OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# L'armadura de Déu 2: Operació Còndor

L'armadura de Déu 2: Operació Còndor (títol original: Fei ying gai wak) és una pel·lícula de Hong Kong dirigida per Jackie Chan, estrenada l'any 1991. Es tracta de la continuació de Armour of God. Ha estat doblada al català. Una escena mostra un descens d'un turó en una esfera.

## Argument

Jackie és encarregat de trobar un tresor amagat pels nazis al fons del Sàhara. Per portar a fi aquesta operació, és ajudat per Ada, una historiadora, Momoko, una turista japonesa i Elsa, la neta de l'oficial que ha amagat aquest tresor. S'enfronten a mercenaris sense pietat que investiguen també aquest tresor.

## Repartiment

* Jackie Chan: Jackie Condor
* Carol 'Do Do' Cheng: Ada
* Eva Cobo: Elsa
* Shôko Ikeda: Momoko
* Aldo Sambrell: Adolf
* Jonathan Isgar: Tasza
* Daniel Mintz: Amon
* Bozidar Smiljanic: el baró Bannon / Duke Scapio
* Ken Goodman: guàrdia d'Adolf no 1
* Steve Tartalia: guàrdia d'Adolf no 2
* Lyn Percival: guàrdia d'Adolf no 3
* Bruce Fontaine: guàrdia d'Adolf no 4
* Wayne Archer: guàrdia d'Adolf no 5
* Brandon Charles: guàrdia d'Adolf no 6
* Ken Lo: guàrdia d'Adolf no 7
* Peter Klimenko: guàrdia d'Adolf no 8
* Christian Perrochaud: guàrdia d'Adolf no 9
* Chi-Hwa Chen: el marit de la filla del cap de la tribu Amazona (no surt als crèdits)

## Trilogia

* 1986: L'armadura de Déu (Longxiong hudi) (龍兄虎弟) de Jackie Chan i Eric Tsang
* 1991: Operació Condor (títol original: Fei ying alegre wak) de Jackie Chan
* 2012: Chinese Zodiac (Shi Er Sheng Xiao) de Jackie Chan

## Referències

* ↑ «L'armadura de Déu 2: Operació Còndor». esadir.cat.
* ↑ «Fei ying gai wak (Fei ying gai wak)». Allociné.
# La Coscollosa (Alfara de Carles)

* Aquest article tracta sobre la Coscollosa d'Alfara de Carles. Vegeu-ne altres significats a «la Coscollosa (la Sénia)».
La Coscollosa és una muntanya de 879 metres que es troba al municipi d'Alfara de Carles, a la comarca catalana del Baix Ebre.
Al cim podem trobar-hi un vèrtex geodèsic (referència 247149001).
Aquest cim està inclòs al llistat dels 100 cims de la FEEC.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
* ↑ «Repte 100 cims». Federació d'Entitats Excursionistes de Catalunya. Arxivat de l'original el 28 de març 2019. [Consulta: 3 febrer 2018].
# La Coscollosa (la Sénia)

* Aquest article tracta sobre la Coscollosa de la Sénia. Vegeu-ne altres significats a «la Coscollosa (Alfara de Carles)».
La Coscollosa és una muntanya de 1.227 metres que es troba entre els municipis de la Sénia, a la comarca catalana del Montsià i Beseit a la del Matarranya.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# La Immaculada de Casa Sobirana

La Immaculada de Casa Sobirana és la capella particular de Casa Sobirana, al poble d'Altron, en el terme municipal de Sort, de la comarca del Pallars Sobirà. Pertanyia a l'antic municipi d'Altron.
Es troba en el mateix nucli de població, dins de les dependències de Casa Sobirana.
És una petita capella particular; de fet, és una cambra més de la casa.

## Bibliografia

* Gavín, Josep M. Pallars Jussà. Barcelona: Arxiu Gavín, 1981 (Inventari d'esglésies, 8). ISBN 84-85180-25-9.

