OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Can Xicapila

Can Xicapila és un edifici del municipi del Masnou (Maresme) protegit com a bé cultural d'interès local. Actualment és una llar d'infants.

## Descripció

Edifici entre mitgeres de planta rectangular que consta de planta baixa i dos pisos amb la coberta plana.
La façana s'estructura de forma simètrica a partir de tres eixos verticals. La planta baixa té la porta d'accés al centre i una finestra enreixada a cada costat. El primer pis disposa d'un balcó continu suportat per sis mènsules treballades amb tres balconeres. Destaquen els emmarcaments de les finestres que són coronades amb un trenca aigües. L'últim pis, que queda separat per una cornisa amb decoracions geomètriques, té tres obertures rectangulars emmarcades amb pilars. Totes les obertures estan protegides amb persianes de llibret de fusta i estan marcades per un pilar de caràcter decoratiu a cada costat. La porta i les finestres de planta baixa i planta pis són d'arc rebaixat.
El parament és un estucat amb un relleu de franges horitzontals pintat de color crema groguenc on destaquen les motllures que emmarquen les obertures amb motius clàssics, pintades de blanc. La façana està coronada per una barana de balustrada. Entre aquesta barana i les obertures de la segona planta, hi ha una cornisa suportada per mènsules treballades. A la part del darrere hi ha un pati que arriba fins al carrer paral·lel (carrer de Fontanills).

## Referències

* 1 2 Montlló Bolart, Jordi. «Fitxa "08118/90 Can Xicapila - El Masnou"». Mapes de patrimoni cultural. Diputació de Barcelona, 31-12-2009. [Consulta: 27 setembre 2016].
* ↑ «Casa del carrer Jaume I, 29». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 27 setembre 2016].
# Camp de Sant Cebrià

El Camp de Sant Cebrià fou un camp de concentració francès emplaçat entre 1939 i 1940 a la platja de la comuna nord-catalana de Sant Cebrià (Rosselló), per fer una primera acollida i control dels milers de refugiats republicans espanyols, molts d'ells catalans, que fugien en la Retirada de la Guerra civil espanyola

## Història

Es va construir el 9 de febrer del 1939 a la platja de l’Aigual de Sant Cebrià, en una platja nua envoltada amb filferros excepte per a la part del mar, sense cap mena de construcció o servei.
S'estima que s'hi van arribar a concentrar entre 30.000 i 100.000 persones segons les fonts, que als pocs mesos van ser traslladats al camp del Barcarès. Inicialment acollí homes, dones i nens, amb una majoria d'internats republicans catalans i espanyols, però també hi hagué un contingent importants de brigadistes internacionals alemanys, hongaresos, iugoslaus i d'altres nacionalitats.
Va ser clausurat el 31 d'octubre de 1940, quan ja només restaven unes 4.000 persones que van ser transferides al camp de Gurs.

## Llegat

Per iniciativa de l'alcalde Joan Olibó, l'any 1974 s'erigí un monument de Miquel Paredes prop de l'antic lloc del camp en record de Lluís Companys i dels voluntaris catalans, amb els textos en francès i català següents:
   A LLUIS COMPANYS JOVER PRESIDENT DE LA CATALOGNE ET A TOUS LES CATALANS TOMBES POUR LA DEFENSE DE LA LIBERTE DES HOMMES ET DES PEUPLES ENGAGES VOLONTAIRES DANS L'ARMEE FRANÇAISE
   (medalló de Lluís Companys) 21-6-1882=15-10-1940 / 1870-1871 / 1914-1918 / 1939-1945
   A LLUIS COMPANYS JOVER PRESIDENT DE CATALUNYA I A TOTS ELS CATALANS CAIGUTS DEFENSANT LA LLIBERTAT DELS HOMES I DELS POBLES INCORPORTATS VOLUNTARIAMENT A L'EXERCIT FRANCES

## Referències

* ↑ «camp de Sant Cebrià de Rosselló | enciclopèdia.cat». [Consulta: 30 octubre 2021].
* ↑ Vázquez, David González «Les rutes de l'exili del MUME: una dècada connectant espais de memòria a la Catalunya transfronterera». Ebre 38: revista internacional de la Guerra Civil, 1936-1939, 2018, pàg. 279–308. ISSN: 1885-2580.
# Camp de San Francisco (Salamanca)

El Camp de San Francisco és el parc més antic de la ciutat de Salamanca. Situat al centre de la ciutat, entre el Passeig de Carmelitas i el carrer Ramón y Cajal, és un dels pulmons verds de Salamanca.

