OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Govern de Catalunya 1988-1992

El govern de la Generalitat de Catalunya en el període 1988-1992, correspon a la III legislatura del període democràtic.

## Cronologia

Després de les eleccions del 29 de maig de 1988 la candidatura encapçalada per Jordi Pujol de CIU obté una majoria absoluta de 69 escons sobre els 42 del PSC de Raimon Obiols.
El 22 de juny es fa el debat d'investidura i Jordi Pujol tornà a sortir elegit com a President de la Generalitat de Catalunya amb 69 vots a favor (CIU), 57 en contra (PSC, IC i ERC) i 9 abstencions (AP i CDS).

## Estructura de Govern

| Departament | Titulars | Titulars |
| Departament | 4 de juliol de 1988 | 19 desembre 1989 |
| Governació | Josep Gomis i Martí (CDC) | Josep Gomis i Martí (CDC) |
| Justícia | Agustí Bassols i Parés (UDC) | Agustí Bassols i Parés (UDC) |
| Indústria i Energia | Macià Alavedra i Moner (CDC) | Antoni Subirà i Claus (CDC) |
| Ensenyament | Josep Laporte i Salas (CDC) | Josep Laporte i Salas (CDC) |
| Cultura | Joan Guitart i Agell (CDC) | Joan Guitart i Agell (CDC) |
| Economia i Finances | Ramon Trias i Fargas (CDC) (mort el 22-10-89) | Macià Alavedra i Moner (CDC) |
| Política Territorial i Obres Públiques | Joaquim Molins i Amat (CDC) | Joaquim Molins i Amat (CDC) |
| Sanitat i Seguretat Social | Xavier Trias i Vidal de Llobatera (CDC) | Xavier Trias i Vidal de Llobatera (CDC) |
| Comerç, Consum i Turisme | Lluís Alegre i Selga (UDC) | Lluís Alegre i Selga (UDC) |
| Treball | Ignasi Farreres i Bochaca (UDC) | Ignasi Farreres i Bochaca (UDC) |
| Agricultura, Ramaderia i Pesca | Josep Miró i Ardèvol (CDC) | Joan Vallvé i Ribera (CDC) |
| Benestar Social | Antoni Comas i Baldellou (CDC) | Antoni Comas i Baldellou (CDC) |
| Medi Ambient | Nova conselleria (4 d'abril de 1991) | Albert Vilalta Gonzalez (CDC) |

## Vegeu també

* Eleccions al Parlament de Catalunya (1984) i Govern de Catalunya 1984-1988
* Eleccions al Parlament de Catalunya (1988)
* Eleccions al Parlament de Catalunya (1992) i Govern de Catalunya 1992-1995

## Referències

* ↑ «DECRET 142/1988, de 4 de juliol, pel qual es nomenen els titulars dels departaments del Govern de la Generalitat de Catalunya». DOGC. [Consulta: 1r novembre 2022].
# Gram (Dinamarca)

Gram (en alemany Gramm) és una petita ciutat danesa de la península de Jutlàndia, dins del municipi de Hadesrlev que forma part de la regió de Syddanmark. Es troba a 20 de Ribe, a 32 km de Haderslev i a 39 km de Kolding
El riu Gram passa pel nord de la vila i a una illa del riu hi ha el Castell de Gram. La vila és coneguda pel castell, construït en maó vermell durant el segle xvi, i també pels seus jardins de quatre hectàrees que l'envolten, d'estil barroc. A pocs quilòmetres al nord de la vila hi ha el lloc de Gram Lergrav on es troba el Museum Sønderjylland, un museu dedicat a la història natural i la paleontologia de la zona, s'hi poden trobar fòssils d'animals de fa sis milions d'anys. També cal destacar l'església del segle xii.