## Enllaços externs

* La Immaculada de Casa Sobirana en el seu entorn, a l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# L'escultor cec

L'escultor cec també conegut com a Al·legoria del tacte o El cec de Gambazzo és un quadre del pintor valencià Josep de Ribera, també conegut com «lo Spagnoletto» (el petit espanyol), pintat a l'oli sobre llenç amb unes dimensions de 125 × 98 cm. Signat i datat en 1632, actualment es conserva en el Museu del Prado de Madrid. En general, l'obra és considerada com una de les més significatives de la primera maduresa de Ribera, al mateix nivell que l'Arquimedes del Prado.
L'obra representa a un home, clarament invident, retratat de més de mig cos que palpa el cap d'una escultura (es creu que d'Apol·lo). L'home està representat sobre un fons neutre en contrast amb la brillant il·luminació que entra per l'esquerra en una clara mostra de l'estil tenebrista de Caravaggio. La naturalitat en l'expressió de l'home cec, la concentració en l'acte que realitza i el delicat gest d'acariciar la figura, que el mestre valencià va saber captar amb total mestratge, fan pensar que el model era una persona cega en la vida real.
El seu origen exacte és desconegut i la seva primera constància documentada apareix en un inventari de 1764 de El Escorial. D'allí va passar al Museu del Prado en 1837. Tradicionalment aquesta obra era coneguda com el "Cec de Gambazzo" doncs es va pensar que es tractava d'un retrat de l'escultor cec Giovanni Gomelli de Gambazzo, però aquesta idea ha estat rebutjada, ja que quan es va pintar el quadre, Gambazzo amb prou feines explicava trenta anys i el personatge representat és visiblement major.
També s'ha especulat amb la possibilitat que es tractés d'una representació del filòsof Carnèades que va ser capaç, després de quedar-se de cec, de reconèixer al déu Pa simplement palpant el bust d'una estàtua. El més probable, és que el quadre pertanyés a alguna de les sèries que el pintor va realitzar amb el tema de "Els Cinc Sentits" i est seria una clara personificació del sentit del tacte, per la qual cosa el quadre també és conegut com a "Al·legoria del Tacte".

## Referències

* 1 2 Spinosa, Nicola. Obra pictórica completa de Ribera (en castellà). Noguer, 1978. ISBN 8427987676.
* ↑ «Còpia arxivada». El ciego de Gambazzo. Arxivat de l'original el 2014-10-15. [Consulta: 9 desembre 2015].
* 1 2 3 4 «Museo del Prado. Galería Online» (en castellà). El escultor ciego o Alegoría del Tacto.
# L'escollit

L'escollit (títol original en castellà: El elegido), és una pel·lícula de 2016 escrita i dirigida per Antonio Chavarrías, protagonitzada per Hannah Murray, Alfonso Herrera, Henry Goodman i Julian Sands. Va ser filmada a Coyoacán (Mèxic) i Barcelona durant vuit setmanes. S'ha doblat al català.

## Argument

Reclutat pel Servei Secret Soviètic (GPU), Ramon Mercader, un jove oficial que lluita contra Franco durant la Guerra Civil Espanyola, és entrenat i dut a Mèxic per assassinar Lev Trotski. Per tal d'eliminar sospites, el GPU li proporciona una identitat nova (Jacques Monard) i com a ciutadà belga el posaran en contacte a París amb la jove trotskista Sylvia Ageloff amb qui mantindrà una relació amorosa. Sylvia era la secretària particular de Trotsky. A principis de 1940, Sylvia, Ramon i la família Trotsky es retroben a Mèxic. Després d'un fracàs estrepitós per part del GPU d'assassinar Trotsky, Mercader és finalment escollit per dur a terme el pla traçat per Stalin.