## Història

El Camp de San Francisco s'aixeca sobre el que va ser l'horta de l'antic convent de San Francisco El Gran, actualment desaparegut.
Durant el segle xvii, es va projectar que el terreny que avui ocupa el Camp de San Francisco, fos destinat a la construcció de dues casernes militars que no van arribar a aixecar-se a causa de la Guerra de Successió. Ja a principis del segle xix, el governador polític i militar de Salamanca, D. Isidro López va ordenar plantar en aquesta zona més de 600 àlbers i construir una font, creant així el Camp de San Francisco.

## Punts d'interès

* Biblioteca Popular: es conserva una petita edificació neoplateresca que allotjava els llibres de préstec.
* Escultura de Sant Francesc d'Assís: obra de Venancio Blanco es va inaugurar el 4 d'octubre de 1976
* Humilladero: l'actual humilladero, enfront de la Capella de la Vera Cruz, rememora a l'original. Cada Divendres Sant continua sent l'escenari de l'Acta del Descendimiento instaurat el 1615.

## Referències

La versió original d'aquest article, o part d'ell, s'ha obtingut de wikisalamanca, que edita sota la llicencia CC by-sa 3.0
# Santuari de la Fontcalda (Gandesa)

El Santuari de la Fontcalda és una església obra del municipi de Gandesa (Terra Alta) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

L'interior del santuari és amb relleus, cornises i motllures al gust barroc, tot pintat. La coberta de teula, l'absis és recte i la portalada amb mitges columnes, arquitrau, fris, pinacles, fornícula amb imatge de la Verge de la Font-Calda i òcul superior. Presenta un petit campanar d'espadanya. Junt amb l'església hi ha edificis d'alberg del balneari la major part nous o refets.

## Història

L'església present és la tercera que ha existit. Totes fundades pels trinitaris, la primera fou aproximadament del segle xiii, molt petita, les runes de la qual estaven molt cobertes per construccions posteriors. A l'esplanada de davant hi ha l'actual. El mateix lloc fou ocupat per la segona, adossada a l'anterior i la meitat de grossa que la present. La present és de 1756 i es deu a la iniciativa de mossèn Antoni Solé.

## Vegeu també

* El Canaletes
* Ferrocarril del Val de Zafán (Via Verda)

## Referències

* 1 2 3 4 «Santuari de Fontcalda». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 16 novembre 2015].

## Enllaços externs

* «Santuari de la Fontcalda». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
# James Weldon Johnson

James Weldon Johnson (Jacksonville, Florida, 17 de juny de 1871 - Wiscasset, Maine, 26 de juny de 1938) va ser un autor, polític, diplomàtic, crític, periodista, poeta, antologista, educador, advocat, compositor de cançons, activista dels drets humans i prominent figura dins el moviment cultural Harlem Renaissance. Johnson és més recordat pel seu treball com a escriptor, amb diverses novel·les, poemes i col·leccions de folklore. Va ser, així mateix, un dels primers professors afroamericans a la Universitat de Nova York. Més tard va ser professor de literatura creativa a la Universitat Fisk.

## Obra selecta
### Poesia

* Lift Every Voice and Sing (1899)
* Fifty Years and Other Poems (1917)
* Go Down, Death (1926)
* God's Trombones: Seven Negro Sermons in Verse (1927)
* Saint Peter Relates an Incident (1935)
* The Glory of the Day was in Her Face
* Selected Poems (1936)

### Altres obres i col·leccions

* The Autobiography of an Ex-Colored Man (1912/1927)
* Self-Determining Haiti (1920)
* The Book of American Negro Poetry (1922)
* The Book of American Negro Spirituals (1925)
* Second Book of Negro Spirituals (1926)
* Black Manhattan (1930)
* Negro Americans, What Now? (1934)
* Along This Way (1933)
* The Selected Writings of James Weldon Johnson (1995, posthumous collection)

## Referències

* ↑ «James Weldon Johnson». Encyclopædia Britannica [Consulta: 5 febrer 2017].

