OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Massís del Mont Perdut

El massís de Mont Perdut (en aragonès, As Tres Serols) és el massís calcari més alt dels Pirineus i d'Europa. El seu pic de més alçària és el Mont Perdut, amb 3.355 m.
El massís de Mont Perdut, conegut per Les Tres Sorores (en aragonès, As Tres Serols), el componen el Mont Perdut (3.355 m), Cilindre (3.328 m), i Soum de Ramond (3.263 m). Es poden trobar 22 cims de més de 3.000 m en la zona. El massís del Mont Perdut forma part del Parc nacional d'Ordesa i Mont Perdut, format per 4 valls d'extraordinària bellesa: la vall d'Ordesa al sud-oest, la vall d'Anyiscle al sud, la vall d'Escuaín al sud-est i la vall de Pineta a l'est. Part del massís s'interna al nord en territori francès, formant part del Parc Nacional dels Pirineus, on destaca la vall i circ de Gavarnia, impressionant circ glacial que té a la capçalera la cascada més alta d'Europa, amb més de 400 m de caiguda. A la cara nord del Mont Perdut, roman una de les poques glaceres del Pirineu, en retrocés lent i continu. Es tracta d'una llengua amb molt de pendent, amb un front d'uns 750 m i que va des dels 2.700 als 3.250 m d'altitud. El Mont Perdut, amb 3.355 m, és el tercer cim més alt dels Pirineus per darrere de l'Aneto (3.403,5 m), el Pocets (3.375 m), i igualat amb la punta Astorg (3.355 m).
Aquest massís fou declarat Patrimoni de la Humanitat per la UNESCO l'any 1997.

## Referències

* ↑ «Ruta guiada: Ascensió al Mont Perdut (3.355m) en 1 dia | RUTES PIRINEUS». [Consulta: 11 octubre 2017].
* ↑ «Monte Perdido» (en espanyol europeu). Entre Montañas.

## Vegeu també

* Massís de la Maladeta
* Massís de Pocets

## Enllaços externs

* Web de l'associació Monte Perdido Patrimoni Mundial Arxivat 2006-08-28 a Wayback Machine. (castellà).
# Margarida d'Àustria (emperadriu romanogermànica)

Margarida Maria Teresa d'Àustria (Madrid, 12 de juliol de 1651-Viena, 12 de març de 1673) va ser infanta d'Espanya, filla de Felip IV i de Maria Anna d'Àustria. Va ser emperadriu consort del Sacre Imperi Romanogermànic pel seu matrimoni amb l'emperador Leopold I.

## Biografia
### Primers anys

Va néixer al Reial Alcàsser de Madrid el 12 de juliol de 1651, filla del rei Felip IV de Castella i de la seva segona muller, Maria Anna d'Àustria. Era neta, per via paterna, del rei Felip III i de Margarida d'Àustria i, per via materna, de l'emperador Ferran III i de Maria Anna d'Àustria. Va ser batejada a la capella pel nunci de la Santa Seu assistit d'altres prelats. La padrina va ser la infanta Maria Teresa.
Durant uns anys, la impossibilitat de la infanta Maria Teresa de ser la successora, pel seu casament amb Lluís XIV de França, i la mort del seu germà, el príncep Baltasar Carles, va fer que Margarida fos vista com una ferma hereva de la monarquia, davant la manca, encara, d'hereus mascles per part de Felip IV. Tanmateix, finalment acabarien naixent els seus germans petits, especialment el futur Carles II.

### Matrimoni

Va esdevenir emperadriu pel matrimoni amb Leopold I, el 12 de setembre de 1666, una aliança dinàstica dins de la família Habsburg per fer front a França. Va ser mare de quatre fills, dels quals només va arribar a la maduresa la filla gran.
* Ferran Venceslau d'Àustria (Viena, 1666-1668).
* Maria Antònia d'Àustria (Viena, 1669-Munic, 1692). Casada amb Maximilià II Manuel de Baviera.
* Joan Leopold d'Àustria (Viena, 1670).
* Maria d'Àustria (Viena, 1672).
Malgrat que Margarida fou casada quan tan sols tenia catorze anys, la infanta espanyola aconseguí formar al costat de l'emperador Leopold I un matrimoni feliç amb interessos i gustos semblants entre els quals l'art, i en especial la pintura, hi tenien un espais preponderant.

