OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Gordan Bunoza

Gordan Bunoza (nascut el 5 de febrer de 1988 en Ljubuški) és un futbolista bosnià que actualment juga pel Wisła Kraków en l'Ekstraklasa polonesa.

## Carrera

El 2 de juliol del 2010, el Wisła Kraków el signà del Karlovac per una suma no revelada.

## Referències

* ↑ http://sportsport.ba/bh_fudbalp-39059.htm

## Enllaços externs

* Perfil a Transfermarkt (anglès)
* Perfil a goal.sportal.com.au Arxivat 2011-07-06 a Wayback Machine. (alemany)
# Valluércanes

Valluércanes és un municipi de la província de Burgos a la comunitat autònoma de Castella i Lleó. Forma part de la Comarca de l'Ebro.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1991 | 1996 | 2001 | 2004 |
| 137 | 133 | 106 | 105 |
# Tête Blanche

La Tête Blanche és una muntanya de 3.724 metres dels Alps Penins, que es troba a la regió de la Vall d'Aosta (Itàlia).

## SOUISA

Segons la definició de la SOIUSA, el cim té la següent classificació:
* Gran part: Alps occidentals
* Gran sector: Alps del nord-oest
* Secció: Alps Penins
* Subsecció: Alps del Weisshorn i del Cervino
* Supergrup: Cadena Bouquetins-Cervino
* Grup: Grup Dent d'Hérens-Cervino
* Subgrup: Subgrup dels Bouquetins
* Codi: I/B-9.II-A.1.b

## Referències

* ↑ Marazzi, Sergio. Priuli & Verlucca. Atlante Orografico delle Alpi. SOIUSA (en italià), 2005.

## Bibliografia

* Gino Buscaini. Club Alpino Italiano e Touring Club Italiano. Alpi Pennine, vol. II, Guida dei Monti d'Italia (en italià), 1970.

## Enllaços externs

* «Tête Blanche» (en anglès). SummitPost.org. [Consulta: 28 novembre 2014].
* «Tête Blanche» (en anglès). CamptoCamp. [Consulta: 28 novembre 2014].
# Gordito Relleno

Gordito Relleno és un personatge de ficció de còmic de l'escola Bruguera creat per José Peñarroya Peñarroya (Forcall, 1910-Barcelona, 1975), es va publicar per primera vegada al número 31 de la revista Pulgarcito publicat el 30 de gener de 1948.

## Biografia de ficció i trajectòria editorial

Gordito Relleno, és un personatge físicament gras i un bonifaci de caràcter, tot ell molt rodó, calb, un nas molt rodó com una bola i les cames molt curtes amb proporció al cos. És un bonifaci que sempre està disposat a ajudar els altres, és un solitari i una víctima d'aquells que tenen mala fe i estan disposats a fer mal als altres. És solter malgrat que tenir parella no li desagradaria. Es guanya la vida entre d'altres com a venedor, revisor i en gran manera fent d'oficinista.
La comicitat de la sèrie es basa en explotar, per un costat, l'enfrontament entre la ingenuïtat, la bona voluntat i la confiança del protagonista en els altres, i, per l'altre, la dinàmica insolidària i fins i tot depredadora de bona part de la societat en què viu. Gordito és contemplat pel seu entorn com un pobre home i un infeliç. La seva molesta bondat, que recorda una actitud en desús que complica l'esperit de supervivència de l'època, genera odi. “De vegades hem arribat a pensar que Gordito és, més que un personatge, un ‘marc’ o mirall on es reflecteixen les misèries, la ‘mala llet’ i les frustracions d'amics i coneguts i superiors”; així s'explica Juan Antonio Ramírez a La historieta cómica de postguerra, un llibre en el que aquest catedràtic d'Història de l'Art analitza els personatges humorístics de l'Editorial Bruguera.
Al llarg d'un curt període, Gordito va compartir les seves pàgines, amb Don Berrinche (aquest, creat per al mateix dibuixant, Jose Peñarroya). L'únic personatge amb qui ha compartit aventures es Don Berrinche, aquest és tot el contrari de Gordito, que accepta el caràcter del seu nou amic com un gest de solidaritat i bona voluntat cap a ell.
El publica l'editorial catalana Editorial Bruguera que tenia els drets sobre el personatge. Aparegué a Pulgarcito (Bruguera, 1946), a la segona època de Din Dan (Bruguera, 1968) -Època II; Super Pulgarcito (Bruguera,, 1970); Zipi y Zape (Bruguera, 1972); Mortadelo Especial (Bruguera, 1975); Super Carpanta (Bruguera, 1977); Zipi y Zape Especial (Bruguera, 1978); Super Humor Clásicos (Ediciones B, 2005).