## Enllaços externs

* La musicalitat en l'obra del poeta James Weldon Johnson a mundoclasico.com Arxivat 2007-10-06 a Wayback Machine.
* Essays about James Weldon Johnson Arxivat 2009-01-24 a Wayback Machine.
* Obres de James Weldon Johnson al Projecte Gutenberg.
* James Weldon Johnson's Gravesite
* James Weldon Johnson Memorial Collection (Beinecke Rare Book and Manuscript Library)
# James Wedderburn

James Wedderburn (Bayfield, 23 de juny de 1938) és un atleta barbadià, ja retirat, especialista en curses de velocitat, que va competir durant les dècades de 1950 i 1960.
El 1960 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Roma, on va disputar dues proves del programa d'atletisme. Formant equip amb Malcolm Spence, Keith Gardner i George Kerr guanyà la medalla de bronze en els 4x400 metres, mentre en els 400 metres quedà eliminat en sèries.

## Millors marques

* 400 metres llisos. 46.5" (1961)

## Referències

* 1 2 «Olympedia – Jim Wedderburn». [Consulta: 28 agost 2023].
# Jean-Augustin Barral

Jean-Augustin Barral (31 de gener de 1819 – 10 de setembre de 1884) va ser un agrònom i pilot de globus arostàtics francès.
Barral nasqué a Metz (Moselle). Estudià a l'Escola politècnica i esdevingué un físic i professor de química i agronomia. Va escriure moltes obres sobre ciència popular, especialment en agricultura i irrigació. Morí a Fontenay-sous-Bois.
Va ser amic de Jacques Alexandre Bixio.
El seu nom apareix inscrit a la Torre Eiffel.

## Algunes obres

* L'Agriculture, les prairies et les irrigations de la Haute-Vienne, Imprimerie nationale, 1884
* Les Irrigations dans le département de Vaucluse : rapport sur le concours ouvert en 1877 pour le meilleur emploi des eaux d'irrigation, Imprimerie nationale, 1878
* Les Irrigations dans le département des Bouches-du-Rhône : rapport sur le concours ouvert en 1875 pour le meilleur emploi des eaux d'irrigation, Imprimerie nationale, 1876
* Avenir de grandes exploitations agricoles établis sur les côtes du Vénézuéla, 1881
# Mahamane Ousmane

Mahamane Ousmane (Zinder, 20 de gener de 1950), polític de Níger, president del seu país entre 1993 i 1996.
Després d'estudiar economia monetària i financera en França i Canadà, va retornar a Níger en 1980.
Fundador al juny de 1991 del partit polític Convenció Social i Democràtica (CDS), va competir com a candidat presidencial en les eleccions celebrades el 27 de febrer de 1993. Va rebre el segon lloc, amb el 26,59% dels vots, superat per Tandja Mamadou del Moviment Nacional pel Desenvolupament de la Societat (MNSD); no obstant això, amb el suport d'una coalició de partits coneguda com a Aliança de les Forces del Canvi (AFC), Ousmane va guanyar la presidència en la segona ronda, celebrada el 27 de març, obtenint el 54,42% dels vots.
# Joan Salvador Collado

Joan Salvador Collado (1913 - Barcelona, 2 de maig de 1999) fou un escenògraf, cofundador del taller d'escenografia dels Germans Salvador 1949).
S'inicia en el Taller d'Escenografia de Valera i Capsaulines del Carrer de les Tàpies de Barcelona l'any 1926. Després de la Guerra Civil espanyola (1936-1939) on hi va com a voluntari a defensar la República, es reincorpora al món de l'escenografia treballant en diferents tallers fins que l'any 1949 fundà amb el seu germà Josep el Taller d'Escenografia Hermanos Salvador. S'especialitzaren en la pintura escenogràfica de decorats de lloguer per companyies i grups de teatre aficionat de tot Catalunya i realitzaren decorats per a diversos espectacles de l'Avinguda del Paral·lel, especialment Sarsueles. Anys més tard inicià la seva col·laboració amb La Passió de Cervera de la qual n'acaba sent l'únic escenògraf fins a la seva retirada professional. També cal destacar els milers de decorats pintats per les diferents obres de "Els Pastorets" dins el cicle nadalenc. Entre ells cap destacar els decorats dels Pastorets de l'Ametlla de Merola, Berga o Calaf. El seu estil escenogràfic es pot considerar hereu de l'Escola Catalana d'Escenografia iniciada per Maurici Vilomara un segle abans. Caracteritzat per un treball de perspectiva acurat i una gran riquesa cromàtica. Malauradament el material de base utilitzat per les seves obres, el paper, ha fet que s'hagi perdut bona part d'ella, excepció feta dels dipositats al Centre de Documentació i Museu d'Arts Escèniques de Barcelona. A més la seva capacitat pictòrica feia que escasses vegades fes esbossos en color, per tant la millor forma de conèixer la seva obra és a escena. Fou iniciador d'una nissaga continuada pels seus fills Joan i Jordi i per la filla del primer: Helena. Es retirà professionalment l'any 1983 dedicant-se posteriorment a la pintura de cavallet i a la formació artística.