### Mort

Va morir amb només 21 anys, el 12 de març de 1673. El seu marit es tornà a casar, aquesta vegada amb la princesa Elionor del Palatinat-Neuburg, cunyada del rei Carles II d'Espanya, germà de Margarida.

## Arts

La infanta ha sigut retratada en diverses ocasions per diversos artistes, entre ells Velázquez, Edgar Degas i Pablo Picasso, qui li va dedicar diverses obres a la seva sèrie de Las Meninas.

## Referències

* 1 2 3 Sanz Ayán, Carmen. «Margarida Maria Teresa d'Àustria» (en castellà). Diccionario biográfico electrónico. Reial Acadèmia de la Història. [Consulta: 14 juliol 2021].
* 1 2 3 4 Flórez, Enrique. Memorias de las reynas catholicas (en castellà). vol. 2. Madrid: Antonio Marín, 1761, p. 936, 940.
* ↑ Oblidant Velázquez. Las Meninas. Barcelona: Museu Picasso, Ajuntament de Barcelona, 2008.
# Marko Stucin

Marko Stucin (Ljubljana, 28 de maig de 1980) advocat i polític eslovè. És l'actual secretari d'Estat del Ministeri d'Afers Exteriors i Europeus.

## Educació

Štucin es va graduar a la Facultat de Dret de la Universitat de Ljubljana l'any 2006 amb una tesi sobre els valors socials al Tractat Constitucional per a Europa. Posteriorment, l'any 2011, va obtenir un màster en dret internacional, en l'assignatura Política exterior i de seguretat comuna de la Unió Europea.

## Carrera

Des del 2006 treballa com a diplomàtic de carrera al Ministeri d'Afers Exteriors. Al principi, treballava al Departament per a la Unió Europea, on s'encarregava de coordinar les posicions eslovenes a les reunions del Consell Europeu. Durant la primera presidència eslovena del Consell de la UE l'any 2008, va ser delegat nacional al grup de treball del Consell de la UE per a les sancions.
L'any 2009 va aconseguir una feina a l'Ambaixada de la República d'Eslovènia a Berlín, on s'encarregava dels temes europeus. Hi va treballar fins al 2013, any en què va passar a ser assessor del Director General d'Afers Bilaterals i de la UE del Ministeri d'Afers Exteriors. Durant aquest temps, va ser, entre altres coses, membre de diversos grups de treball internacionals.
Entre 2015 i 2022, va exercir com a ambaixador adjunt a l'Ambaixada de la República d'Eslovènia a La Haia. També va ser membre de la Comissió de Confidencialitat de l'OPAQ.

### Secretari d'Estat

L'1 de juny de 2022 , el govern de Robert Golob el va nomenar al càrrec de secretari d'Estat al Ministeri d'Afers Exteriors, encapçalat per Tanja Fajon. Allà és responsable dels afers europeus, el dret internacional i la protecció dels interessos.

## Referències

* ↑ «O Ministrstvu za zunanje in evropske zadeve» (en eslovè). GOV.si. [Consulta: 18 juny 2023].
* ↑ «Družbene vrednote v Pogodbi o Ustavi za Evropo : diplomska naloga» (en eslovè). plus.cobiss.net. [Consulta: 19 juny 2023].
* ↑ «Omejevalni ukrepi v okviru skupne zunanje in varnostne politike Evropske unije : magistrska naloga» (en eslovè). plus.cobiss.net. [Consulta: 19 juny 2023].
* ↑ «mag. Marko Štucin» (en eslovè). GOV.si. [Consulta: 19 juny 2023].
* ↑ «Z delom začela nova vladna ekipa, imenovana večina državnih sekretarjev» (en eslovè). 24ur.com. [Consulta: 19 juny 2023].
# Peripsychoda crassepalpis

Peripsychoda crassepalpis és una espècie d'insecte dípter pertanyent a la família dels psicòdids que es troba a Austràlia: és un endemisme d'Austràlia Occidental.

