel Guides, 2018-10-05. ISBN 978-1-78477-602-2.
* ↑ Union (EBU), European Broadcasting. «EBU Executive Board agrees to suspension of Belarus Member BTRC» (en anglès). www.ebu.ch, 28-05-2021. [Consulta: 1r juliol 2021].
# Isaac Marcet

Isaac Marcet és un publicista català fundador en 2008 de Playground, una revista digital sobre música, política, tecnologia, cinema, activisme i actualitat multimèdia que creava continguts per fer-se virals a facebook i Google. L'empresa va tancar el 2022 després de perdre un 80% del seu impacte web a partir dels canvis d'algorismes de Facebook. Posteriorment va publicar el llibre La historia del futuro, en castellà, amb Plaza & Ariel

## Referències

* ↑ Ballbè, Bibiana «Isaac Marcet: "Pensar o no pensar"». Ara, 01-11-2012 [Consulta: 26 novembre 2014].
* ↑ «Entrevista Playground». Caràcter, 18-08-2014.
* ↑ «Entrevista». Tinc un pla secret, 15-05-2012.
* ↑ «Es decir, a su fuerte dependencia de que los contenidos que publicaran se convirtieran en contenidos virales en Google y Facebook.» (en castellà). Cronica Global, 15-02-2019. [Consulta: 5 febrer 2021].
* ↑ Prieto, Carlos. «"En 'Playground' me sentía sucia": cómo la caída de la prensa 'millennial' quemó a sus hijos» (en castellà), 28-04-2021. [Consulta: 7 novembre 2023].
* ↑ «El regreso al pop de Remate + 'La historia del futuro' de Isaac Marcet» (en castellà), 26-10-2023. [Consulta: 7 novembre 2023].
# Wang Tiecheng

Wang Tiecheng (xinès simplificat: 王鐵成, pinyin: Wáng Tiěchéng; Beijing, 9 d'agost de 1936 - 21 de juny de 2024) fou un actor xinés conegut per interpretar el paper de Zhou Enlai. Va ser membre del Partit Comunista de la Xina, la Lliga Democràtica de la Xina, membre de la huitena, novena i desena sessió de la Conferència Consultiva Política del Poble Xinés, antic vicepresident de la Federació de Persones amb Discapacitat de la Xina i director executiu de la Creu Roja de la Xina.

## Biografia

Nascut a Beijing, va ser company de classe de Li Ao a l'escola primària. Va començar a estudiar Òpera de Beijing als onze anys, i va ser admès a l'Acadèmia Central de Drama el 1957 i va treballar al Teatre d'Art Infantil de la Xina el 1961. Durant la Revolució Cultural, va ser enviat a Baodi, província de Hebei.
El 1977, va interpretar per primera vegada a Zhou Enlai al drama "Zhuanzhe". Ha interpretat a Zhou Enlai al drama "Baotong", a les pel·lícules "Dahe benliu", "Li Siguang", "Xi'an shibian", "Fengyu xia Zhongshan" i altres obres.
El 1991, va protagonitzar la pel·lícula "Zhou Enlai " dirigida per Ding Yinnan, i va guanyar el Golden Rooster Award 1992 i el Hundred Flowers Award al millor actor, convertint-se en una obra mestra de la seua carrera, alhora que s'estancà en el personatge. El 2003, es va retirar de la indústria cinematogràfica després de protagonitzar "Zhou Enlai's Journey to Bandung".
Va morir a Beijing a les 22:22 del 21 de juny de 2024.

## Família

El 1967, es va casar amb Yan Lili (la filla de Yan Shushi, el compositor de "Flors al maig". El 1970, va donar a llum al seu únic fill, Wang Weiping, que patia demència congènita. El 1996, Wang Weiping va guanyar la medalla d'or als Jocs Olímpics Internacionals de Shanghai per a Persones amb Discapacitats Intel·lectuals Especials.