## Repartiment

* Hannah Murray com a Sylvia Ageloff
* Alfonso Herrera com a Ramon Mercader
* Henry Goodman com a Lev Trotski
* Julian Sands com a Kotov
* Frances Barber com a Natàlia
* Emilio Echevarría com a Coronel Salazar
* Alejandro Calva com a David Alfaro Siqueiros
* Elvira Mínguez com a Caridad del Río
* Roger Casamajor com a Carles Vidal
* Luis Rosales com al conserge Montejo
* Javier Godino com a Costa
* Alexander Holtmann com a Sheldon

## Referències

* 1 2 «L'escollit». Ésadir.cat. [Consulta: 30 agost 2022].
* 1 2 «"The Chosen" d'Antonio Chavarrías recrea l'assassinat de Trotsky en mans del català Ramon Mercader». CCMA, 08-07-2015 [Consulta: 31 agost 2016].
* ↑ «Antonio Chavarrías rueda 'El elegido' en México» (en castellà). [Consulta: 27 setembre 2015].
* ↑ «'El elegido', película sobre el asesinato de León Trotsky» (en castellà). Arxivat de l'original el 28 de setembre 2015. [Consulta: 27 setembre 2015].
* ↑ «Alfonso Herrera encabeza reparto de El elegido» (en castellà). El Universal [Mèxic] [Consulta: 31 agost 2016].
* ↑ «Julian Sands destaca el trabajo de mexicanos en cinta "El elegido"» (en castellà). [Consulta: 27 setembre 2015].
# L'illa del tresor (pel·lícula de 1999)

L'illa del tresor (títol original en anglès: Treasure Island) és una pel·lícula britànico-canadenca de 1999 dirigida per Peter Rowe, basada en el llibre homònim de Robert Louis Stevenson. És protagonitzada per Kevin Zegers, David Robb, Jake Fry, Patrick Bergin i Jake Palance. La pel·lícula es va estrenar el 1999 al Canadà. Una adaptació del clàssic d'aventures de Robert Louis Stevenson, en el qual un nen anomenat Jim Hawkins inicia un viatge equipat amb un mapa per trobar un tresor enterrat.

## Argument

Adaptació de la cèlebre novel·la d'aventures de Robert Louis Stevenson (1850-1894), que va ser publicada en 1883. Jim Hawkins és un noi que treballa en la fonda dels seus pares. Un dia apareix per allí Bill Brown, un vell mariner que fuig dels seus antics camarades. Té una cicatriu en el rostre i un vell cofre que conté el plànol d'un tresor. En morir, l'hi lliura a Jim Hawkins

## Repartiment

* Jack Palance: John Silver El Llarg
* Kevin Zegers: Jim Hawkins
* David Robb: Dr. Livesey
* Patrick Bergin: Billy Bones
* Malcolm Stoddard: Capità Smollett
* Jake Fry: Morgan
* Dermot Keaney: Israel Hands

## Referències

* ↑ «L'illa del tresor». esadir.cat.
* ↑ «L'Île au trésor». [Consulta: 19 març 2018].
# L'illa dels pingüins

L'illa dels pingüins (L'Île des Pingouins) és una novel·la satírica d'Anatole France publicada el 1908.
El llibre explica la història de la terra fictícia de Pingüínia, però de fet és una crítica dels vicis de la humanitat i una sàtira de la històrica política de França (des dels tòpics de la historiografia romàntica fins a temes contemporanis com l'afer Dreyfus i el terrorisme).
Pingüínia és una illa habitada per uns pingüins. Els pingüins són batejats per error per un eremita miop, l'abat Maël. Per no deixar sense efecte el sagrament, un miracle diví converteix els pingüins en humans. Així que els pingüins esdevenen humans, comencen a intrigar i a matar-se entre ells.

## Enllaços externs

* L'Île des Pingouins (francès) -- en el Projecte Gutenberg.
* L'Île des Pingouins (francès) -- en Wiki Llibres.
# L'illa del tresor (programa de televisió)

L'Illa del tresor fou un programa cultural que es va emetre pel Canal 33 (la segona cadena de la Corporació Catalana de Mitjans Audiovisuals, CCMA) entre els anys 1998 i 2007, al llarg de 124 programes, dirigida per Joan Barril i Joan Ollé, i amb guió de David Guzmán
Es tractava d'un programa eclèctic, molt allunyat dels estàndards de programes culturals, on els directors/conductors jugaven amb la broma, els equívocs i la irreverència.
Música, poesia, paraules, personatges, bons propòsits, observació del món (secció "Avui he vist"). És molt difícil definir aquest programa, que creà un univers propi, aïllat però càlid, distant però proper. Diferent de tot, però que va esdevenir un clàssic de la Televisió de Catalunya.
Actualment es pot veure al núvol: 3cat.