## Premis i distincions

* 1979: "Premi Aplaudiment del Foment de les Arts Decoratives" per la seva tasca en la tradició escenogràfica.
1993: Medalla de plata de las Bellas Artes del Ministeri de Cultura d'Espanya.

## Referències

* ↑ Escenografia Germans Salvador
* 1 2 3 4 5 La Vanguardia, 3 de maig de 1999, Muere a los 85 años el escenógrafo Joan Salvador
* ↑ «CDMAE». Arxivat de l'original el 2011-09-02. [Consulta: 4 maig 2021].
* ↑ Premis aplaudiments del FAD
# Mardoni, Musoni, Eugeni i Metel de Neocesarea

Mardoni, Musoni, Eugeni i Metel de Neocesarea foren cristians que van morir màrtirs durant les persecucions de l'emperador romà Deci del segle iii a la ciutat de Neocesarea. Aquesta ciutat podria correspondre a Neocesarea de Mauritània o bé Neocesarea, a la província romana de Macedònia. Cremats, les seves restes foren abocades al riu Axum, identificat per alguns autors amb el riu Axius. L'Església Catòlica els commemora el 24 de gener, l'Església Ortodoxa el 30 de setembre.

## Referències

* ↑ Politus, Alexander. Martyrologium romanum Gregorii XIII. jussu restitutum Urbani VIII. Clementis X. et Innocentii XI. auctoritate recensitum a Benedicto XIV... auctum et castigatum Alexander Politus... commentariis suis post Caesarem Baronium... benedicti papae XIV judicio ac censurae subjecit (en llatí). apud Petrum Cajetanum Vivianum, 1751, p. 421-422.
* 1 2 Societé des Bollandistes. «Acta Sanctorum: 24. Januar, aus dem Ökumenischen Heiligenlexikon» (en llatí). Ökumenischen Heiligenlexikon. [Consulta: 12 setembre 2023].
* ↑ Ordinale Exon. [i.e. Exoniense: Exeter Chapter Ms. 3502 Collated with Parker Ms. 93. With Two Appendices from Trinity College, Cambridge Ms. B.XI.16 and Exeter Chapter Ms. 3625] (en llatí). Henry Bradshaw Society, 1909, p. 377.
* ↑ Schäfer, Joachim. «Mardonius und Gefährten» (en alemany). Ökumenisches Heiligenlexikon. [Consulta: 12 setembre 2023].
# Makoto Raiku

Makoto Raiku (雷句 誠, Raiku Makoto; Gifu, 23 d'agost de 1974) és un mangaka japonès.
Va ser assistent de Kazuhiro Fujita, col·laborant a Ushio to Tora, on aparegué en algunes historietes de comèdia de l'autor. Mentre encara era a la secundària, va iniciar la seva carrera a la indústria del manga el 1991 amb Bird Man al Manga Garage. Després, de 1999 al 2000, va dibuixar Newtown Heroes per a la revista Shōnen Sunday Chō. La seva obra més famosa és Konjiki no Gash Bell!!, publicada entre 2001 i 2007 a la revista Weekly Shōnen Sunday, de l'editorial Shogakukan, que va guanyar el 48è Shogakukan Manga Award el 2003.
Finalitzat Gash Bell el desembre de 2007, Raiku va anunciar el 21 de maig següent que abandonava Shogakukan. Immediatament rebé diverses ofertes d'editorials i revistes. Poc després, va demandar a Shogakukan, perquè un cop va abandonar la companyia i li van ser retornats els seus manga originals, li notificaren que cinc il·lustracions a color s'havien perdut. Va resoldre, finalment, el plet, a través d'un acord, per 2,5 milions de iens i una disculpa per part de l'editorial, per bé que l'autor no va aconseguir un reconeixement de la vàlua artística que representaven les seves il·lustracions.
Durant la seva carrera, ha col·laborat també en les il·lustracions de l'ending de l'anime de Shingeki no Kyojin. Feu aparició, d'altra banda, en la pel·lícula sobre Gash Bell, Konjiki no Gash Bell!! 101 Banme no Mamodo, on dobla a un professor d'art.