## Referències

* 1 2 «Gordito Relleno». Humoristan. [Consulta: 26 juliol 2020].
* ↑ Andres Alvarez. «Pulgarcito (1946, Bruguera) 31» (en castellà). Tebeosfera, 2013. [Consulta: 26 juliol 2020].
* ↑ «José Peñarroya» (en castellà). Real Academia de la historia. [Consulta: 26 juliol 2020].
* ↑ Antoni Guiral. Cuando los Còmics se Llamaban Tebeos:La Escuela Bruguera (1945- 1963). Ediciones El Jueves,S.A., 2008. Pag 152 a la 155. (castellà)
* ↑ «Gordito Relleno» (en castellà). Tebeosfera, 2010. [Consulta: 20 juliol 2017].
# Gordià

Gordià és el nom dels següents personatges:
* Gordià I, emperador romà el 238
* Gordià II, emperador romà el 238
* Gordià III, emperador romà entre 238-244
# Edward Palmer

* Per a altres significats, vegeu «Edward Palmer Thompson».
Edward Palmer (1829–1911) va ser un botànic britànic autodidacte i un dels primers arqueòlegs estatunidencs. Dos gèneres de plantes el commemoren: Palmerella i Malperia). Era fill de Robert i Mary Palmer, emigrà als Estats Units l'any 1850 primer es va assentar a Cleveland (Ohio). Viatjà per Amèrica del Sud i durant la guerra civil americana exercí de metge. Palmer recollí espècimens naturals, especialment de plantes per a la Smithsonian Institution i el U.S. Department of Agriculture. Va fer treballs d'arqueologia a l'oest d'Amèrica del Nord i Mèxic com també a Utah, Nevada, i Texas, Baixa Califòrnia, Coahuila, Tamaulipas i San Luis Potosí.

## Referències

* ↑ Es poden consultar els tàxons descrits per aquest autor a International Plant Names Index (anglès)
* ↑ Brandon, Suffolk: Register of Baptisms
* ↑ Passport Application, January 1902
* ↑ US Census for Ohio 1850
* ↑ McVaugh, Rogers. 1956. Edward Palmer: Plant Explorer of the American West. University of Oklahoma Press, Norman.
* ↑ McVaugh 1956:vii.
* ↑ McVaugh 1956
* ↑ Judd, Neil M. 1936. Archaeological Observations North of the Rio Colorado, pp. 40-41. Bureau of American Ethnology Bulletin 32. Washington, D.C.

## Bibliografia

* Williams, Stephen, ed. The Waring Papers. Athens: University of Georgia Press, 1967

## Enllaços externs

* Harvard University's Gray Herbarium on its collection of Edward Palmer's papers Arxivat 2015-11-19 a Wayback Machine.
* CalFlora.net entry on Palmer
* Edward Palmer (1830?â1911) - Encyclopedia of Arkansas at www.encyclopediaofarkansas.net
* Edward Palmer Papers, circa 1861-1914 from the Smithsonian Institution Archives
# Unitat perifèrica de Grevenà

La unitat perifèrica de Grevenà (en grec: Nομός Γρεβενών) és una unitat perifèrica grega. Es troba a la regió de la Macedònia Occidental. Correspon a l'antiga prefectura de Grevenà, que es va crear el 1967 a partir de la prefectura de Grevenà-Kozani, de la qual Kozani era la capital.

## Municipis

| Municipi | Codi YPES | Capital | Codi Postal | Prefix telefònic |
| Khàsia | 0915 | Karpero | 511 00 | 24620-3 |
| Deskati | 0905 | Deskati | 512 00 | 24620-3 |
| Gorgiani | 0903 | Kipourio Grevena | 511 00 | 24620-75 |
| Grevenà | 0904 | Grevenà | 511 00 | 24620-2 |
| Irakliotes | 0907 | Hàgios Georgios | 510 30 | 24620-41 |
| Kosmas Aitolos | 0909 | Megaro | 511 00 | 24620-73 |
| Theodoros Ziakas | 0908 | Mavranei | 511 00 | 24620-83 |
| Ventzio | 0902 | Knidi | 511 00 | 24620-91 |
| Municipi | Codi YPES | Capital | Codi postal | Prefix telefònic |
| Avdel·la | 0901 | Avdel·la | 401 00 | 24920-23 |
| Dotsiko | 0906 | Dotsiko | 411 00 | 24620-25 |
| Filippi | 0914 | Filippi | 511 00 | 24620-2 |
| Mesolouri | 0910 | Mesolouri | 510 32 | 24620-2 |
| Perivolo | 0911 | Perivolo | 511 00 | 24620-80 |
| Samarina | 0912 | Samarina* | 511 00 | - |
| Smixi | 0913 | Smixi | 401 00 | 24920-22 |
| Paliuria | 0913 | Paliuria | 512 00 | |
# El Cuirassat Potemkin (cartell)

