OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Marion (Louisiana)

Marion és una població dels Estats Units a l'estat de Louisiana. Segons el cens del 2000 tenia 806 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Marion tenia 806 habitants, 326 habitatges, i 217 famílies. La densitat de població era de 96,9 habitants/km².
Dels 326 habitatges en un 28,5% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 43,9% hi vivien parelles casades, en un 18,4% dones solteres, i en un 33,4% no eren unitats familiars. En el 30,4% dels habitatges hi vivien persones soles el 14,4% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,47 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,13.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 29,3% tenia menys de 18 anys, un 8,8% entre 18 i 24, un 23,8% entre 25 i 44, un 24,2% de 45 a 60 i un 13,9% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 35 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 83,9 homes.
La renda mediana per habitatge era de 22.417 $ i la renda mediana per família de 25.962 $. Els homes tenien una renda mediana de 25.313 $ mentre que les dones 13.125 $. La renda per capita de la població era de 10.119 $. Entorn del 20,8% de les famílies i el 24,5% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Marion». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 7 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Marion». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
Viccionari
# Janet Mikhail

Janet Mikhail (àrab: جانيت ميخائيل, Jānīt Mīẖʾāīl) (Ramal·lah, 1945), també coneguda com a Janet Khouri (àrab: جانيت خوري, Jānīt Ḫūrī), és una política palestina. Fou alcaldessa de Ramal·lah del 29 de desembre de 2005 al desembre de 2012, esdevenint la primera dona en assolir un càrrec d'aquestes característiques a l'Autoritat Nacional Palestina.

## Referències

* ↑ «جانيت ميخائيل: لا أخشى التهديد!» (en àrab). lahamag.com, 21-04-2009. Arxivat de l'original el 18 de novembre 2017. [Consulta: 17 novembre 2017].
# Margarida Esplugues

Margarida Esplugues (Artà, ? - Palma, 1738) va ser una terciària franciscana que va escriure tractats de filosofia i teologia, així com poesia, res publicat.
Va escriure moltes composicions tal com va deixar escrit l'eclesiàstic Baltasar Calafat. Entre les seves poesies n'hi ha una dedicada al baró de Banyalbufar i una altra que es diu Descripció de Banyalbufar i elogis de sos vins feta el 1731. Un altre eclesiàstic indicà que escrigué un aplec de diverses poesies.

## Referències

* ↑ «Margarida Esplugues». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Martín de Riquer (conde de Casa Dávalos); Antoní Comas Història de la literatura catalana. Edicions Ariel, 1964, p. 766.
# Margarida Devesa

Margarida Devesa (Girona) va ser una dona acusada per bruixeria el 1427 pel Tribunal episcopal de Girona i el Tribunal inquisitorial de Barcelona.
Prohoms de Girona la van acusar davant el rei de sacrificar nadons, i així provocar el terratrèmol del 15 de març del 1427 a Amer. Literalment, l'acusaven d'haver «invocat dimonis, els ha adorats e fets sacrificis de carn d’infant o albat mort». Per això li demanen al monarca que n'avali l'execució, en contra del parer de l'inquisidor general Francesc Sala. És sentenciada a turments. El seu marit va apel·lar a la seu metropolitana contra la interlocutòria del tribunal de Girona. Margarida Devesa és empresonada, i els prohoms es dirigeixen a l'arquebisbe de Tarragona per demanar la continuació del procés. Es desconeix com va acabar aquest cas.
Guanyem Girona va demanar la seva inclusió al nomenclàtor de la ciutat.

## Referències

* ↑ «Margarida Devesa». Sàpiens. [Consulta: 12 abril 2023].
* 1 2 sisiguanyem. «Margarida Devesa, ella tampoc era bruixa», 17-08-2021. Arxivat de l'original el 2023-04-12. [Consulta: 12 abril 2023].
* ↑ Ros, Gemma Busquets. «Margarida Devesa, jutjada per ser dona - 20 ago 2021». [Consulta: 12 abril 2023].
* ↑ Castell Granados, Pau «Orígens i evolució de la cacera de bruixes a Catalunya (Segles XV-XVI)». Tesi doctoral, 2013.
* ↑ NacióGirona. «Guanyem demana que es reconegui Margarida Devesa, gironina jutjada per bruixa el segle XV». [Consulta: 12 abril 2023].
# Jean Marie Duhamel

Jean Marie Duhamel (francès: Jean-Marie Duhamel) (Sant-Maloù, 5 de febrer de 1797 - París, 29 d'abril de 1872) fou un matemàtic i físic francès.