## Obres

* Bird Man (1991)
* Newtown Heroes (1999-2000)
* Konjiki no Gash Bell!! (2001-2007)
* Konjiki no Gash Bell!! (2003-2006, TV)
* Konjiki no Gash Bell!! 101 Banme no Mamodo (2004, film)
* Konjiki no Gash Bell!! Mecabarukan no raishū (2005, film)
* Dōbutsu no Kuni (2009~)

## Referències

* 1 2 «Makoto Raiku» (en anglès). Anime News Network. [Consulta: 10 gener 2015].
* 1 2 «Zatch Bell Creator Raiku Opts to Leave Shogakukan» (en anglès). Anime News Network, 30-05-2008. [Consulta: 10 gener 2015].
* ↑ «Gash/Zatch Bell Manga Creator Raiku Sues Shogakukan» (en anglès). Anime News Network, 06-06-2008. [Consulta: 10 gener 2015].
* ↑ «Gash/Zatch Bell's Raiku Wins 2.55M Yen over Lost Art» (en anglès). Anime News Network, 11-11-2008. [Consulta: 10 gener 2015].
# Marion (Oregon)

Marion és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat d'Oregon. Segons el cens del 2000 tenia 274 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Marion tenia 274 habitants, 92 habitatges, i 69 famílies. La densitat de població era de 91,2 habitants per km².
Dels 92 habitatges en un 33,7% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 64,1% hi vivien parelles casades, en un 6,5% dones solteres, i en un 25% no eren unitats familiars. En el 19,6% dels habitatges hi vivien persones soles el 13% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,98 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,38.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 31,4% tenia menys de 18 anys, un 5,1% entre 18 i 24, un 27,4% entre 25 i 44, un 20,1% de 45 a 60 i un 16,1% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 37 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 89,9 homes.
La renda mediana per habitatge era de 21.389 $ i la renda mediana per família de 20.625 $. Els homes tenien una renda mediana de 34.250 $ mentre que les dones 23.750 $. La renda per capita de la població era de 9.916 $. Aproximadament el 38,3% de les famílies i el 40,9% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Marion». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 10 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Marion». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
Viccionari
# Jenny Tschernichin-Larsson

Jenny Tschernichin-Larsson (1867 - 15 de juny de 1937) va ser una actriu teatral i cinematogràfica de nacionalitat sueca, activa en l'època del cinema mut.

## Biografia

Nascuda en Finlàndia, va ser contractada en 1912 pels estudis cinematogràfics Svenska Bio, a Lidingö, arribant a actuar en unes 50 pel·lícules fins a l'any 1933.
Va morir en Estocolm, Suècia, l'any 1937. Va estar casada amb l'actor i director suec William Larsson.

## Filmografia
### Actriu

* 1912: Den tyranniske fästmannen
* 1913: Miraklet
* 1913: Gränsfolken
* 1913: På livets ödesvägar
* 1913: Den okända
* 1913: Den moderna suffragetten
* 1913: Livets konflikter
* 1914: Skottet
* 1914: Stormfågeln
* 1914: Högfjällets dotter
* 1914: Kammarjunkaren
* 1914: När svärmor regerar
* 1914: Hjärtan som mötas
* 1914: Bra flicka reder sig själv
* 1914: Dömen icke
* 1914: Prästen
* 1914: Gatans barn
* 1915: En av de många
* 1915: Hans bröllopsnatt
* 1915: Hämnaren
* 1915: Landshövdingens döttrar
* 1915: Mästertjuven
* 1915: Hans hustrus förflutna
* 1915: Alla sätt äro bra utom de tråkiga
* 1916: På detta numera vanliga sätt
* 1916: Kärlek och journalistik
* 1916: Dödskyssen
* 1916: Balettprimadonnan
* 1916: Therèse
* 1916: Havsgamar
* 1916: Hon segrade
* 1917: Värdshusets hemlighet
* 1917: Tösen från Stormyrtorpet
* 1917: Thomas Graals bästa film
* 1917: Terje Vigen
* 1917: Miljonarvet
* 1918: Thomas Graals bästa barn
* 1918: Berg-Ejvind och hans hustru
* 1919: Dunungen
* 1919: Ingmarssönerna
* 1920: Fiskebyn
* 1920: Klostret i Sendomir
* 1921: En vildfågel
* 1922: Kärlekens ögon
* 1923: Hälsingar
* 1925: För hemmet och flickan
* 1925: Bröderna Östermans huskors
* 1926: Ebberöds bank
* 1927: Hin och smålänningen
* 1932: En stulen vals
* 1933: Halta Lena och vindögde Per