El cartell de la pel·lícula Cuirassat Potemkim fou creat per Alexandr Rodchenko el 1926, havent diverses versions per a la mateixa pel·lícula, El cuirassat Potemkin. El cartell exemplifica el treball i el compromís dels artistes soviètics amb el projecte polític subjacent a la Revolució Rusa d'octubre de 1917. Forma part de la col·lecció de l'Institut Valencià d'Art Modern.
Usant una figura romboide central amb el cuirassat, combina disseny gràfic i fotomuntatge per crear una imatge on el cuirassat és el protagonista principal. La imatge clara contrasta amb l'ús agressiu de la pintura, mentre que les línies diagonals també són un tret reconeixible de l'obra. També hi ha un cartell on la figura central és un mariner, amb el cuirassat al fons central.

## Referències

* 1 2 Institut Valencià dÁrt Modern. 50 obras maesstras de la Colección del IVAM : 1900-1950. València: Institut Valencià dÁrt Modern, 2019, p. 84-85. ISBN 978-84-482-6416-1.
# Greki

Greki - Греки (rus) - és un khútor del krai de Krasnodar, a Rússia. Es troba a la zona de llacunes que formen la desembocadura del riu Kirpili. És a 22 km al nord-oest de Kalíninskaia i a 79 km al nord-oest de Krasnodar.
Pertany al khútor de Gretxànaia Balka.

## Enllaços externs i referències

* Aquest article conté dades geogràfiques extretes de Google Earth i el mapa de Rússia de Yandex.ru, accessible des d'aquest enllaç.
# Grelos

Els grelos o rapini, també coneguts com a broccoli rab (raap o raab), broccoletti, broccoli di rape, cime di rapa, rappi o friarielli (a Nàpols) són una verdura consumida a la gastronomia de Galícia, de Portugal i d'Itàlia. Una verdura gairebé idèntica, el kai lan (芥蘭) forma part de la cuina xinesa.

## Característiques

Aquesta planta és membre de la família Brassicaceae, de taxonomia difícil. Normalment els grelos es classifiquen científicament com Brassica rapa subsp. rapa, dins de la mateixa subespècie que el nap, però hi ha altres designacions, com Brassica rapa ruvo, Brassica rapa rapifera, Brassica ruvo i Brassica campestris ruvo.
A Galícia les fulles verdes amb flors de la planta del nap es tallen quan són tendres i s'anomenen grelos. Tenen un gust molt agradable, lleugerament amarg i picant.
Bullits, els grelos es fan servir per a preparar el caldo gallec. Guisats amb "lacon", un producte derivat del porc, els grelos serveixen per preparar el lacón con grelos. Aquest és un dels plats estel·lars de la cuina gallega i es menja preferentment durant l'època del carnaval.

## Vegeu també

* Llista de plantes de fulla comestible
* Espigall
* Nap
* Col verda

## Referències

* ↑ Lysak, M.A., Koch, M.A., Pecinka, A., and Schubert, I. «Chromosome triplication found across the tribe Brassiceae». Genome Research, 15, 4, 2005, pàg. 516–525. DOI: 10.1101/gr.3531105. PMC: 1074366. PMID: 15781573.
* ↑ USDA, ARS, National Genetic Resources Program. Germplasm Resources Information Network - (GRIN). National Germplasm Resources Laboratory, Beltsville, Maryland. URL: http://www.ars-grin.gov/cgi-bin/npgs/html/taxon.pl?316592 Arxivat 2009-05-08 a Wayback Machine. (17 November 2007)

## Enllaços externs

* Nutrition Facts Comparison Tool Arxivat 2016-10-10 a Wayback Machine.
# Emanuele Biletta