## Vida i Obra

Duhamel va ingressar a l'École polytechnique el 1814 després d'haver estudiat a Rennes, però els esdeveniments polítics de 1816, que van clausurar l'Ècole, el van obligar a tornar a Rennes, on va estudiar lleis. De retorn a París, va estudiar física i matemàtiques al Lycée Louis-le-Grand.
El 1829 va fundar una escola a la rue Vaugirard per preparar els joves pels exàmens d'entrada a les escoles Polytechnique, Militar i Naval. Uns anys després aquesta escola es va fusionar amb el Collège Sainte-Barbe.
A partir de 1830 i fins 1869 va ser professor d'anàlisi, geodèsia i mecànica a l'École Polytechnique, de la que va ser director d'estudis des de 1844. També va donar classes a la Sorbona i a l'École Normale Supérieure.
Els seus treballs més importants són en equacions diferencials parcials i va aplicar els seus procediments al estudi de la transmissió del calor, a la mecànica racional i a l'acústica.
El 1840 va ser nomenat membre de l'Acadèmia Francesa de les Ciències.
Va publicar llibres de text d'anàlisi matemàtica (1840-1841), de mecànica (1845-1846) i de càlcul infinitesimal (1856), així com un llibre metodològic titulat Des méthodes dans les sciences de raisonnement (tres volums, 1865-1873). També va publicar nombrosos articles al butlletí de l'École Polytechnique i a la revista de l'Acadèmia de Ciències.

## Referències

* ↑ Dostrovsky, Dictionary of Scientific Biography.
* ↑ Huguet, pàgines 214-215.
* ↑ Capecchi, pàgina 365.
* ↑ Pantalony, pàgina 41.

## Bibliografia

* Capecchi, Danilo. History of Virtual Work Laws: A History of Mechanics Prospective (en (anglès)). Birkäuser, 2012. ISBN 978-88-470-2055-9.
* Huguet, Françoise «Les pensions et institutions privées secondaires: pour garçons dans la région parisienne (1700-1940)» (en (francès)). L'établissement scolaire, Num. 90, 2001, pàg. 205-221. ISSN: 0221-6280.
* Pantalony, David. Altered Sensations: Rudolph Koenig’s Acoustical Workshop in Nineteenth Century Paris (en (anglès)). Springer, 2009. ISBN 978-90-481-2815-0.

## Enllaços externs

* O'Connor, John J.; Robertson, Edmund F. «Jean Marie Duhamel» (en anglès). MacTutor History of Mathematics archive. School of Mathematics and Statistics, University of St Andrews, Scotland. (anglès)
* Dostrovsky, Sigalia. «Duhamel, Jean-Marie-Constant». Complete Dictionary of Scientific Biography, 2008. [Consulta: 11 juliol 2016].
# Manuel Fernández Varela

Manuel Fernández Varela (Ferrol, 1772-Madrid, 1834) va ser un religiós i teòleg gallec, Comissari General de Croada, i membre de la Reial Acadèmia de la Història.