## Bibliografia

* ↑ «民盟中央艺术团-理事风采-王铁成». 民盟中央艺术团. [Consulta: 22 juny 2024].
* ↑ 中华人民共和国享受政府特殊津贴专家、学者、技术人员名录 1992年卷 第3分册. 北京: 中国国际广播出版社, 1996.
* ↑ 李敖笑傲江湖 的存檔，存档日期2011-06-20.
* ↑ «他是“最神似周总理”的演员，也是伟大的父亲！88岁著名表演艺术家王铁成逝世». 北京日报客户端, 22-06-2024 [Consulta: 22 juny 2024].
* ↑ 杨毓臻 中国戏剧, 04, 1993, pàg. 18-20. ISSN: 1001-8018.
# Estadi Olímpic Atatürk

L'Atatürk Olimpiyat Stadyumu (en català: Estadi Olímpic Atatürk) és un estadi multiús situat a la localitat d'İkitelli, en les proximitats d'Istanbul, a Turquia, i és el de major capacitat d'aquest país.

## Història

Dissenyat pels mateixos arquitectes de l'Stade de France, va ser construït per a la candidatura olímpica de Turquia i va costar prop de 130 milions de YTL (100 milions de $ / 82 milions d'euros).
Amb les seves 80.000 localitats i la seva mida olímpica va ser premiat amb les 5 estrelles de la UEFA, capacitant-lo per a albergar finals de les competicions de la UEFA. El rècord d'espectadors fou de 79.414 en un partit Galatasaray–Olympiacos, el 31 de juliol de 2002.
L'Atatürk ha organitzat diverses competicions europees d'atletisme. El Galatasaray va jugar els seus partits com a local durant la temporada 2003/2004, a causa de les dolentes condicions del seu propi camp, l'Ali Sami Yen, el que va ser criticat per altres equips. El Galatasaray va tornar al seu propi camp per a la temporada 2004/2005, encara que la conversió del seu feu en una instal·lació moderna està encara en procés, pel que durant la Lliga de Campions 2006-2007 va tornar a disputar els seus partits com a local a l'Atatürk.

### Esdeveniments

La final de la Lliga de Campions entre el Liverpool FC i l'AC Milan, que es va disputar el 25 de maig de 2005 es va jugar a aquest estadi. És un partit molt recordat pels afeccionats al futbol, ja que el Liverpool se'n va anar al descans amb un desavantatge de 0-3, però va aconseguir una de les remuntades més importants d'aquesta competició, marcant 3 gols en 6 minuts fins a empatar a 3. El partit es va decidir a la tanda de penals a favor del Liverpool. La final de la Lliga de Campions de 2020 també s'havia de disputar en aquest estadi, el 30 de maig de 2020. Tanmateix, la final es va ajornar a causa de la pandèmia de COVID-19 a Europa i posteriorment traslladada fins a l'Estádio da Luz, Lisboa. S'havia d'organtizar la final de la temporada següent, però la UEFA va traslladar-la el 13 de maig de 2021 a causa de la pandèmia de la COVID-19 a Turquia.

## Referències

* ↑ «Tekfen Construction - ISTANBUL ATATÜRK OLYMPIC STADIUM». Arxivat de l'original el 6 gener 2016.
* ↑ «2006-07 UEFA CL Statistics handbook».
* ↑ «Istanbul to host 2020 UEFA Champions League Final». Union of European Football Associations, 24-05-2018.
* ↑ «UEFA competitions to resume in August». Union of European Football Associations, 17-06-2020.
* ↑ «UEFA Champions League final to move to Portugal to allow 6,000 fans of each team to attend». Union of European Football Associations, 13-05-2021.
# Lamanon

Lamanon és un municipi francès, situat a la regió de Provença-Alps-Costa Blava, departament de Boques del Roine.

## Demografia

Evolució de la població :
| 1793 | 1800 | 1806 | 1821 | 1831 | 1836 | 1841 | 1846 | 1851 |
| 286 | 229 | 253 | 355 | 392 | 422 | 413 | 438 | 486 |
| 1856 | 1861 | 1866 | 1872 | 1876 | 1881 | 1886 | 1891 | 1896 |
| 474 | 535 | 477 | 408 | 438 | 441 | 404 | 433 | 450 |
| 1901 | 1906 | 1911 | 1921 | 1926 | 1931 | 1936 | 1946 | 1954 |
| 439 | 429 | 451 | 505 | 532 | 528 | 487 | 486 | 670 |
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 | 2011 | 2016 |
| 708 | 735 | 1 025 | 1 377 | 1 487 | 1 712 | - | - | - |
| 2019 | - | - | - | - | - | - | - | - |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 1995- | Roland Darrouzes | PS |

## Monument

* Grottes de Calès de Lamanon

## Referències

* ↑ Topònims occitans de les Boques del Roine
# West Glendive

West Glendive és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Montana. Segons el cens del 2000 tenia 1.833 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, West Glendive tenia 1.833 habitants, 725 habitatges, i 548 famílies. La densitat de població era de 204,5 habitants per km².
Dels 725 habitatges en un 32,6% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 66,9% hi vivien parelles casades, en un 6,3% dones solteres, i en un 24,3% no eren unitats familiars. En el 21,7% dels habitatges hi vivien persones soles el 8,8% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,52 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,91.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 25,7% tenia menys de 18 anys, un 5,6% entre 18 i 24, un 27% entre 25 i 44, un 27,1% de 45 a 60 i un 14,6% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 40 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 96,5 homes.
La renda mediana per habitatge era de 33.487 $ i la renda mediana per família de 40.242 $. Els homes tenien una renda mediana de 31.582 $ mentre que les dones 18.448 $. La renda per capita de la població era de 16.100 $. Aproximadament l'11,2% de les famílies i el 14,3% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- West Glendive». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 8 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- West Glendive». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Panical blau

El panical blau, espinacal o panical de muntanya (Eryngium bourgatii) és una espècie del grup dels cards dins la família de les apiàcies.
Es troba a les muntanyes de la península Ibèrica i del nord d'Àfrica. És un oròfit circummediterrani de la part oest. Als Països Catalans només apareix a Catalunya; concretament, als Pirineus, de la Vall d'Aran i el Pallars Jussà al Conflent i Alta Garrotxa, a una altitud de 900 a 2.600 m.

## Descripció

Planta herbàcia vivaç i glabra, espinosa, generalment de color blau, que fa de 20 a 40 cm d'alt. Té de 10 a 15 bràctees ascendents, de 3 a 7 glomèruls per inflorescència i flors blaves. Floreix de juliol a agost.

## Hàbitat

Pasturatges de sòl eutròfic amb calç o de vegades silicis. Estatges subalpí i alpí, baixa fins a l'estatge montà.

## Taxonomia

Eryngium bourgatii va ser descrita per Antoine Gouan i publicada a Illustrationes et Observationes Botanicae 7, t. 3. 1773.

### Citologia

Nombre de cromosomes d'Eryngium bourgatii (fam. Umbelliferae) i tàxons infraespecífics: 2n=16

## Referències

* ↑ Bolòs i Vigo Flora dels Països Catalans
* ↑ Luceño Garcés, M. Flores de Gredos. Ávila:Caja de Ávila, 1998. ISBN 84-930203-0-3.
* ↑ «Panical blau». Tropicos.org. Missouri Botanical Garden. [Consulta: 30 setembre 2012].
* ↑ Aportació a l'estudi d'algunes espècies del gènere Eryngium de la flora pirenenca. Molinas de Ferrer, M. L. & M. T. Perdigó Arissó. (1981) Estudi General 1(2): 179-187

## Bibliografia

* Brummitt, R. K. 2002. Report of the Committee for Spermatophyta: 53. Taxon 51(4): 795–799.
* Nieto Feliner, G. 2001. (1483) Proposal to conserve the name Eryngium bourgatii against E. pallescens (Apiaceae). Taxon 50(2): 585–586.
* Aldén, B., S. Ryman & M. Hjertson. 2009. Våra kulturväxters namn - ursprung och användning. Formas, Stockholm (Handbook on Swedish cultivated and utility plants, their names and origin). (Vara kulturvaxt namn)
* David, P. H., ed. 1965–1988. Flora of Turkey and the east Aegean islands. (F Turk)
* Encke, F. et al. 1984. Zander: Handwörterbuch der Pflanzennamen, 13. Auflage. (Zander ed13)
* Erhardt, W. et al. 2002. Zander: Handwörterbuch der Pflanzennamen, 17. Auflage. (Zander ed17)
* Huxley, A., ed. 1992. The new Royal Horticultural Society dictionary of gardening. (Dict Gard)
* Jahandiez, E. & R. Maire. 1931–1941. Catalogue des plantes du Maroc. (L Maroc)
* Liberty Hyde Bailey Hortorium. 1976. Hortus third. (Hortus 3)
# Defis

Els defis són els membres d'un grup ètnic que viuen a l'extrem sud-oriental de Benín, al departament d'Ouémé i que parlen la llengua gbe defi. Els defis formen part del grup d'ètnies guineanes; el seu codi ètnic és NAB59e i el seu ID d'ètnia és 19586.

## Població, territori i grups veïns

El 2002 hi havia 13.500 defis a Benín i segons el joshuaproject n'hi ha 22.000.
El territori defi està situat a l'extrem sud-est del departament d'Ouémé, al municipi de Sèmè-Kpodji, entre el riu Ouémé, al nord, la línia de ferrocarril entre Cotonou i Porto Novo, a l'oest i el golf de Guinea, a la frontera amb Nigèria, al sud.
Segons el mapa lingüístic de Benín de l'ethnologue, el territori defi està situat entre Cotonou, al nord-oest i Nigèria, a l'oest. És territori poc extens i els pobles veïns dels defis són els xwles orientals, a l'oest i els guns al nord. Els guns també habiten en el territori nigerià, situat a l'est del territori dels defis.

## Llengua

El defi és la llengua materna dels defis, que també parlen el francès, el gun i el ioruba com a segones llengües.

## Religió

Els cristians són dominants entre els defis (66,6%). A més a més, el 16% són musulmans, el 15,9% creuen en religions africanes tradicionals i el 0,2% són considerats no religiosos. El 45% dels cristians són catòlics, el 33% pertanyen a esglésies independents, el 20% són protestants i el 2% són considerats altres cristians. El 4% dels defis cristians pertanyen al moviment evangèlic.

## Referències

* 1 2 3 4 «Gbe, Defi, a language of Benin». ethnologue.
* 1 2 «Language: Gbe, Defi». Joshuaproject. [Consulta: 15 febrer 2015].
* ↑ «Ethnicity. Gbe, Defi in Benin». Joshuaproject. [Consulta: 15 febrer 2015].
* ↑ «Mapa lingúístic de Benín. El territori defi és el número 49». ethnologue. [Consulta: 14 febrer 2015].
* ↑ «Mapa lingüístic de Nigèria. Index Map». ethnologue. [Consulta: 14 febrer 2015].
* ↑ «Religion. Gbe, Defi in Benin». Joshuaproject. [Consulta: 14 febrer 2015].
# Construccions de pedra seca (els Omellons)

Construccions de pedra seca és una obra del municipi dels Omellons (Garrigues) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És una cabana feta de grans carreus de pedra vista irregulars i sense desbastar. Està coberta amb falsa cúpula i té una forma circular cònica. De fet no és una cabana pròpiament dita però el sistema constructiu i l'aspecte és el d'una cabana de vinya feta de pedra seca. En realitat és una cisterna d'aigua, d'aquí que la porta sigui tan sols una finestra elevada del nivell de terra, per a poder agafar-ne aigua. El seu interior ha estat rebaixat uns dos metres de profunditat i després allisat per evitar la pèrdua d'aigua.

## Referències

* ↑ «Construccions de pedra seca». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 28 febrer 2016].
# Isaac Mazepa

* Per a altres significats, vegeu «Mazeppa».
Isaac Mazepa (ucraïnès: Ісаак Мазепа 16 d'agost de 1884 a Kostobobriv -18 de març de 1952 a Augsburg -Alemanya) va ser un polític ucraïnès. Va dur a terme un important paper en el Partit Obrer Socialdemòcrata Ucraïnès (USDRP), fou també Primer Ministre de la República Popular d'Ucraïna durant el període del Directori d'Ucraïna i va fundar un partit el 1950.

## Biografia

El 1905, mentre estudiava a la Universitat Estatal de Sant Petersburg (1904-1910), es va unir als Partit Obrer Socialdemòcrata Ucraïnès i es va convertir ràpidament en un dels seus principals membres. També va ser actiu en el moviment Hromada d'estudiants ucraïnesos de Sant Petersburg. Després dels seus estudis va treballar com a enginyer agrònom a la regió de Nijni Nóvgorod (1911-1915) i Iekaterinoslav (1915-1918). Després de la Revolució de Febrer de 1917, es va convertir en membre de la Duma de Iekaterinoslav i del consell de treballadors i camperols de la mateixa ciutat. L'abril de 1918 va dirigir el Consell Revolucionari de Iekaterinoslav. En el període del Hetmanat, va coeditar Naixa správa, un diari del Partit dels Treballadors socialdemòcrates ucraïnesos. El gener de 1919, Mazepa es va convertir en delegat al Congrés del Treball a Kíev i va ser elegit secretari del Comitè Central de l'USDRP. El 9 d'abril de 1919, es va convertir en Ministre de l'Interior de la República Popular d'Ucraïna (UNR). Del 29 d'agost del 1919 a finals de maig de 1920, va ocupar el càrrec de Primer Ministre de l'UNR i fou el cap del Consell Nacional de Ministres. El seu govern va ser dissolt després de la signatura del Tractat de Varsòvia. El càrrec de Primer Ministre va tornar a Viatxeslav Prokopovitx.
A finals de 1920, Mazepa va emigrar a Lviv, on va editar la Vil'na Ukraïna i la publicació mensual Sotsiialistychna dumka de l'USDRP. El 1923, es va traslladar a Praga. El 1927 va rebre l'encàrrec d'ensenyar Botànica Agrícola de l'Acadèmia d'Ucraïna. Mazepa representà el Partit Obrer Socialdemòcrata d'Ucraïna i defensà els interessos ucraïnesos a nombrosos fòrums internacionals socialistes. Fou membre del comitè executiu de la Internacional Obrera i Socialista. Refugiat després de la guerra a Alemanya, fou a partir d'octubre del 1946 professor a Múnic. Va ser cofundador del Consell Nacional d'Ucraïna, i en fou el primer president del seu comitè executiu des de juliol de 1948 a gener del 1952. Fundà el Partit Socialista d'Ucraïna (1950).
Isaac Mazepa escrigué nombrosos articles sobre política, El bolxevisme i l'ocupació russa d'Ucraïna (1923), un estudi sobre el moviment nacional ucraïnès titulat Fonaments de la nostra renaixença (1946) i documents sobre els anys de la Revolució russa com ara Ucraïna en els incendis i les tempestes de la revolució (1941). La seva tasca científica principal és un llibre de text sobre la morfologia de les plantes (1934) i una monografia sobre les pastures a les muntanyes dels Carpats (1944).
# Wang Wenbin

Wang Wenbin (Anhui, abril 1971) (xinès: 汪文斌; pinyin=Wāng Wénbīn) és un diplomàtic i polític xinès, portaveu del Ministeri de Relacions Exteriors, subdirector del Departament d'Informació del Ministeri de Relacions Exteriors, i membre del Partit Comunista Xinès. És el 32è portaveu des que el càrrec es va establir en el ministeri el 1983. Ha estat ambaixador xinès en Tunísia des de 2018 i ha treballat en ambaixades xineses a Maurici i el Senegal.

## Biografia

Wang va néixer a Anhui, Xina l'abril de 1971. Va estudiar a l'escola secundària Nanjing Jinling. El 1989 va entrar en la Universitat d'Afers exteriors de la Xina, on es va graduar en francès. Després va ser assignat al Ministeri de Relacions Exteriors. Va exercir diversos càrrecs diplomàtics, entre ells el director adjunt i el director de l'Oficina de Recerca de Polítiques, el conseller polític de l'Ambaixada de la Xina en la República de Maurici, el conseller del Departament de Planificació de Polítiques i el director adjunt del Departament de Planificació de Polítiques. Va ser designat pel 13è Comitè Permanent del Congrés Nacional Popular el maig de 2018 per reemplaçar a Bian Yanhua com Ambaixador a Tunísia. El 17 de juliol de 2020 va ser nomenat portaveu del Ministeri d'Afers Exteriors, en substitució de Geng Shuang.
El febrer de 2021, Wenbin va dir que el genocidi de uigurs era la "mentida del segle". Wang està casat i té una filla.

## Referències

* ↑ (en xinès) xhby.net, 17-07-2020 [Consulta: 18 juliol 2020].
* ↑ (en xinès) thepaper.cn, 17-07-2020 [Consulta: 18 juliol 2020].
* ↑ ; Wright, Rebecca «First independent report into Xinjiang genocide allegations claims evidence of Beijing's 'intent to destroy' Uyghur people». CNN, 09-03-2021 [Consulta: 6 maig 2021].
* ↑ «From cover-up to propaganda blitz: China's attempts to control the narrative on Xinjiang». CNN, 17-04-2021 [Consulta: 6 maig 2021].
* ↑ «Còpia arxivada» (en xinès). , 17-07-2020 [Consulta: 18 juliol 2020]. Arxivat 2020-07-17 a Wayback Machine. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2020-07-17. [Consulta: 3 febrer 2022].
# Es Verger

Es Verger és una possessió del terme d'Alaró situada al Puig del Castell d'Alaró. Joan Arnau Sampol, de la mateixa família que els Sampol de Son Curt, mà major d'Alaró, comprà aquesta possessió a començament del segle xvii. La mantingueren els seus descendents, els Sampol del Verger, fins a principi del segle xx. La possessió fou ampliada al segle xix amb la compra de terrenys que vengué l'Església arran de la desamortització. Passà per compra a la família Rosselló, que pocs anys després la vengué a la família Ordines, actual propietària.

## Referències

* ↑ «Com arribar». Fundació Castell d'Alaró. Arxivat de l'original el 4 de juliol 2020. [Consulta: 6 juny 2020].
* ↑ Ramis de Ayreflor y Sureda, José. Alistamiento Noble de Mallorca del año 1762.
# Xarxa personal d'aprenentatge

Una xarxa personal d'aprenentatge (PLN, per les seves sigles en anglès: Personal Learning Network) és el conjunt d'eines, processos mentals i activitats que permeten compartir, reflexionar, discutir i reconstruir coneixements amb altres persones, així com les actituds que propicien i nodreixen aquest intercanvi. La xarxa personal d'aprenentatge integra tot el conjunt d'eines i connexions que l'aprenent estableix amb altres persones de i amb les quals aprèn, i és un component essencial de l'entorn personal d'aprenentatge (PLE).
Compartir en una xarxa personal d'aprenentatge requereix tres elements bàsics:
* Eines de software social: xarxes socials com ara Twitter, Facebook, Linkedin...
* Mecanismes: assertivitat, capacitat de consens, diàleg, decisió....
* Activitats: oportunitats d'intercanvi, com ara trobades, reunions, fòrums, congressos...

## Vegeu també

* Entorn personal d'aprenentatge
* Connectivisme

## Referències

* ↑ Castañeda, L., i Adell, J. (Eds.). Entornos personales de aprendizaje: claves para el ecosistema educativo en red. Alcoy: Marfil.
* ↑ Adell, J., i Castañeda, L. (2010). "Los entornos Personales de Aprendizaje (PLEs): una nueva manera de entender el aprendizaje", Claves para la investigación en innovación y calidad educativas. La integración de las Tecnologías de la Información y la Comunicación y la Interculturalidad en las aulas Alcoy: Marfil.