## Referències

* ↑ «L'illa del tresor». TV3, Televisió de Catalunya. Arxivat de l'original el 24 d’agost 2011. [Consulta: 29 novembre 2023].

## Enllaços externs

* 3Cat - L'illa del tresor
# La Florida (merceria)

La Florida és una emblemàtica merceria ubicada a la plaça de l'ajuntament d'Inca. Fou fundada el 14 d'abril de 1949 per Joaquim Cortès Fuster i Joana Maria Forteza Cortès. Es caracteritza per la seva gran varietat d'articles, la decoració modernista del mostrador i les prestatgeries de fusta de l'interior. Al soterrani destaca una sala amb volta de canó.

## Història

L'origen del comerç es remunta als voltants de l'any 1870 quan Pere Cortès Aguiló, natural de Palma, es traslladà a viure a Inca, es casà i obrí un negoci de teixits i merceria. Com que una part de la importació de productes provenia de Filipines, se'l coneixia com Pere Filipines.
Els fills de Pere Cortès, Jaume i Antoni, heretaren el negoci que després passà als fills de Jaumeː Pere i Joaquim. El comerç es dividí en dos; Pere Cortès s'encarregà dels teixits (Can Pere) i Joaquim Cortès de la merceria (La Florida) en locals ubicats un al costat de l'altre.
A partir de 1988, dos dels fills de Joaquim i Joana, Rafel Pau i Immaculada, es posaren al capdavant del negoci fins a l'actualitat, essent així la quarta generació que regenta el negoci.
L'any 2017 fou guardonada amb el premi Dijous Bo d'Inca per la seva trajectòria en el comerç local.
El 2021, juntament amb altres 12 comerços d'Inca, fou reconegut com a Comerç Emblemàtic per l'Institut d'Innovació Empresarial de les Illes Balears.

## Referències

* ↑ «La mercería La Florida, Mercedes Lara y Joan Sastre, premios Dijous Bo» (en castellà), 19-10-2017. [Consulta: 12 abril 2023].
* ↑ «La Florida – Emblemàtics Balears». [Consulta: 12 abril 2023].
* ↑ Balears, Ara. «Inca premia Mercedes Lara, Joan Sastre i la merceria La Florida per la seva aportació a la ciutat», 14-11-2017. [Consulta: 12 abril 2023].
* ↑ «L’Ajuntament d’Inca identifica tretze comerços emblemàtics al municipi – Ajuntament d'Inca». [Consulta: 12 abril 2023].
# Xanadu

«Xanadú o Xanadu» té aquests significats:
* Xanadú, capital d'estiu de Kublai Khan
* Xanadu (musical), musical amb llibret de Douglas Carter Beane i música i lletres de Jeff Lynne i John Farrar
* Xanadu (pel·lícula), pel·lícula musical, romàntica i fantàstica
* Xanadu (Tità), àrea altament reflexiva situada a l'hemisferi superior del satèl·lit de Saturn Tità
* Projecte Xanadú, projecte d'hipertext fundat el 1960 per Ted Nelson
# EFS

EFS té els següents significats:
* Eivissa i Formentera al Senat, agrupació d'electors de la circumscripció d'Eivissa i Formentera
* Equipo Facility Services, empresa de serveis de manteniment d'aeroports amb seu a Barcelona
* Muntura Canon EF-S (de l'acrònim en anglès Electro-Focus-Short), muntura d'objectiu per a càmera rèflex digital, creada per Canon
* Encrypting File System, funcionalitat d'encriptació de fitxers proporcionada per NTFS 3.0 a partir de Windows 2000
* Amazon EFS (de l'acrònim en anglès Elastic File System), servei d'emmagatzematge en núvol ofert per Amazon Web Services
# Esquire (revista)