## Enllaços externs

* Museum Sønderjylland Arxivat 2010-05-24 a Wayback Machine.
* Gram Slot, Castell de Gram
Viccionari
# Kaltag

Kaltag és una població dels Estats Units a l'estat d'Alaska. Segons el cens del 2007 tenia 207 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Kaltag tenia 230 habitants, 69 habitatges, i 52 famílies La densitat de població era de 3,8 habitants/km².
Dels 69 habitatges en un 49,3% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 39,1% hi vivien parelles casades, en un 18,8% dones solteres, i en un 23,2% no eren unitats familiars. En el 21,7% dels habitatges hi vivien persones soles el 4,3% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 3,33 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,83.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 37% tenia menys de 18 anys, un 12,2% entre 18 i 24, un 27,4% entre 25 i 44, un 15,7% de 45 a 60 i un 7,8% 65 anys o més.
L'edat mitjana era de 25 anys. Per cada 100 dones hi havia 132,3 homes. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 126,6 homes.
La renda mitjana per habitatge era de 29.167 $ i la renda mitjana per família de 25.625 $. Els homes tenien una renda mitjana de 20.938 $ mentre que les dones 48.750 $. La renda per capita de la població era de 9.361 $. Aproximadament el 29,8% de les famílies i el 33,9% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Annual Estimates of the Population for Incorporated Places in Alabama». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Kaltag». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 16 juliol 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Kaltag». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-12. [Consulta: 16 juliol 2010].
# L'habitant incert

L'habitant incert (títol original: El habitante incierto) és una pel·lícula de terror espanyola dirigida per Guillem Morales el 2005, i protagonitzada per Andoni Gracia, Mónica López, Francesc Garrido, Agustí Villaronga, Minnie Marx, Pablo Derqui, Violeta Llueca. Ha estat doblada al català.

## Argument

Félix és un arquitecte que veu com la seva estabilitat emocional s'esquerda quan la seva promesa Vera es nega a seguir vivint amb ell. Una nit, rep la visita d'un desconegut que li demana si pot fer una trucada telefònica. Félix el deixa entrar i en un moment de descuit l'individu sembla desaparèixer dins de la seva casa sense deixar cap rastre. A partir d'aquest instant, una sèrie d'esdeveniments cada vegada més angoixants el porten a la conclusió que l'intrús s'ha quedat a viure a la seva pròpia casa i que la seva vida està sent amenaçada per ell.

## Repartiment

* Andoni Gracia: Félix
* Mónica López: Claudia / Vera
* Francesc Garrido: Bruno
* Agustí Villaronga: Martín
* Minnie Marx: Sra. Mueller
* Pablo Derqui: Policía 1
* Violeta Llueca: Policía 2
* Xavier Capdet: Policía atestats
* Pere Abelló: Antonio
* Fina Rius: Alicia
* Xènia Gausa: Noia
* Gemma Lozano: Nena
* Daniel Casadellà: Nen
* Mar Targarona

## Premis

* 2004: Festival de Cinema Fantàstic de Sitges: Millor actriu (Mónica López)
* L'any 2005, Guillem Morales va ser nominat al Goya al millor director novell per aquesta pel·lícula.

## Referències

* ↑ S.A., (ASI) Corporació Catalana de Mitjans Audiovisuals,. «ésAdir > Filmoteca: pel·lícules > L'habitant incert». [Consulta: 30 setembre 2018].
* ↑ 20Minutos. «El habitante incierto - El cine en 20minutos.es» (en castellà). [Consulta: 30 setembre 2018].
# Gorka Otxoa Odriozola

Gorka Otxoa Odriozola (Sant Sebastià, 13 de gener de 1979) és actor i còmic basc.