## Referències

* ↑ Enderlein, G., 1935. Zur Klassifikation der Psychodinen. Sitzungsberichte der Gesellschaft Naturforschender Freunde zu Berlin, 1935, 246-249.
* ↑ uBio (anglès)
* 1 2 G. H. Satchell, 1953. The Australian Psychodidae (Diptera), part 1. Australian Journal of Zoology 1:357-418.
* 1 2 Catalogue of Life (anglès)
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Atlas of Living Australia Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. (anglès)
* ↑ Checklist to the Australian species - Psychodidae (anglès)
* ↑ Australian Faunal Directory (anglès)
* ↑ Duckhouse, D. A., 1966. Psychodidae (Diptera, Nematocera) of Southern Australia: subfamily Psychodinae. Transactions of the Royal Entomological Society of London, 118: 153-220.
* ↑ Global Species Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. (anglès)

## Bibliografia

* Ježek J., 1987. Results of the Czechoslovak-Iranian entomological expeditions to Iran 1977. Peripsychoda iranica sp. n. (Diptera, Psychodidae) with comments to the genus and redescriptions of included species. Acta Entomologica Musei Nationalis Pragae 42: 189–206.
# Peripsychoda fragilis

Peripsychoda fragilis és una espècie d'insecte dípter pertanyent a la família dels psicòdids.

## Descripció

* Femella: ulls separats per dues facetes de diàmetre; sutura interocular arrodonida i amb un engruiximent; vèrtex de 2-2,5 vegades l'amplada del pont ocular; occipuci una mica prominent; front amb una àrea triangular pilosa; primer segment dels palps cilíndric; antenes d'1,09 mm de longitud i amb l'escap dues vegades la mida del pedicel; ales d'1,60-1,82 mm de llargària i 0,65-0,75 mm d'amplada, amb la vena subcostal acabant lliure (no pas unida a R1); fèmur més llarg que la tíbia; placa subgenital amb el lòbul apical en forma de "V"; espermateca lleugerament reticulada a la seua superfície basal.
* El mascle no ha estat encara descrit.

## Distribució geogràfica

És un endemisme de Nova Guinea.

## Referències

* ↑ Enderlein, G., 1935. Zur Klassifikation der Psychodinen. Sitzungsberichte der Gesellschaft Naturforschender Freunde zu Berlin, 1935, 246-249.
* ↑ uBio (anglès)
* 1 2 3 Quate, L.W.; Quate, S.H., 1967. A monograph of Papuan Psychodidae, including Phlebotomus (Diptera). Pacific Insects Monograph, 15: 1–216.
* 1 2 Catalogue of Life (anglès)
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Systema Dipterorum Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. (anglès)
* ↑ Duckhouse, D.A. & Lewis, D.J., 1989. Superfamily Psychodoidea. 15. Family Psychodidae. A: Evenhuis, N.L. (ed.). Catalog of the Diptera of the Australasian and Oceanian Regions. Honolulu i Leiden: Bishop Museum Press i E.J. Brill, 1155 pàgines.
* ↑ Global Species Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. (anglès)

## Bibliografia

* Ježek J., 1987. Results of the Czechoslovak-Iranian entomological expeditions to Iran 1977. Peripsychoda iranica sp. n. (Diptera, Psychodidae) with comments to the genus and redescriptions of included species. Acta Entomologica Musei Nationalis Pragae 42: 189–206.

## Enllaços externs

* Encyclopedia of Life (anglès)
# Mario Augusto Gómez Urbina

Mario Augusto Gómez Urbina (Callao, Província Constitucional del Callao, Perú, 20 de maig de 1981 -) és un futbolista peruà.
L'equip Universitario de Deportes el va fitxar el 1998. Osvaldo Piazza el va fer debutar en un partit davant Juan Aurich. El 2003 va ser fitxat per l'Sport Ancash. Després va passar a la Universitat San Martín i a Sport Boys, on tornaria a cobrar protagonisme. Després de passar pel Juan Aurich va ser contractat pel Cienciano del Cusco. En la temporada 2010 va fitxar per l'Sport Boys de la Primera Divisió del Perú. L'abril de 2010 va ser detingut per la policia després de ser acusat de disparar contra un jove de 17 anys.1 Després de 73 dies a la presó va ser alliberat el 7 de juliol d'aquest mateix any i va tornar al club Sport Boys. Ha estat internacional amb la selecció de futbol del Perú el 2007 i també ha jugat en la categoria Sub-20. Del 2013 al 2016 va jugar a Los Caimanes Puerto Eten.

## Referències

* ↑ «Mario Gómez será recluido en prisión (Mario Gómez anirà a la presó)» (en castellà). ESPN Deportes, 27-04-2010.
* ↑ «Gómez, Mario: Statistics» (en anglès). National Football Teams.
# Mark Phillips

Mark Phillips (anglès: Mark Anthony Peter Phillips) (Tetbury, 22 de setembre de 1948) és un genet britànic, exmembre de la família reial britànica com a primer espòs de la princesa Anna d'Regne Unit.