## Biografia

Va ser canonge degà de la catedral de Lugo el 1807. Conseller d'Estat, va travar una bona amistat amb el Duc del Infantado, del rei Ferran VII. Persona d'idees il·lustrades i amb gran sentit polític, va exercir una gran influència política durant el període absolutista i va acumular grans riqueses al llarg de la seva vida. Arran d'això, va ser nomenat per Francisco Tadeo Calomarde Comissari General de Croada el 1824.
Va ser també un notable protector de les arts, va mantenir una bona relació amb el pintor de cambra del rei, i la seva tasca com a mecenes va ser molt destacada. Sempre va procurar reanimar les arts i ciències, entre els seus actes, va donar a la Reial Acadèmia de Belles Arts, de la qual va ser vicerector, diversos llenços. En l'àmbit literari destaca el fet de fer remembrança de Miguel de Cervantes col·locant una làpida a la casa on va viure a Madrid. També va ser afeccionat a la música, fins al punt que Rossini, amb qui va mantenir una bona amistat, va compondre en honor seu un Stabat Mater.
L'escriptor Benito Pérez Galdós, el descriu com algú de cor generós, amant d'allò esplèndid, de les arts les lletres, sempre distingit, amb un tracte cortesà, va viure de nombroses rendes que el van convertir en un magnat i mecenes. Era arrogant i simpàtic, afable i galant, de bons modals i amb un vestir que destacava més enllà de la sobrietat dels seus hàbits sacerdotals.
Va ser nomenat membre de la Reial Acadèmia de la Història el 27 de setembre de 1802, a més també va rebre el collar de l'Orde de Carles III.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «Manuel Fernández Varela, Comisario General de Cruzada» (en castellà). Ministeri d'Educació, Cultura i Esport. [Consulta: 25 maig 2017].
* 1 2 3 AADD «Siglos XIX-XX». Índice Histórico Español, 2001, pàg. 383.
* ↑ Álvarez Barrientos, Joaquín; Ferri Coll, José María. Larra en el mundo: la misión de un escritor moderno (en castellà). Alacant: Universitat d'Alacant, 2011, p. 302.
* 1 2 Historia de la vida y reinado de Fernando VII de España... (en castellà). Madrid: Imprenta Repullés, 1842.
* ↑ Mesonero Romanos, Ramón de. Escenas matritensenses (en castellà). Madrid: Imprenta de Yenes, 1842, p. 133-134.
* ↑ Pérez Galdós, Benito. Los Apostólicos (en castellà). Fundación Biblioteca Virtual Miguel de Cervantes, 2012.
* ↑ Memorias de la Real Academia de la Historia (en castellà). Madrid: Imprenta de Sancha, 1817, p. 70.
# Mas Ribes (Santa Cristina d'Aro)

El Mas Ribes és una masia neoclàssica de Santa Cristina d'Aro (Baix Empordà) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Masia formada per diversos cossos disposats al voltant d'un recinte tancat. El cos principal disposa, al pis, de la distribució típica d'una gran sala central i habitacions als voltants d'aquesta. Un altre dels cossos està destinat a paller i destaca pel seu gran arc al nivell de la façana realitzat amb maó.
El cos principal de la masia és de planta quadrangular, amb coberta de teula a dues vessants i el carener perpendicular a la façana. Les obertures són allindades.

## Referències

* 1 2 «Mas Ribes». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 11 octubre 2018].
# Jaraba

Jaraba és un municipi de la província de Saragossa situat a la comarca de la Comunitat de Calataiud. La seva població és de 363 habitants i destaca pels seus tres balnearis, que fan d'aquest municipi un dels més turístics i visitats d'Aragó.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1991 | 1996 | 2001 | 2004 | 2007 | 2010 |
| 334 | 329 | 316 | 316 | 326 | 360 |

## Situació geogràfica

El municipi de Jaraba està situat a la conca del riu Mesa, entre les estepes de savines i alzines, romanís i farigola assentats en pinedes amb bosc de ribera sobre les terres més argilenques. Protegit per les imponents parets del final del barranc de Calmarza, les aigües del Mesa adquireixen aquí la majoria del seu cabal. L'entorn natural de Jaraba, és condicionat per les seves característiques geològiques.

## Història

A poca distància de la seva ubicació, es localitzava un assentament celtiber. Aquest assentament va ser visitat per una patrulla romana durant la plena expansió de l'imperi romà per la península Ibèrica. Els esbarzers, envaïen tot el barranc del riu Mesa i la seva sortida, però el vapor de l'aigua calenta que sortia d'entre els esbarzers va delatar la presència de deus d'aigües termals.
El nom de Jaraba ve del nom pre romà Xarzaba. Més endavant amb la conquesta musulmana, el nom del municipi va ser canviat per Jaraba que en àrab es tradueix per ”abundància de béns”

## Festes
### Festes Patronals

Els dies 13, 14, 15 y 16 d'agost se celebren les festes patronals en honor de la Virgen de Jaraba.
També és típica la missa del 15 d'agost en el Santuario de la Virgen de Jaraba.
L'últim cap de setmana de setembre se celebren les festes en honor de San Vicente i San Roque.