## Biografia

Va començar la seva carrera professional a la televisió, l'any 2000, interpretant papers secundaris en sèries com "Hospital Central", "Cuéntame cómo pasó" o "El comisario ". L'any 2003 li ofereixen un paper en la teleserie "Goenkale", a la televisió basca. En aquest mateix any també comença a col·laborar a " Vaya semanita", un programa d'humor amb un alt índex d'audiència al País Basc. Gorka va seguir participant en episodis de sèries a nivell nacional, com "Los Serrano","Tirando a dar" o "Cafetería Manhattan", i l'any 2007 el contracten per a un paper fix en la sèrie "Cuestión de sexo", en la qual interpreta un alumne de l'autoescola, fins a l'any 2009, en un paper que li dona força popularitat.
L'any 2009 treballa en "Saturday Night Live" i a més s'incorpora a la sèrie "Doctor Mateo", aconseguint augmentant la seva popularitat i convertint-se en un rostre molt conegut per part dels teleespectadors, dona vida a Santiago Sagredo, un metge que substitueix Mateo quan aquest va a Nova York, i que després decideix quedar-se i ser el seu ajudant. Va romandre en la sèrie fins a l'any 2011.
Més tard ha seguit participant en altres produccions com "Qué vida más triste", "Mi querido Klikowsky" o "Plaza de España".Gorka ha treballat també en cinema, mitjà en el qual va debutar l'any 2006 amb la pel·lícula "La crisis carnívora", a la qual van seguir "El Palo" i "Noviembre" .En la seva filmografia podem veure altres títols, entre ells "Etxera", "Limoncello", "Un poco de chocolate", "Pagafantas" o "Lobos de agua".
Així mateix, ha fet ja alguna incursió en el teatre, debutant sobre dels escenaris l'any 2009 en l'obra "Olvida los tambores". L'any 2010 va treballar en un altre muntatge, aquest cop la famosíssima obra "La ratonera" d'Agatha Christie.

## Filmografia
### Cinema

* Pagafantas (2009)
* Un poco de chocolate (2008)
* Limoncello (2007)
* Etxera (2004)
* Noviembre (2003)
* El Palo (2001)
* La crísis carnivora (2006)

### Televisió

* Doctor Mateo (2009-2010)
* Saturday Night Live (2009)
* Cuestión de sexo (2007-2009)
* Cafetería Manhattan (2007)
* Tirando a dar (2006)
* Los Serrano (2005)
* Vaya Semanita (2003-2004)
* Cuéntame como pasó (2002 i 2004)
* Goenkale (2003)
* Martin (2003)
* Hospital Central (2002)
* El Comisario (2000 i 2002)
* Vive Cantando (2013)
* Allí abajo (2016-?)

### Teatre

* Olvida los tambores (2009)
* La ratonera (2010)
* Los miércoles no existen (2013)

## Premis
### Premis Goya

| Any | Categoria | Pel·lícula | Resultat |
| 2009 | Millor actor revelació | Pagafantas | Candidat |

## Referències

* ↑ «Biografía de Gorka Otxoa» (en castellà). biografias. [Consulta: 9 febrer 2014].
# Gorka Verdugo Markotegui

Gorka Verdugo Markotegui (Etxarri-Aranatz, 5 de novembre de 1978) és un ciclista navarrès, professional des del 2004. Sempre ha corregut a les ordres de l'equip Euskaltel–Euskadi, on desenvolupa tasques de gregari dels caps de fila en les etapes de muntanya.
Fins al moment no ha aconseguit cap victòria com a professional.

## Palmarès
### Resultats al Tour de França

* 2006. 75è de la classificació general
* 2007. 48è de la classificació general
* 2008. 73è de la classificació general
* 2009. 61è de la classificació general
* 2010. 36è de la classificació general
* 2011. 25è de la classificació general
* 2012. Abandona (8a etapa)

### Resultats al Giro d'Itàlia

* 2005. 68è de la classificació general
* 2013. 64è de la classificació general

### Resultats a la Volta a Espanya

* 2010. 84è de la classificació general
* 2011. 36è de la classificació general
* 2012. 11è de la classificació general

## Enllaços externs

* Fitxa de Gorka Verdugo a sitiodeciclismo.net
# L'abadessa

L'abadessa (títol original en castellà, La abadesa) és una pel·lícula espanyola de drama històric escrita i dirigida per Antonio Chavarrías. És protagonitzada per Daniela Brown, Blanca Romero, Carlos Cuevas, Ernest Villegas i Oriol Genís. S'estrenarà als cinemes el 22 de març de 2024, amb distribució de Wandavisión. S'ha doblat al català.