## Biografia

Fill de l'major Peter William Garside Phillips (1920-1998) i d'Anne Patricia Phillips (nascuda Tiarks;1926-1988). Va assistir a l'escola stouts Hill Preparatory School prop de Uley, Gloucestershire, i a l'Marlborough College. Posteriorment va fer la carrera militar a la Reial Acadèmia Militar de Sandhurst.
Va integrar els "Queen 's Dragoon Guards" com a tinent de 2a el 1969,ascendit a tinent al gener de 1971. El 1974, Phillips era capità en funcions quan va ser nomenat ajudant de camp personal de la reina Isabel II. El juliol del 1975 va ser ascendit a capità. Phillips es va retirar de l'exèrcit el 30 de març de 1978; després del seu retir va continuar utilitzant el tractament de capità Mark Philips.
Va ser campió olímpic en els Jocs Olímpics de Múnic de 1972, en què va ser guardonat amb la medalla d'or. En aquestes circumstàncies va conèixer a la princesa Anna d'Regne Unit, amb qui va contreure matrimoni el 1973. Van tenir dos fills: Peter i Zara Phillips, a través dels quals té cinc nets. L'abril del 1992 es van divorciar.
Té dues filles, Felicity Tonkin (nascuda a l'agost de 1985) d'una relació extramatrimonial amb la neozelandesa Heather Tonkin, i Stephanie Phillips (2 d'octubre de 1998), de la seva segona esposa, la nord-americana Sandy Pflueger, de qui està separat actualment .
En l'actualitat és columnista a la revista Horse & Hound. Continua sent una figura de referència en els cercles eqüestres britànics. És a més cap del United States Eventing Team.

## Referències

* ↑ «Tiarks». [Consulta: 9 abril 2021].
* ↑ The London Gazette, 26-08-1969, pàg. 8768.
* ↑ The London Gazette, 26-01-1971, pàg. 912.
* ↑ The London Gazette, 07-01-1974, pàg. 267.
* ↑ The London Gazette, 28-07-1975, pàg. 9641.
* ↑ The London Gazette, 10-04-1978, pàg. 4411.
* ↑ «Queen Elizabeth II family | Mark Phillips». [Consulta: 9 abril 2021].
* ↑ Brozan, Nadine «CHRONICLE» (en anglès). The New York Times, 24-04-1992. ISSN: 0362-4331.
* ↑ «US Equestrian». [Consulta: 9 abril 2021].
# Pescosolido

Pescosolido és un comune (municipi) de la província de Frosinone, a la regió italiana del Laci, situat a uns 100 km a l'est de Roma i a uns 30 km al nord-est de Frosinone.
Pescosolido limita amb els municipis de Balsorano, Campoli Appennino, Sora i Villavallelonga.
A 1 de gener de 2019 tenia 1.505 habitants.

## Referències

* ↑ ISTAT - Resident population on 1st January

## Enllaços externs

* web oficial (italià)
# Pescorocchiano

Pescorocchiano és un comune (municipi) de la Província de Rieti, a la regió italiana del Laci, situat a uns 60 km al nord-est de Roma i a uns 30 km al sud-est de Rieti. A 1 de gener de 2019 la seva població era de 2.018 habitants.
Pescorocchiano limita amb els municipis següents: Borgorose, Carsoli, Collalto Sabino, Fiamignano, Marcetelli, Petrella Salto, Sante Marie, Tornimparte i Varco Sabino.
Es troba a poca distància del Llac del Salto i és un municipi agrícola típic, reconegut per la producció de castanyes. La frazione de Civitella di Nesce era molt probablement la seu de la "Res publica Aequiculorum", un municipi romà de l'antic territori dels Eques.

## Referències

* ↑ «Resident population on 1st january» (en anglès). ISTAT. [Consulta: 26 gener 2020].
# Peveter

El peveter és un recipient (moltes vegades semblant a un llum) en el qual es cremen substàncies aromàtiques (per exemple encens) per a perfumar o llevar-li l'olor a l'ambient.
El nom procedeix de pevet, 'peuet, peu petit', i es deu al fet que els peveters portàtils solien posseir un pedestal o peu.