Emanuele Biletta (Casale Monferrato, 20 de desembre de 1825 - Pallanza, 29 de novembre de 1890) fou un compositor italià.
Va rebre les primeres lliçons del pare Giovanni, organista, després estudià piano molt profitosament sota la guia de Hummel. Es creu que ja als catorze anys donava concerts públics. Després va estudiar uns tres anys a Bolonya tenint com a professor d'harmonia i contrapunt a Turina, deixeble d'A. Reicha. A Bolonya, Rossini el va prendre amb simpatia, que els va ajudar amb lliçons i valuosos consells. Començo aquell període per compondre produint entre altres coses una valuosa Salve Regina i l'òpera Marco Visconti, que li van valer el nomenament com a membre de l'"Acadèmia Filarmonica di Bologna".
El 1848 els trobem en servei al Covent Garden de Londres, on a més d'ensenyar cant va compondre la música de tres ballets aclamats, Esmeralda, La Lutine i The Five Senses, així com l'òpera en anglès White Magic, representada a diversos teatres londinencs i també a Stocarda.
Dos anys més tard es trobava a París, on la seva òpera La rose di Florence va ser ostatge i sabotatge de companys envejosos. Tanmateix, l'obra va tenir força èxit i Napoleó III va distingir Biletta de la Legion d'Onore. El 1859 Biletta va tornar a Londres, on amb l'òpera Caught and Caged va obtenir un èxit càlid i també fructífer materialment.
Durant la seva vida, Emmanuel Biletta, va compondre melodrames, ballets, operetes, simfonies i romances de cambra. Es casà amb una jove escocesa, Margareth Scott, rica filla d'un banquer i un cop establert a Torí va ser nomenat vicecònsol honorari pel govern anglès.

## Òperes

* Marco Visconti, inèdita;
* White Magic, Haymarket, Londres (1852);
* L'abazzia di Kelzo, Parma (1854);
* La rose di Florence, Theâtre de l'Opera de París (1854);
* Caught and Caged, ?, Londres (1859);
* Paul and Virginia, inèdita;
* Una notte di Carnevale, inèdita;
* Val di fiori, inèdita.

## Referències

* BILETTA, Emanuele in "Dizionario Biografico" - Treccani
# Emanuel Sweert

Emanuel Sweert (Zevenbergen, 1552 - Amsterdam, 1612) fou un pintor, il·lustrador, horticultor neerlandès, destacat per la seva publicació de l'any 1612, a Frankfurt del Main de Florilegium Amplissumum et Selectissimum.

## Biografia

Sweert va viure en una època en què plantes noves de tot el món s'introduïen a Europa a través de mercants neerlandesos, anglesos i francesos. Per satisfer el creixent interès en plantes exòtiques, pel públic, es van establir jardineries per rics comerciants amb la finalitat de satisfer la demanda.
Les il·lustracions botàniques van trobar de sobte un lloc en la producció de catàlegs dels vivers. Sweert va preparar el seu Florilegium com a guia dels seus preciosos estocs per a la "Fira de Frankfurt de 1612". Les seves planxes, que representaven a uns 560 bulbs i flors, eren de Florilegium de Johann Theodore de Bry; que al seu torn es basava en el de Pierre Vallet. Els seus atractius bulbs representats van provocar gran popularitat, donant lloc a sis edicions de l'obra entre 1612 i 1647, i una demanda que més tard donaria lloc a "Tulipomania". Al moment de la Fira, Sweert va passar al servei de Rodolf II del Sacre Imperi Romanogermànic com a director dels seus jardins de Viena. Va usar lliurement plaques que havien estat publicats abans, per la qual cosa moltes de les quals van aparèixer en Florilegium i ja havien estat conreades als jardins d'Enric IV de França, en el Louvre.

## Referències

* Emmanuel Sweert, a l'Institut Neerlandès d'Història de l'Art
# Taixiratsí

Els Taixiratsí o Tašratsí van ser una família de nakharark d'Armènia que tenien els seus feus hereditaris situats en el districte de Taixir a l'Airarat, així com a la província de Gugarq.