## Sinopsi

Al segle ix, Emma de Barcelona (Daniela Brown), una jove de 17 anys, és nomenada abadessa amb la finalitat de repoblar i cristianitzar territoris fronterers en conflicte amb els moriscs. En arribar a l'Abadia haurà de superar la desconfiança que desperta una dona decidida a complir la seva missió, cosa que el portarà a enfrontar-se amb els nobles, els camperols i les mateixes monges.

## Repartiment

* Daniela Brown com a Emma de Barcelona
* Blanca Romero
* Carlos Cuevas
* Ernest Villegas
* Oriol Genís
* Joaquín Notario

## Producció

El maig de 2022, Antonio Chavarrías va anunciar que estava buscant una actriu per protagonitzar la seva pròxima pel·lícula, L'abadessa, i el setembre de 2022 es va anunciar que els productors de la cinta estaven buscant actors professionals i figurants per aparèixer a la pel·lícula. El rodatge va començar el gener de 2023 al castell de Loarre, i va incloure escenes rodades al turó de la Seu Vella, fins a concloure a la fi de febrer de 2023.
El pressupost del film és de tres milions d'euros.

## Estrena i màrqueting

Inicialment, es va anunciar que L'abadessa tenia prevista la seva estrena a sales de cinema per a la tardor del 2023; no obstant això, el gener de 2024 es va anunciar que la distribuïdora Wandavisión estrenaria la pel·lícula el 22 de març de 2024.

## Referències

* 1 2 3 «‘La abadesa’, de Antonio Chavarrías, sobre la repobladora Emma de Barcelona, se estrena el 22 de marzo». Cine con Ñ, 26-01-2024. [Consulta: 1r febrer 2024].
* ↑ «L'abadessa». ésAdir. [Consulta: 25 febrer 2024].
* ↑ «Antonio Chavarrías rueda ‘La abadesa’, largometraje de Oberon, Wanda Vision y Saga Films». Panorama Audiovisual, 16-02-2023. [Consulta: 1r febrer 2024].
* ↑ «Antonio Chavarrías busca actriz en Huesca y Zaragoza para la película ‘La abadesa’». El Periódico de Aragón, 26-05-2023. [Consulta: 1r febrer 2024].
* ↑ «Antonio Chavarrías busca actores profesionales y figurantes en Aragón para ‘La abadesa’». El Periódico de Aragón, 12-09-2022. [Consulta: 1r febrer 2024].
* ↑ Garcés, Nuria. «El rodaje de la película La Abadesa cierra el castillo de Loarre entre semana». Cadena SER, 22-01-2023. [Consulta: 1r febrer 2024].
* ↑ Sequera, Marco Sánchez. «Comienza el rodaje de ‘La abadesa’, la nueva película de Antonio Chavarrías». Audiovisual451, 15-02-2023. [Consulta: 1r febrer 2024].
* ↑ Rivera, Alfonso. «Antonio Chavarrías concluye el rodaje de La abadesa». Cineuropa, 03-03-2023. [Consulta: 1r febrer 2024].
* ↑ Macías, Isabel García. «Antonio Chavarrías ultima el rodaje de ‘La abadesa’ en el castillo de Loarre». Heraldo de Aragón, 15-02-2023. [Consulta: 1r febrer 2024].
# L'ase revestit amb la pell d'un lleó

L'ase revestit amb la pell d'un lleó és una faula d'Isop recollida posteriorment per Jean de La Fontaine. Compta amb diverses versions orientals.

## Argument

Un ase es va revestir de la pell d'un lleó per poder passejar tranquil i espantar els altres animals. Tots s'apartaven al seu pas, tret d'una guineu que el va descobrir per les seves orelles i el va perseguir fins a fer-lo fora de la regió.

## Anàlisi

La lliçó de la faula és que les aparences enganyen i que no cal refiar-se de la primera impressió. En altres versions l'ase es delata quan, per presumpció, brama i és detectat com a fals lleó. En ambdós casos l'ase no pot amagar la seva autèntica naturalesa. En les faules sovint l'ase apareix com a personatge vanitós o ximple. La guineu, per contra, és el paradigma de l'astúcia i per això no es deixa ensarronar per la pell del lleó (símbol de poder).
El tema ha estat reprès per diversos autors posteriors, entre ells Shakespeare, que insta en diverses obres a callar per no revelar la pròpia niciesa, i C.S. Lewis, que fa aparèixer un ase disfressat de lleó a Nàrnia.

## Referències

* ↑ Francisco Rodríguez Adrados, History of the Graeco-Latin Fable, Brill 2003
* ↑ Kathryn Ann Lindskoog, Journey into Narnia (1998)
# Giuseppe Ambrogetti

Giuseppe Ambrogetti (1780 - valor desconegut) fou un cantant d'òpera italià del tipus basso buffo.
Era un excel·lent bufó. La seva primera actuació va ser el 1807; el seu debut a París va ser el 1815 a Don Giovanni. Va debutar a l'òpera de Londres el 1817, on va tenir molt èxit. La seva veu era un baix que no tenia gran poder, però era un excel·lent actor, amb una normal naturalitat de l'humor, tot i que sovint es posava en personatges que no li eren com a cantant. No obstant això, ell va actuar molt bé, i d'una manera massa terriblement fidel a la natura, per interpretar el rol de pare boig en l'òpera Agnese de Ferdinando Paer, mentre que la part de la filla va ser cantada per Violante Camporesi. Va romandre fins al final de la temporada de 1821, en què el seu sou era de 400 £. Es va casar amb la cantant Teresa Strinasacchi. No se sap la data de la seva mort. Es deia que s'havia convertit en monjo a França; però el 1838 es trobava a Irlanda, després del qual no se'n va saber res.

## Notes

* John Gamble. Societat i maneres a la Irlanda del començament del segle xix. Publicacions de Field Day, 2011. Pàgina 451.

## Referències

* ↑ Aquest article incorpora text d'una publicació ara al domini públic: Grove, George, ed. (1900). "Ambrogetti, Giuseppe". Un Diccionari de música i músics. Londres: Macmillan and Company.
# Giuseppe Anselmi

Giuseppe Anselmi (Nicolosi, Sicília, 16 de novembre de 1876 - Zoagli, Gènova, 27 de maig de 1929) va ser un tenor italià, un dels més famosos d'Europa en el primer quart del segle xx.
Anselmi va estudiar inicialment violí i piano, però es va preparar de forma autodidacta com a cantant líric en una companyia itinerant d'opereta. El seu debut es va produir el 1896 a Patras, Grècia, en el paper de Turiddu, a Cavalleria rusticana. A Itàlia va prendre classes de cant amb el famós director d'orquestra Luigi Mancinelli. El seu debut a Itàlia va arribar el 1900, a Gènova i, immediatament després, a Nàpols. La seva carrera internacional va començar a Londres, i va continuar amb grans èxits a Barcelona, Buenos Aires, Varsòvia, Moscou i Sant Petersburg.
Un dels llocs on va aconseguir els seus majors èxits va ser el Teatro Real de Madrid, on durant diverses temporades (des que es va presentar el 1907 amb Manon fins a la seva última actuació, amb I Pagliacci, el 1918), va ser l'ídol del públic. Fins a tal punt que, pocs anys abans de morir, va donar el seu cor a l'Arxiu del Real, on es va conservar, dissecat, durant anys. Actualment, la relíquia forma part dels fons del Museu Nacional del Teatre, a Almagro.
Anselmi va fer nombrosos enregistraments, sobretot per al segell Fonotipia, entre 1907 i 1910. En ells va deixar constància del seu bell i càlid timbre i de la seva refinada tècnica, en fragments representatius del seu repertori (Don Pasquale, La Gioconda, I Pagliacci, Luisa Miller, Manon, Werther, La bohème o Fedora).
Es va retirar el 1918 i es va establir prop de Gènova, on es va dedicar a l'ensenyament i a la composició, i va reprendre la interpretació del violí.