Esquire és una revista masculina dels Estats Units, editada per l'editorial Hearst Corporation, primer a Chicago i després a Nova York. El primer número va aparèixer l'octubre de 1933. Va ser pionera en el tracte de temes poc convencionals.
Esquire va començar com una publicació per a homes més tard es va transformar en un diari més refinat amb èmfasi en la moda masculina i la cultura. Amb contribucions d'autors com Ernest Hemingway i F. Scott Fitzgerald es va guanyar una reputació més seriosa. El 2019 tenia 27 edicions internacionals.
Esquire va adquirir notorietat per un procés judicial el 1943. Frank C. Walker, el director general dels correus nord-americans, va intentar retirar la tarifa econòmica (considerada essencial per a la supervivència d'una revista) perquè no estava «dedicada a la informació útil». Gingrich i els seus associats van protestar i van rebre el suport d'escriptors famosos en la seva defensa. La revista va guanyar la demanda contra Walker el 1946 al Tribunal Suprem dels Estats Units. Per aquest plet, Esquire va contribuir a restringir el tradicional paper del director de correus com a censor nacional i adaptar la societat americana als valors del postguerra, i no els valors puritans del segle xix.

## Referències

* ↑ Tungate, Mark. Branded Male: Marketing to Men. Kogan Page Publishers, 2008, p. 120. ISBN 978-0-7494-5011-3.
* ↑ Osgerby, Bill «The Bachelor Pad as Cultural Icon» (en anglès). Journal of Design History, 18, 1, primavera 2005. JSTOR: 3527021.
* 1 2 «Esquire. American Magazine». A: Encyclpaedia Britannica (en anglès). en línia, 20 de juliol de 1998.
* ↑ Fenstermaker, John. «Ernest Hemingway in Esquire». A: Literature and Journalism (en anglès). Nova York: Palgrave Macmillan US, 2013, p. 187–207. DOI 10.1057/9781137329301_9. ISBN 9781137329301.
* ↑ Anolik, Lili «The Moment F. Scott Fitzgerald Knew He Was a Failure» (en anglès). Esquire, 22-09-2015 [Consulta: 11 febrer 2019].
* ↑ «Esquire, a global leader: 27 international editions» (pdf) (en anglès). Hearst, s.d. [Consulta: 10 febrer 2019].
* ↑ Preer, Jean «Esquire v. Walker. The Postmaster General and "The Magazine for Men" Part 1» (en anglès). Prologue Magazine, XXIII, 1, primavera 1990.
* ↑ Preer, Jean «Esquire v. Walker. The Postmaster General and "The Magazine for Men" Part 3» (en anglès). Prologue Magazine, XXIII, 1, primavera 1990.
# Seiryū

Seiryū és el nom japonès amb què s'anomena un drac de color blau, en la mitologia japonesa, que forma part dels quatre monstres divins. Representa un dels punts cardinals, l'est. Simbolitza, també, l'element de l'aigua.

## Origen

El seu origen prové d'un dels quatre símbols de les constel·lacions xineses. Els xinesos deien a Seiryū, el drac atzur o el drac atzur de l'est. A més de representar l'est, els xinesos també el relacionaven amb l'estació de la primavera. No se l'ha de confondre amb el drac groc que està associat a l'emperador de la Xina.

## Història

Al Japó, el drac blau és un dels quatre esperits guardians de les ciutats i es diu que protegeix la ciutat de Kioto sobre l'est. L'oest és protegit per Byakko, el nord per Genbu i el sud per Suzaku. A Kioto hi ha temples dedicats a cada un dels quatre esperits guardians. El temple de Kiyomizu representa el drac blau. Abans d'entrar al temple hi ha una estàtua del drac, la qual es diu que cal beure a mitjanit des de la font que hi ha a dins del complex temple. Llavors es reuneix en la cerimònia per adorar al drac de l'est. En 1983, la tomba de Kitora va ser trobada al poble d'Asuka. Els quatre guardians van ser pintats a les parets a les seves corresponents direccions junts a un sistema de constel·lacions al sostre. Aquest és un dels únics gravats dels quatre guardians.

## Altres criatures divines

Els tres altres animals que representen els altres tres elements, estacions de l'any i punts cardinals restants, cadascun d'un color característic, són:
* Suzaku és el déu del sud i té l'aparença d'un fènix vermell. El seu element és el foc.
* Byakko és el déu de l'oest i té l'aparença l'un tigre blanc. El seu element és l'aire.
* Genbu és el déu del nord i té l'aparença d'una tortuga i una serp negres. El seu element és la terra.

## Referències

* ↑ Debianlu. «Dragón Japonés: El Dragón Azul Seiryū» (en castellà), 27-02-2023. [Consulta: 24 juny 2024].
* ↑ «Seiryū: A Guide to the Mythical Dragon of the East – Mythical Encyclopedia» (en anglès americà). [Consulta: 21 agost 2024].
* ↑ «Seiryū Gongen | Japan | Nanbokuchō period (1336–92)» (en anglès). [Consulta: 21 agost 2024].
# Proasellus lescherae

Proasellus lescherae és una espècie de crustaci isòpode pertanyent a la família dels asèl·lids.

## Hàbitat

És una espècie estigobiont i demersal.

## Distribució geogràfica

Es troba a Europa: conca del riu Ebre.

## Referències

* ↑ Dudich, E., 1925. Systematische Studien an italienischen Aselliden. Annales Musei Nationalis Hungarici 22: 281-301.
* ↑ uBio (anglès)
* 1 2 Henry, J. P. i Magniez, G., 1978. Un asellide interstitiel du bassin de l'Ebre (Espagne): Proasellus lescherae n. sp. (Crustacea, Isopoda, Asellota) International Journal of Speleology 9(3-4): 27 -280.
* 1 2 3 Catalogue of Life (anglès)
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ SeaLifeBase (anglès)
* ↑ A Pan-European Species directories Infrastructure (PESI) (anglès)
* ↑ Fauna ibérica - CSIC (castellà)
* ↑ Bellés, X., 1987. Fauna cavernícola i intersticial de la península Ibèrica i les Illes Balears. Monografies Científiques, 4. Consell Superior d'Investigacions Científiques. Editorial Moll. Mallorca. 207 pp.
* ↑ Fauna Europaea Arxivat 2016-03-04 a Wayback Machine. (anglès)

## Bibliografia

* Schotte, M., B.F. Kensley i S. Shilling, de 1995 en endavant. World list of Marine, Freshwater and Terrestrial Crustacea Isopoda. National Museum of Natural History Smithsonian Institution: Washington DC, els Estats Units.

## Enllaços externs

* ION (anglès)
* BioLib (anglès)
# Yarim-Lim I

Yarim-Lim I va ser el segon rei de Iamkhad entre els anys 1780 aC i 1764 aC aproximadament.
Era fill del primer rei, Sumu-Epuh, segons un segell que es conserva, i també tal com diuen les Tauletes de Mari. Sembla que va tenir un regnat més aviat llarg, que coincideix en part amb el de Zimri-Lim, rei de Mari. Va pujar al tron de Iamkhad quan regnaven a Mari Xamxi-Adad I i el seu fill Yashmakhadad, però no se'n sap la data exacta. Mentre era rei, dos nous governants van pujar als trons de Qatna (Amutpiel) i de Mari (Zimri-Lim). A Carquemix regnava Aplakhanda, a Hassor Ibni-Adu, a Urshu Shennan i a Gubla (Biblos) Iantin-Hammu.
Va desenvolupar una política d'aliances amb tots els seus veïns, per tractats i per casaments. La seva filla Shibtu es va casar amb Zimri-Lim de Mari, al que Yarim-Lim havia ajudat a ocupar el tron. Va aconseguir que Iamkhad i la seva capital Alep fossin una de les forces importants d'aquella regió. Les bones relacions amb Mari i amb Babilònia van determinar la seva política exterior i la seva importància com a gran potència. Qatna, Mari i Iamkhad a Síria i Larsa a Mesopotàmia eren els estats més forts al Pròxim Orient. Per altra banda, les aliances amb el regne d'Ugarit van portar a Yarim-Lim a exercir quasi exclusivament el domini polític a tota la costa nord de la regió de Síria, ja que era l'estat més important a les proximitats.

## Referències

* ↑ Oliva, Juan (ed.). Textos para una historia política de Siria-Palestina I: el bronce antiguo y medio. Tres Cantos: Akal, 2008, p. 476-477. ISBN 9788446019497.
# Yarimuta

Yarimuta era una comarca propera a Biblos, on es produïa la major part del gra i d'aliments que es consumien a la ciutat.
Els habiru, comandats per Abdi-Asirta que volia conquerir Biblos, la van bloquejar i van provocar la gana entre els habitants de la ciutat de Biblos. Alguns van vendre a les seves dones o fills a canvi d'aliments. L'arribada d'un exèrcit egipci i la mort d'Abdi-Asirta, el cap dels habiru, a mans dels seus o d'un escamot egipci, va salvar la ciutat. S'esmenta a les cartes d'Amarna.

## Referències

* ↑ Bryce, Trevor. Hititas: historia de los guerreros de Anatolia. Córdoba: Almuzara, 2021, p. 202. ISBN 9788418578854.
# Yarim Tepe (Iran)

Yarim Tepe és un jaciment arqueològic d'època neolítica situat a la plana oriental de la ciutat de Gorgan, a la província de Golestan de l'Iran. Aquest antic assentament ha tingut un paper important en l'establiment de la cronologia cultural del període neolític a l'Àsia central.

## Excavació

Va ser excavat per primera vegada per V. E. Crawford el 1963, quan encara hi havia pocs coneixements sobre els assentaments neolítics en aquesta zona. Hi ha moltes similituds culturals entre Yarim Tepe i el jaciment proper de Tureng Tepe, ambdós de la mateixa edat.
Igual que a Tureng Tepe, a l'horitzó més primerenc del jaciment hi ha ceràmiques semblants a les de Jeitun, que es troben principalment a la zona de les muntanyes de Koppet Dag i en diversos altres jaciments contemporanis de la plana de Gorgan, per exemple a la cova Hotu o, encara més a l'oest, prop de Behxahr.
En el període I a Yarim Tepe, la ceràmica Jeitun es va identificar com a "Neolític Yarim".

## Cronologia

L'etapa inicial de Yarim I està datada generalment c. 5200 aC. Al sud de Turkmenistan, a aquesta època se la coneix com "període Pessejik". Al nord-est de l'Iran, juntament amb Yarim I, també pertanyen a aquest període els jaciments de la cova Hotu i Tureng 'IA'. Al centre-nord de l'Iran, aquest període es coneix com a "calcolític de transició" i és paral·lel a l'estrat de Sialk II.

## Referències

* 1 2 «Neolithic Age In Iran» (en anglès). Encyclopaedia Iranica. [Consulta: 19 setembre 2022].
* 1 2 Crawford, 1963, p. 272-273.
* ↑ «CERAMICS i. The Neolithic Period through the Bronze Age in Northeastern and North-central Persia» (en anglès). Encyclopaedia Iranica. [Consulta: 19 setembre 2022].
* ↑ «Sang-e Chakhmaq» (en anglès). Encyclopaedia Iranica. [Consulta: 19 setembre 2022].
* ↑ «Taula cronològica de Sang-e Chakhmaq» (en anglès). Encyclopaedia Iranica. [Consulta: 19 setembre 2022].

## Biblioghrafia

* Crawford, V. E. «Beside the Kara Su». Bulletin of the Metropolitan Museum of Art, 1963.