## Referències

* ↑ «-Armenian Princely Families-». Arxivat de l'original el 2020-07-31. [Consulta: 4 desembre 2021].
# Terral (Oklahoma)

Terral és una població dels Estats Units a l'estat d'Oklahoma. Segons el cens del 2000 tenia 386 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Terral tenia 386 habitants, 173 habitatges, i 102 famílies. La densitat de població era de 354,8 habitants per km².
Dels 173 habitatges en un 28,9% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 48,6% hi vivien parelles casades, en un 7,5% dones solteres, i en un 40,5% no eren unitats familiars. En el 38,7% dels habitatges hi vivien persones soles el 19,7% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,23 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,97.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 25,9% tenia menys de 18 anys, un 8,3% entre 18 i 24, un 21,2% entre 25 i 44, un 21,5% de 45 a 60 i un 23,1% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 40 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 90,7 homes.
La renda mediana per habitatge era de 15.972$ i la renda mediana per família de 21.563$. Els homes tenien una renda mediana de 20.893$ mentre que les dones 18.750$. La renda per capita de la població era de 9.486$. Entorn del 24,5% de les famílies i el 27,7% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Terral». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 10 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Terral». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-16. [Consulta: 10 agost 2010].
Viccionari
# Quercus castaneifolia

Quercus castaneifolia és una espècie de roure caducifoli que pertany a la família de les fagàcies i està classificat dins de la secció Cerris.

## Distribució

Quercus castaneifolia creix a l'Iran, la part sud del Caucas, sud-oest de la mar Càspia i les muntanyes d'Algèria.

## Descripció

Quercus castaneifolia arriba als 30 m d'alçada, capçada àmpliament cònica, extremitats rectes, corpulentes i una mica inflades a prop del tronc. Les fulles fan 8-20 x 5–9 cm, variable en grandària, caducifòlies, oblongues, el·líptiques, àpex acuminat, base de cordada o cuneada, de color verd fosc brillant, glabres per sobre, habitualment pubescents, convertint en glabres per sota; nervi central groc, 9-14 parells de nervis laterals, acabant en forma triangular, dents romes, mucronat; pecíol verd clar, pubescent, de 2–4 cm de llarg. Les glans són ovoides o el·lipsoides, de 2 cm de longitud; cúpula semiesfèrica amb escates allargades i recorbades, cobrint 1/2 de la cúpula. La primera escorça negra i llisa, gris ataronjat arribant a ser amb solcs quan és gran, branquetes de color marró fosc amb blanques lenticel·les; les gemmes terminals d'1 cm de llarg, laterals 0,5 cm.

## Hàbitat

Quercus castaneifolia és de molt ràpid creixement i en la seva àrea autòctona de distribució, creix en vessants de muntanya de fins a 2.000 metres, especialment orientades cap al sud i en sòls sorrencs fèrtils. En altituds més baixes els arbres formen boscos, a més altura apareixen com a exemplars dispersos.

## Sinonímia

* Quercus aegilops var. castaneifolia
* Quercus aitchisoniana A.Camus
* Quercus castaneifolia subsp. aitchisoniana
* Quercus castaneifolia subsp. eucastaneifolia
* Quercus castaneifolia var. glabriuscula
* Quercus castaneifolia subsp. incurvata
* Quercus castaneifolia var. obtusiloba
* Quercus castaneifolia subsp. subrotundata
* Quercus castaneifolia subsp. triangularis
* Quercus castaneifolia var. typica
* Quercus castaneifolia subsp. undulata
* Quercus sintenisiana O.Schwarz

## Referències

* ↑ Catalogue of life

## Enllaços externs

* oaks of the world (anglès) (francès)
# Quercus championii

Quercus championii és una espècie de roure que pertany a la família de les fagàcies i està dins del subgènere Cyclobalanopsis, del gènere Quercus.

## Descripció

Quercus championii és un arbre perennifoli que creix fins als 20 m. El tronc fa 1,2 m de diàmetre. L'escorça és grisa fosca, fissurada en plaques primes. Les branques estan solcades amb toments densament estrellats de color gris marronós. Les fulles fan 3,5-12 x 2-4,5 cm, ple cap a l'àpex branqueta; oboval a oblongoel·líptiques, marge, arrodonit amb un punt de síntesi, la base de l'àpex és cuneada; coriàcia rígid; brillantment verd glabra, supra; tomentós marró clar sota de pèls estrellats tot, de revolució, de vegades ondulada a prop de l'àpex, 6-10 parells de venes impressionats adaxialment i sota prominents, com el nervi central, pecíol de 0.8-1.5 cm, densament tomentoses marró ataronjat pàl·lid. Les flors floreixen de desembre a març. Les inflorescències femenines de 4 cm, de vellutades i de color marró, amb 3 estils curts. Les glans són globoses, aplanades, 1,5-2 cm de llarg x 1,5 cm de diàmetre, glabrescents. La cicatriu basal fa entre 4 a 5 mm d'ample, plana, que tanca 1/2 o 1/3 de la núcula. La tassa fa 0,9 cm de llarg x 1,5 cm de diàmetre, tomentosa, amb escales als anells concèntrics de 4-7, els marges remotament denticulats. Les glans maduren al cap d'1 any.