## Bibliografia

* Rosenthal, Harold; Warrack, John. (trad) R. Mancini & J-J. Rouvereux. Le guide de l'opéra, les indispensables de la musique (en francès). Fayard, 1986. ISBN 2-213-01563-5.
* Michael Scott, The Record of Singing, Duckworth, 1977.
* J.B. Steane, The Grand Tradition, Duckworth, 1974.
* Harold Rosenthal, John Warrack, The Concise Oxford Dictionary of Opera (Second Edition), Oxford University Press, 1980.
# Gran Premi de Qatar de motociclisme de 2006

El Gran Premi de Qatar de motociclisme de 2006, disputat el cap de setmana del 6 al 8 d'abril al Circuit de Losail, va ser la segona prova de la temporada 2006 del Campionat del món de motociclisme.

## MotoGP

| Pos | No | Driver | Moto | Voltes | Temps | Sortida | Punts |
| 1 | 46 | Valentino Rossi | Yamaha | 22 | 43:22.229 | 6 | 25 |
| 2 | 69 | Nicky Hayden | Honda | 22 | +0.900 | 4 | 20 |
| 3 | 65 | Loris Capirossi | Ducati | 22 | +1.494 | 2 | 16 |
| 4 | 15 | Sete Gibernau | Ducati | 22 | +4.638 | 7 | 13 |
| 5 | 27 | Casey Stoner | Honda | 22 | +7.575 | 1 | 11 |
| 6 | 26 | Dani Pedrosa | Honda | 22 | +10.820 | 5 | 10 |
| 7 | 33 | Marco Melandri | Honda | 22 | +11.784 | 12 | 9 |
| 8 | 24 | Toni Elías | Honda | 22 | +19.481 | 3 | 8 |
| 9 | 5 | Colin Edwards | Yamaha | 22 | +22.920 | 8 | 7 |
| 10 | 10 | Kenny Roberts, Jr. | KR211V | 22 | +34.286 | 10 | 6 |
| 11 | 56 | Shinya Nakano | Kawasaki | 22 | +35.316 | 9 | 5 |
| 12 | 7 | Carles Checa | Yamaha | 22 | +49.245 | 14 | 4 |
| 13 | 77 | James Ellison | Yamaha | 22 | +1:01.469 | 17 | 3 |
| 14 | 6 | Makoto Tamada | Honda | 22 | +1:10.778 | 16 | 2 |
| 15 | 66 | Alex Hofmann | Ducati | 22 | +1:22.051 | 18 | 1 |
| 16 | 30 | José Luis Cardoso | Ducati | 22 | +1:33.818 | 19 | |
| Ret | 71 | Chris Vermeulen | Suzuki | 7 | Retirat | 11 | |
| Ret | 21 | John Hopkins | Suzuki | 4 | Retirat | 13 | |
| Ret | 17 | Randy de Puniet | Kawasaki | 0 | Accident | 15 | |
| Resultats Oficials MotoGP ||||||||

## Referències

* «Resultats Oficials al web de MotoGP – Results & Statistics – COMMERCIALBANK Grand Prix of Qatar». motogp.com. Arxivat de l'original el 2012-05-21. [Consulta: 22 gener 2022].

## Enllaços externs

* Web oficial de la MotoGP (anglès)
# Khentkaus (filla d'Unas)

Khentkaus (Ḫntkȝw.s, "La que és davant del seu Ka") va ser una princesa egípcia de la dinastia V. Era filla filla del rei Unas. Hauria estat també la germana de la princesa Iput que es va casar amb Teti II, successor d'Unas.

## Interpretació

Khentkaus I en jeroglífic :
Khentkaus era filla d'Unas, darrer faraó de la dinastia V. Unas va tenir dues consorts reias, Nebet i Khenut; es desconeix quina de les dues va ser realment la seva mare.
Una princesa reial amb el mateix nom que Khentkaus es va casar amb Senedjemib Mehi, el djati d'Unas; aquesta princesa portava els títols de "Filla del Rei de la seva carn" i de "Sacerdotessa d'Hathor, dama del Sicòmor". És molt possible que aquesta princesa sigui la Khentkaus filla d'Unas.