## Balnearis de Jaraba

Les deus de Jaraba eren ja conegudes durant l'època dels romans. Durant la reconquesta, en el segle xii, es construí una piscina A la zona que avui dia és el balneari La Virgen, on els cristians es reunien per guarir les seves ferides després que la reaparició de la Virgen de Jaraba en un lloc proper hi afegís propietats miraculoses a les ja propietats curatives de les aigües.
A mitjans del segle xix, es van crear els tres balnearis existents en el poble: Balneario La Virgen, Balneario Serón i Balneario Sicilia, que aprofitaven les propietats medicinals de les deus.

## Pintures rupestres

Les figures es localitzen en una paret rocosa en el canó del riu Mesa.
Són quatre figures, un home, una dona i dos cérvols. Fins ara només es coneixia un enclavament amb art llevantí a la província de Saragossa, l'abric del Plano del Pulido a Casp. .

## Enllaços externs

* Pàgina web d'Informació i Turisme
* Pàgina web del Balneari Sicilia i del Balneari Serón
* Pàgina web del Balneari de la Virgen Arxivat 2012-05-29 a Wayback Machine.
# Jean Todt

Jean Todt (Pierrefort, Cantal, França 25 de febrer de 1946) és una persona estretament vinculada a l'automobilisme, on ha estat copilot i director esporiu de ral·li, director esportiu de Fórmula 1 i president de la Federació Internacional d'Automobilisme des d'octubre de 2009 fins a desembre de 2021.

## Trajectòria

Jean Todt va ser copilot de ral·lis durant més de deu anys amb diferents pilots com Hannu Mikkola, Achim Warmbold, Ove Andersson, Guy Fréquelin, entre d'altres. Va disputar el Campionat Mundial de Ral·lis entre 1973 i 1981, aconseguint quatre victòries i el Campionat Mundial de Constructors de 1981 com a copilot de Guy Fréquelin amb l'equip Peugeot Talbot Sport, quedant aquella temporada segons del Campionat de Pilots.
En acabar la seva carrera com a copilot, Todt va passar a formar part del departament esportiu de Peugeot com a encarregat d'organitzar i dissenyar la construcció del Peugeot 205 Turbo 16, amb el qual aconseguiria el títol de campió del món de constructors els anys 1985 i 1986. A més a més, com a director tècnic de Peugeot, també va guanyar quatre edicions del Ral·li Dakar els anys 1987, 1989, 1990 i 1991. Paral·lelament, Todt dirigí el programa de Peugeot de prototips Le Mans, guanyant les 24 hores de Le Mans de 1992 i 1993 amb el Peugeot 905.
El 1993 degut a la negativa de Peugeot a entrar a la Fórmula 1, Todt va abandonar l'equip i va entrar a formar part de l'Scuderia Ferrari com a director de la gestió esportiva. Gràcies als fitxatges de Michael Schumacher com a pilot i Ross Brawn i Rory Byrne com a enginyers l'any 1996, va aconseguir guanyar sis títols mundials de constructors des del 1999. El 2004 va ser nomenat director general de l'escuderia, càrrec que no va exercir fins a la temporada 2007 de Fórmula 1. Al final de la temporada 2006 va ser nomenat CEO de Ferrari, si bé l'any 2008 abandonà la direcció esportiva de l'equip, la qual recaié en mans de Stefano Domenicali.
Després d'un breu període com assessor de Ferrari, el 20 d'octubre de 2009 es convertí en president de la Federació Internacional d'Automobilisme en substitució de Max Mosley, ostentant el càrrec fins al desembre de 2021, quan el substitueix al capdavant de la FIA Mohammed Bin Sulayem.