## Llegendes i mites

* En les llegendes, principalment irlandeses el peveter és l'objecte on els leprechauns guarden el seu tresor.
* En la bruixeria Wicca un peveter es posa sovint al centre d'un cercle sagrat, i conté articles que seran cremats durant un ritual. Tradicionalment, o en el mite, un peveter s'usa també per les bruixotes per a preparar les seues pocions sent el més notable, el calder utilitzat per les tres bruixotes, "Germanes Fatals", en l'obra Macbeth.

## Vegeu també

* Encenser
* Botafumeiro
* Peveter olímpic
# Marutvamalai

Marutvamalai és una muntanya aïllada a l'extrem sud dels Ghats Occidentals a Kerala a uns 8 km al nord-oest del Cap Comorin, que forma la punta sud de l'Índia. És considerat un lloc amb nombroses plantes medicinals, algunes rares, i seu mitològica dels savis.

## Referències

* ↑ Wilson Hunter, Sir William; Sutherland Cotton, James; Sir Richard Burn, Sir William Stevenson Meyer. Great Britain India Office. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Oxford: Clarendon Press, 1908.
# Pettit

Pettit és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat d'Oklahoma. Segons el cens del 2000 tenia 771 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Pettit tenia 771 habitants, 329 habitatges, i 227 famílies. La densitat de població era de 25,7 habitants per km².
Dels 329 habitatges en un 27,7% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 57,1% hi vivien parelles casades, en un 8,5% dones solteres, i en un 31% no eren unitats familiars. En el 27,1% dels habitatges hi vivien persones soles el 10,6% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,34 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,84.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 22,7% tenia menys de 18 anys, un 6,2% entre 18 i 24, un 25,9% entre 25 i 44, un 28,1% de 45 a 60 i un 17% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 42 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 104,8 homes.
La renda mediana per habitatge era de 25.766 $ i la renda mediana per família de 26.806 $. Els homes tenien una renda mediana de 25.536 $ mentre que les dones 21.250 $. La renda per capita de la població era de 14.432 $. Entorn del 12,7% de les famílies i el 15,3% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Pettit». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 10 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Pettit». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-16. [Consulta: 10 agost 2010].
# Pere I del Congo

Pere I, també anomenat Nkanga a Mvemba va ser el rei (o manikongo) del regne del Congo des de 1543 fins a ser deposat en 1545.

## Antecedents i regnat

Pere I era el fill del rei Afonso I i es va convertir en el seu successor immediat en 1543. Formava part d'un llinatge tradicional o kanda, una facció de la cort, conegut com a Kibala (en portuguès, Quibala) que tenia les seves arrels en la Kilukeni kanda (Casa de Kilukeni). Va governar breument abans de ser enderrocat pel seu nebot, el net d'Alfonso I, i el monarca que li succeiria, Diogo I. El registre dels esdeveniments abans i després del seu destronament es conserva gràcies a la recerca duta a terme després de l'intent fallit de Pere de recuperar el poder.

## Asil i conspiració

Després de ser enderrocat, Pere va escapar aconseguint asil en una de les esglésies creades per missioners portuguesos a Mbanza Kongo. El rei Diogo I es va mostrar poc inclinat a intentar capturar-lo, la qual cosa va permetre a Pere desenvolupar un pla contra el recentment instaurat rei des de l'interior de l'església. Els detalls del seu pla són ben coneguts a causa que Diogo I va engegar una recerca sobre ells en 1550. Una còpia de la recerca duta a terme s'ha conservat en els arxius portuguesos i va ser publicada en 1877 per Paiva Manos. La recerca va mostrar que Pere tenia molts amics al regne, no obstant això molts dels alts funcionaris es van mostrar renuents a oferir qualsevol ajuda, pel temor al fet que Diogo I actués contra ells. El seu aliat més important, Rodrigo de Santa María, que era el seu cosí, va fugir a l'illa de São Tomé, on es creu que tenia propietats, tractant-hi d'obtenir ajuda de Portugal i fins i tot de la Santa Seu. La intercepció d'una carta que Pere va enviar al seu cosí perquè sol·licités assistència a aquests països va ser el que va portar Diogo I a iniciar la recerca judicial, de la qual va enviar una còpia a Portugal, sol·licitant que el fugit Rodrigo de Santa María fos extradit.