## Distribució

Creix en boscos perennifolis de fulla ampla, a les muntanyes entre els 100-1700 m., a la Xina (a les províncies de Fujian, Guangdong, Guangxi, Hainan i Yunnan) i a Taiwan.

## Taxonomia

Quercus championii va ser descrita per George Bentham i publicat a Hooker's Journal of Botany and Kew Garden Miscellany 6: 113. 1854.

### Etimologia

Quercus: nom genèric del llatí que designava igualment al roure i a l'alzina.
championii: epítet atorgat en honor del botànic escocès John George Champion.

## Referències

* ↑ «Quercus championii». Royal Botanic Gardens, Kew: World Checklist of Selected Plant Families. [Consulta: 18 juliol 2014].
* ↑ «Quercus championii». The Plant List. [Consulta: 18 juliol 2014].
* 1 2 Cheng Yi, Wu; De-yuan, Hong. « Cyclobalanopsis championii» (en anglès). Flora of China Editorial Committee. 1999. Flora of China (Cycadaceae through Fagaceae). 4: 1–453 p. 388. Pequín & St. Louis: Science Press i Missouri Botanical Garden. [Consulta: 6 juny 2020].
* ↑ «Quercus championii». Tropicos.org. Missouri Botanical Garden. [Consulta: 18 juliol 2014].

## Enllaços externs

* Quercus championii a Flora of China
* Quercus championii a Tropicos.org
* Quercus championii a Imatges a Google
# Quercus chapensis

Quercus chapensis és una espècie de roure que pertany a la família de les fagàcies i està dins del subgènere Cyclobalanopsis, del gènere Quercus.

## Descripció

Quercus chapensis és un arbre de fins a 20 m d'alçada. Les branques estan sulcades, velloses o glabres quan son joves, lenticel·lades; les lenticel·les són de color marró grisenc, oblongues. El pecíol de 1-2,5 cm, glabrós; les fulles són oblongoel·líptiques a lanceolades, de 9-20 × 2-4 (-5) cm, coriàcies a gruixudes com el paper, glabrescents, base àmpliament cuneada a subarrodonida, marge apical 2/3 serrulat, àpex acuminat; venes mitjanes i venes secundàries abaxialment prominents, adaxialment lleugerament elevades; venes secundàries 15-20 a cada costat de la vena central; les venes terciàries abaxialment apareixen de manera anormal. La cúpula és en forma de plat, 5-12 mm × 2.5-3.5 cm, que cobreix la base de la gla, exterior lleugerament tomentosa de color marró ataronjat, a dins de marró serós ataronjat, paret de 3-5 mm de gruix; bràctees en 6-9 anells, marge dentat. Les glans són planes, 1-2,2 × 1,5-2,7 cm, glabres o bàsicament piloses, de base plana, l'àpex és arrodonida a lleugerament deprimida; cicatriu d'uns 15 mm de diàmetre, plana o deprimida; té estils d'uns 3 mm de diàmetre, umbonat. Els seus fruits fructifiquen entre els mesos d'octubre i desembre.

## Distribució i hàbitat

Quercus chapensis creix al sud i sud-est de la província xinesa de Yunnan i al Vietnam, als boscos humits de fulla ampla perenne a les valls muntanyenques entre els 1300 i 2000 m.

## Taxonomia

Quercus chapensis va ser descrita per Hickel i A.Camus i publicat a Bulletin du Muséum National d'Histoire Naturelle 29(8): 598. 1923.

### Etimologia

Quercus: nom genèric del llatí que designava igualment al roure i a l'alzina.
chapensis: epítet

## Referències

* ↑ Tropicos, Quercus chapensis Hickel & A. Camus
* 1 2 Cheng Yi, Wu; De-yuan, Hong. « Cyclobalanopsis chapensis» (en anglès). Flora of China Editorial Committee. 1999. Flora of China (Cycadaceae through Fagaceae). 4: 1–453 p. 394. Pequín & St. Louis: Science Press i Missouri Botanical Garden. [Consulta: 6 juny 2020].
* ↑ «Quercus chapensis». Tropicos.org. Missouri Botanical Garden. [Consulta: 16 setembre 2019].