## Referències

* ↑ Shacki. «Jean Todt - rally profile eWRC-results.com» (en anglès). [Consulta: 17 agost 2022].
* ↑ «Jean Todt, nuevo presidente de la FIA» (en castellà), 23-10-2009. [Consulta: 17 agost 2022].
* ↑ Wojtaszczyk, Por Albert David. «Mohammed Ben Sulayem, nuevo presidente de la FIA» (en espanyol europeu), 17-12-2021. [Consulta: 17 agost 2022].
# María Emilia Somoza

María Emilia Somoza (Río Piedras, 2 de juliol de 1936 - Sant Juan, 29 de novembre de 2016) va ser una artista gravadora porto-riquenya i gestora cultural, membre fundadora de l'Associació de Dones Artistes de Puerto Rico i del Museu d'Art Contemporani de Puerto Rico, on va ser la seva Directora des de 1985 fins a la seva jubilació en 2008. Va crear el Primer Taller Panamericà d'Arts Gràfiques a Puerto Rico, per a estudiants de l'hemisferi durant la celebració dels Jocs Panamericans de 1979.

## Referències

* ↑ Fullana Acosta, Mariela. «Muere fundadora del Museo de Arte Contemporáneo» (en castellà). El Nuevo Día, 29-11-2016. [Consulta: 14 abril 2017].
* ↑ Rodríguez, Jorge «Retrospectiva inspirada en la vida» (en castellà). elVocero, 05-08-2016 [Consulta: 14 abril 2017].

## Enllaços externs

* María Emilia Somoza - Lloc web oficial
* María Emilia Somoza en Arxiu Documental d'Arts Plàstiques Porto-riquenyes Arxivat 2016-12-02 a Wayback Machine.
# John Abbot

John Abbot (31 de maig/1 de juny del 1751, Londres - desembre/gener del 1840/41, comtat de Bulloch, Geòrgia, Estats Units) fou un entomòleg i ornitòleg anglo-estatunidenc.

## Resum biogràfic

Gran part de la seva vida segueix sent encara avui desconeguda. Era el primogènit de James Abbot i d'Ann Clousinger. El seu pare descobrirà aviat el seu interès pels insectes i l'art, i l'envia a estudiar dibuix i gravat al taller de Jacob Bonneau (1741-1786), on es descobreix el seu gran talent com a il·lustrador.
Treballa a l'estudi del seu pare del 1769 al 1773. Un grup de naturalistes dirigit per Dru Drury (1725-1804) i la Royal Society, contracta Abbot per anar a estudiar i recol·lectar espècimens per a la història natural de Virgínia.
Va estar a Virgínia des del 1773 al 1775 per després instal·lar-se a Geòrgia. Lluita com a voluntari a la revolució americana, just aquell any, el 1795, viu com a plantador; realitza nombroses il·lustracions d'ocells, més de 1.300, la major part conservades a la British Library o a la Universitat Harvard, la resta es troben escampades després d'una subhasta el 1980. Les seves descripcions estan influenciades per John Latham (17401837).
Els espècimens que recol·lecta els envia a la major part d'Europa i col·leccionistes de l'època, però després de perdre'n alguns per enviar-los per mar, degut a naufragis, es desesperança.
Confia la descripció de les seves il·lustracions a d'altres, així James Edward Smith (1799-1828) realitza per a ell, el 1797, The Natural History of the Rare Lepidopterous Insects of George Collected from Observations by John Abbot (deu volums i 104 planxes), aquests dibuixos són reproduïts per Boisduval (1799-1879) i John Lawrence LeConte (1825-1883) a la seva Histoire Générale et Iconographie des Lépidoptères et des Chenilles de l'Amérique septentrionale (1833), sense citar-ne, com a autor, a Abbot.

## Obra

* Amb James Edward Smith: The Natural History of the Rarer Lepidopterous Insects of Georgia Collected from Observations by John Abbot (1797).
* Dibuixos originals per a Jean Baptiste Alphonse Dechauffour de Boisduval i per a John Eatton LeConte: Histoire Générale et Iconographie des Lépidoptères et des Chenilles de l'Amérique septentrionale (1833).
* Dibuixos originals per a Charles Athanasie Walckenaer: Histoire naturelle des insectes aptères (1837-1847).
D'altres autors també empren els seus treballs en llurs obres:
* Supplement to the General synopsis of Birds (1787-1801), Index Ornithologicus (1790), General History of Birds (1821-1828) de John Latham.
* American Ornithology (1808-1814) d'Alexander Wilson (1766-1813).
* Sketch of the Botany of South-Carolina and Georgia (1821-1824) de Stephen Elliott (1771-1830).
# Rimini