### Guionista

* 1925: Bröderna Östermans huskors

## Teatre (selecció)

* 1897: Tokerier, de Carl Laufs, direcció de Mauritz Swedberg, Teatre Suec de Hèlsinki
* 1911: Bakom Kuopio, de Gustaf von Numers, direcció de Mauritz Stiller, Strindbergs Intima Teater
* 1911: Pastor Jussilainen, de Gustaf von Numers, direcció de Jenny Tschernichin-Larsson, Strindbergs Intima Teater

## Referències

* ↑ «Jenny Tschernichin-Larsson». Svensk Filmdatabas. [Consulta: 30 juny 2013].
* ↑ «Program-bladet: Tidning för Helsingfors Teatrar och Konserter», 29-12-1897. [Consulta: 7 novembre 2015].
* ↑ Bo Bergman «Lilla teaterns premiär af 'Bakom Kuopio'». Dagens Nyheter, 30-03-1911, pàg. 5 [Consulta: 6 març 2017].
* ↑ Bo Bergman «Teater, konst, litteratur». Dagens Nyheter, 04-12-1911, pàg. 5 [Consulta: 7 març 2017].
# Jan Lambrichs

Jan Lambrichs (Maastricht, 21 de juny de 1915 - Kerkrade, 28 de gener de 1990) fou un ciclista neerlandès, professional entre 1936 i 1954.
Va créixer en una granja de Bunde, en el sí d'una família modesta. Destinat a convertir-se en granger, finalment es va dedicar al ciclisme gràcies al seu germà gran Andre, que li va regalar la seva primera bicicleta de carreres. Ràpidament aconseguí bons resultats.
El 1936 passà a professionals, iniciant la seva carrera en la pista, on va córrer al costat de Cor Wals, Jan Pijnenburg o Piet van Kempen. Bon escalador, també destacà en les contrarellotges. Els seus inicis com a professional es van veure afectats per la Segona Guerra Mundial, com tants d'altres ciclistes coetanis.
En el seu palmarès destaca la vuitena posició final al Tour de França de 1939 i, sobretot, la tercera posició de la Volta a Espanya de 1946, edició en què va guanyar dues etapes.

## Palmarès

* 1946
** Vencedor de 2 etapes a la Volta a Espanya
* 1948
** Campió dels Països Baixos de clubs
** 1r al Gran Premi de Rotterdam
** Vencedor d'una etapa del Tour de Romandia
** Vencedor d'una etapa de la Volta als Països Baixos
* 1949
** Campió dels Països Baixos de clubs
* 1951
** 1r al Tour dels Tres Llacs
* 1953
** 1r al Tour dels Quatre Cantons

### Resultats al Tour de França

* 1939. 8è de la classificació general
* 1949. Abandona (5a etapa)

### Resultats a la Volta a Espanya

* 1946. 3r de la classificació general. Vencedor de 2 etapes

## Referències

* ↑ «LAMBRICHS Jan». [Consulta: 24 desembre 2022].
* ↑ «De beginjaren van de Vuelta» (en neerlandès), 22 aout 2021.
* ↑ «1932-12-04 Kerkrade – Köln, wegwedstrijden voor Aspriranten en Nieuwelingen, 85km» (en neerlandès).
* ↑ «Een 8ste plek en 19 gulden» (en neerlandès), 30-06-2012. [Consulta: 24 desembre 2022].
* ↑ ONLUS®, Museo del Ciclismo Associazione Culturale. «Museo del Ciclismo - Jan LAMBRICHS» (en italià). [Consulta: 24 desembre 2022].

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net