## Tomba

Khentkaus va ser enterrada en una mastaba a l'oest de la piràmide d'Unas a Saqqara. Una mòmia masculina, presumiblement la del seu marit, es va trobar a la cambra del sarcòfag. La tomba tenia una sorpresa per als excavadors, ja que mentre que les inscripcions es referien a Ḫntkȝw.s, sarcòfag inclòs, és el cadàver d'un home que hi va ser descobert, amb el seu aixovar d'armes (arcs, fletxes, etc), en una cambra funerària intacta. A la sala del sacrifici s'hi van descobrir una porta falsa i restes de pintura mural.

## Referències

* ↑ Baud, 2015, p. 555.
* ↑ Roth, 2001, p. 397.
* 1 2 3 Porter, Moss i Burney, 1981, p. 614.
* ↑ Dodson i Hilton, 2004, p. 62–69.
* ↑ Baud, 2015, p. 555-556.
* ↑ Baud, 2015, p. 556.

## Vegeu també

* La dona a l'antic Egipte

## Bibliografia

* Baud, Michel. Famille royale et pouvoir sous l'Ancien Empire égyptien (en francès). Tome 2. Institut français d'archéologie orientale du Caire - IFAO, 1999. ISBN 2-7247-0250-6.
* Dodson, Aidan; Hilton, Dyan. The Complete Royal Families of Ancient Egypt (en anglès). Thames & Hudson, 2004. ISBN 0-500-05128-3.
* Porter, Bertha; Moss, Rosalind L. B.; Burney, Ethel W. Topographical Bibliography of Ancient Egyptian Hieroglyphic Texts, Statues, Reliefs and Paintings (en anglès). Vol. III: Memphis, Part 2: Ṣaqqâra to Dahshûr. Griffith Institute / Ashmolean Museum, 1981. ISBN 0-900416-23-8.
* Roth, Silke. Die Königsmütter des Alten Ägypten von der Frühzeit bis zum Ende der 12. Dynastie (en alemany). Harrassowitz, 2001. ISBN 3-447-04368-7.
# Khentii

«Khentii» té aquests significats:
* Muntanyes Khentii, cadena de muntanyes a les províncies de Töv i de Khentii, al sud de Mongòlia
* Província de Khentii, província de Mongòlia
* Àrea Estrictament Protegida de Khan Khentii
# La Facina de Vilanova de Bellpuig

La Facina és un carrer en el centre històric de Vilanova de Bellpuig (Pla d'Urgell) inclòs en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

El carrer conegut com la Facina, forma part del barri de la Magrinya i constitueix amb aquesta el nucli més primitiu i originari del poble. La Magrinya seria la petita fortalesa que alguns autors creuen que va sorgir durant l'època mora, cosa més que probable atenent a la proximitat de les veïnes fortaleses àrabs com Golmés. La Facina formaria part de la Magrinya i seria un dels seus extrems, a partir del qual sorgiria el poble; està formada per carrerons curts i estrets i assentada damunt d'un turó (forma d'assentament típica dels àrabs).

## Història

Vilanova de Bellpuig, segons dades de l'Arxiu de Bellpuig, existia ja abans del 1154 (data en què un document inclou Vilanova de la Baronia), i estava formada per una petita fortalesa que presumiblement seria àrab, se'n desconeix el nom, encara que tothom creu que seria el de la Magrinya, per ser un nom de possible procedència àrab. Aquest nucli va passar a dependre de la Senyoria de Bellum-Podium, formada en el segle X pel comte de Barcelona Borrell II. En aquesta dependència amb Bellpuig va fer que el poble prengués el nom de Vilanova de Bellpuig, atenent a les fórmules toponímiques de repoblació.

## Referències

* 1 2 «La Facina». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 18 setembre 2013].