«Rímini o Rimini» té aquests significats:
* Rímini, ciutat d'Itàlia a la regió de l'Emília-Romanya, a la costa de la mar Adriàtica, i capital de la província de Rímini
* Bisbat de Rímini, seu catòlica sufragània d'arquebisbat de Ravenna-Cervia
* Província de Rímini, província de la regió d'Emília-Romanya dins Itàlia
* Rimini Calcio F.C., equip de futbol de la ciutat de Rímini
# Estació de Sant Quirze de Besora

Mapa sinòptic línia R3 :
Sant Quirze de Besora és una estació de ferrocarril propietat d'adif situada a la població de Sant Quirze de Besora a la comarca d'Osona. L'estació es troba a la línia Barcelona-Ripoll per on circulen trens de la línia R3 de Rodalies de Catalunya operat per Renfe Operadora.
Aquesta estació de l'antiga línia de Barcelona a Sant Joan de les Abadesses (actualment el tram Ripoll - Sant Joan és una via verda) va entrar en servei l'any 1879 quan es va obrir el tram entre Torelló i Sant Quirze de Besora. Un any més tard s'obria un altre tram fins a Ripoll.
L'any 2016 va registrar l'entrada de 25.000 passatgers.
En el seu origen no disposava de marquesina. Per la seva instal·lació es van haver d'aixecar els dos mòduls laterals. L'actuació va tenir lloc vers 1928 coincidint amb la electrificació de la línia. Cal dir que les estacions de Torelló, Manlleu i Sant Quirze de Besora son idèntiques.

## Serveis ferroviaris

Rodalia de Barcelona :
| Procedència/Destinació | < | Línia | > | Procedència/Destinació |
| L'Hospitalet de Llobregat | Borgonyà | | La Farga de Bebié | Ripoll |
| L'Hospitalet de Llobregat | Torelló | | Ripoll | Ribes de Freser Puigcerdà La Tor de Querol |

## Referències

* ↑ «Conegueu la línia R3». Rodalies de Catalunya. Generalitat de Catalunya. Arxivat de l'original el 26 de març 2010. [Consulta: 22 juliol 2010].
* ↑ «Anuari estadístic DPTOP 2016. Transport per ferrocarril». Departament de Territori i Sostenibilitat. Arxivat de l'original el 2018-05-04. [Consulta: 9 setembre 2018].
* ↑ «línia R3». lluis garcia rifà, 22-04-2019.

## Vegeu també

* Llista d'estacions d'Adif a Catalunya
* Xarxa ferroviària de Catalunya
# Sanç d'Alburquerque

Sanç d'Alburquerque (Sevilla, 1342 - 1375) fou infant de Castella i comte d'Alburquerque.

## Orígens familiars

Novè fill il·legítim que el rei Alfons XI de Castella tingué amb Elionor de Guzmán, descendent directe d'Alfons IX de Lleó. Fou germà petit d'Enric II de Castella i germanastre de Pere I de Castella.

## Lluites contra Pere I

L'infant Sanç d'Alburquerque, conjuntament amb l'infant Enric de Castella (futur Enric II de Castella), l'infant Federic Alfons (germà bessó de l'anterior) i l'infant Tello, van lluitar contra el seu germanastre Pere I de Castella, un monarca autoritari i cruel, que el 1351 havia ordenat i disposat que la reina vídua i mare dels seus germans fos maltractada, colpejada, amenaçada, vexada, empresonada injustament, torturada pel mateix Pere I, i salvatgement assassinada.
Així mateix Sanç va participar en la revolta dels nobles castellans contra les arbitrarietats del seu germà en la seva política.

## Núpcies i descendents

Es casà el 1373 amb Beatriu de Portugal, filla de Pere I de Portugal i la seva tercera esposa Agnès de Castro. D'aquesta unió nasqueren:
* l'infant Ferran Sanxes d'Alburquerque (1373-?), comte d'Alburquerque
* la infanta Elionor d'Alburquerque (1374-1435), casada el 1395 amb el comte-rei Ferran I d'Aragó
Sanç d'Alburquerque morí el 1375.