## Referències

* ↑ Thornton, John: "Elite Women in the Kingdom of Kongo: Historical Perspectives on Women's Political Power", page 445. The Journal of African History, Vol. 47, 2006
* ↑ Thornton, John: "Elite Women in the Kingdom of Kongo: Historical Perspectives on Women's Political Power", page 444. The Journal of African History, Vol. 47, 2006
* ↑ S'ha publicat també la traducció anglesa del text, comentada per Linda Heywood i John Thornton, "The Treason of Dom Pedro Nkanda a Mvemba against Dom Diogo, King of Kongo, 1550", en Kathryn McKnight i Leo Garofalo, eds., Afro-Llatí Voices: Narratives from the Early Modern Ibero-Atlantic World, 1550-1812 (Hackett, 2009), pàg. 2-29
# Pere Igni

Pere Igni o Petrus Igneus, nascut com a Pietro Aldobrandeschi di Sovana (Siena o Florència, segle xi - Albano Laziale, ca. 1089), va ser un monjo benedictí de la Congregació de Vallombrosa, cardenal arquebisbe d'Albano Laziale. És venerat com a beat per l'Església catòlica, tot i que popularment és considerat sant i venerat amb aquest títol per la congregació vallombrosina i a la diòcesi d'Albano Laziale.
Era membre de la família noble dels Aldobrandeschi; tradicionalment s'ha pensat que era de la família de Florència i que hi hauria nascut durant el primer quart del segle xi, però és més probable que es tractés dels Aldobrandeschi di Sovana, originaris de Siena, on hauria nascut. Va ingressar a l'Orde de Vallombrosa el 1018, llavors sota la direcció de Joan Gualbert, de qui fou deixeble.
El 1068, segons la tradició hagiogràfica, va participar en l'ordalia contra el bisbe de Florència a Badia a Settimo (avui Scandicci), a la rodalia de Florència. El bisbe Pietro Mezzabarba havia estat investit per mitjà de simonia i Pere Igni i Joan Gualbert l'acusaren per això. El bisbe amenaçà com a represàlia el monestir vallombrosí de San Miniato al Monte. Per provar la veritat de l'acusació, Pere va sotmetre's a una ordalia: havia de caminar per sobre d'un terra cobert de carbons roents, la qual cosa va fer, passant miraculosament per sobre sense patir cap mal, per la qual cosa va rebre el sobrenom d'Igneus («del foc»). A més, popularment va ser tingut per sant. El papa Alexandre II va acceptar llavors l'acusació i va deposar el bisbe, que se'n penedí i es retirà a un monestir, on passà la resta de la seva vida.
El 1068 va ser enviat com a abat a Sant Salvatore de Fucecchio. El 1072 Alexandre II el nomenà bisbe d'Albano (actual Albano Laziale), conservant el títol d'abat de San Salvatore, abadia per a la qual obtingué, el 1085, la submissió directa a la Santa Seu. També va ser nomenat cardenal i legat papal.
Va morir cap a l'any 1089, segurament a Albano. El seu cos va ser portat a l'abadia de Vallombrosa, on fou enterrat.
# Peter Bowles

Peter Bowles (Londres, 16 d'octubre de 1936 - 17 de març de 2022) fou un actor britànic.

## Biografia

Peter Bowles neix a Londres i segueix estudis a la Nottingham High Pavement Grammar School abans d'aprendre el seu futur ofici d'actor a la Royal Academy of Dramatic Art, de la qual sempre formarà part.

## Filmografia

Filmografia:

### Cinema

* 1966: Blow-Up: Ron
* 1968: La Càrrega de la brigada lleugera: Capità Henry Duberly
* 1969: The Assassination Bureau: L'amant gelós
* 1969: Laughter in the Dark: Paul
* 1971: The Bank Job
* 1972: El delicte (Laughter in the Dark): Inspector Cameron
* 1973: The Legend of Hell House: Hanley
* 1977: Benji es fa estimar (For the Love of Benji): Ronald
* 2014: Lilting: Alain
* 2015: We are tourists

### Televisió

* 1964: The Protectors: Metge Fothergill
* 1964: Danger Man: Gamal
* 1964 - 1967: The Saint: Maurici Kerr / Serge
* 1967: The Avengers (sèrie televisada): Episodi "Remuntem el temps"
* 1967: The Baron: Jim Gaynor
* 1976: Cosmos 1999 (sèrie televisada): Balor - Episodi "A l'extrem de l'eternitat"

## Referències

* ↑ «Biografia de Peter Bowles». The New York Times.
* ↑ «Filmografia de Peter Bowles». The New York Times.

## Enllaços externs

* Peter Bowles a l'Screenonline del British Film Institute (anglès)
# Mas Sobiràs

«Mas Sobiràs» té aquests significats: