OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Raffaele Orgitano

Raffaele Orgitano (Nàpols, 1770 - París, 1812) fou un compositor italià.
Orgitano provenia d'una família de músics: el seu pare Vincenzo també era compositor i el seu oncle Paolo era clavecinista. Després d'estudiar música sota la direcció de Nicola Sala al Conservatori de la "Pietà dei Turchini" de Nàpols, el 1790 va ingressar al despatx de mestre de cor extraordinari de la capella del Tresor de la catedral de Nàpols i el 20 de juliol de l'any següent també va ser nomenat organista supernumerari de la capella reial. El 1800 va seguir la família reial napolitana a Palerm, que va fugir a causa de l'esclat de la Revolució napolitana de 1799. Posteriorment, fins al 1802, va viatjar per Itàlia per representar les seves òperes còmiques, que van tenir un gran èxit als teatres de Venècia, Roma i Nàpols. Finalment es va establir a París, on no sembla que continués la seva activitat compositiva.
Entre les seves obres, les més destacades són No crec en les aparences i L'amor i l'interès, que van romandre a les cartelleres italianes durant més d'una dècada.

## Composicions

Òpera
* Non credere alle apparenze, ossia L'amore intraprendente (farsa, llibret de Giuseppe Maria Foppa, 10 octubre 1801, Venècia)
* Adelaide e Tebaldo (opera buffa, llibret de Gaetano Rossi, 27 desembre 1801, Venècia)
* Gli amanti al cimento (drama giocoso, llibret de M. Prunetti, Carnevale 1802, Roma)
* Amore ed interesse, ossia L'infermo ad arte (farsa, llibret de Giuseppe Palomba, 1802, Nàpols)
* Arsinoe (Nàpols)
Obra sacra
* La Passione di Gesù Cristo (cantata per 3 veus, 1797, Nàpols)
* Il voto di Jefte (drama sacra, llibret de F. Gonella, 1802, Florència)
* A renderci beati (himne per 8 veus i instruments)

## Referències

* http://www.treccani.it/enciclopedia/orgitano_(Dizionario-Biografico)/
# Casasola de Arión

Casasola de Arión és un municipi de la província de Valladolid a la comunitat autònoma espanyola de Castella i Lleó.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1991 | 1996 | 2001 | 2004 |
| 425 | 390 | 330 | 345 |
# Susan Grace Galassi

Susan Grace Galassi (nascuda el 1949) és curator senior de la Frick Collection. Va rebre el seu Ph.D. l'any 1991 per l'Institut de Belles Arts de la Universitat de Nova York, i va començar la seva carrera a la Frick Collection. Ha organitzat nombroses exposicions. Va ser co-curator amb Jonathan Brown de El Greco: Themes and Variations (2001), Goya's Last Works (2006), i The Spanish Manner: Drawings from Ribera to Goya (2010-11). És especialista en l'art dels segles XIX i XX i ha escrit sobre les versions que Pablo Picasso va fer d'obres clàssiques.
# La lladre de llibres

* Aquest article tracta sobre el llibre de Markus Zusak. Si cerqueu la pel·lícula del 2013, vegeu «La lladre de llibres (pel·lícula)».
La lladre de llibres (en llengua original The Book Thief) és una novel·la de l'autor australià Markus Zusak. Narrat per la mort, la història ocorre a l'Alemanya nazi en un moment que el narrador denota que estava realment molt ocupada. Descriu la relació d'una noia jove amb els seus pares d'acollida, els altres residents del veïnat i un jove jueu que s'amaga a casa seva durant l'escalament de la Segona Guerra Mundial. Publicat per primer cop el 2005, el llibre ha guanyat nombrosos premis i fou llistat a la The New York Times Best Seller list durant més de 230 setmanes.

## Adaptació al cinema

El 2013 es va estrenar una adaptació homònima cinematogràfica dirigida per Brian Percival.

## Referències

* ↑ «The Book Thief» (en anglès). Transworld Publishers.
* ↑ «Best Sellers: Children's Books - May 15, 2011» (en anglès). New York Times.
# Bandera de Roda de Ter

La bandera oficial de Roda de Ter té la descripció següent:
    Bandera apaïsada de proporcions dos d'alt per tres de llarg, blava, amb una roda dentada blanca, de diàmetre 1/2, centrada al costat de l'asta; una faixa estreta horitzontal blanca, d'1/20, separa la faixa inferior groga, de proporcions meitat de la blava.

## Història

Es va aprovar el 18 de maig del 1994 i fou publicada al DOGC el 3 de juny del mateix any amb el num. 1904.
Està basada en l'escut heràldic de la localitat.

## Vegeu també

* Escut de Roda de Ter
* Escuts i banderes d'Osona

## Referències

* ↑ «RESOLUCIÓ de 18 de maig de 1994, per la qual es dóna conformitat a l'adopció de la bandera del municipi de Roda de Ter.» (pdf). DOGC num 1904, 03-06-1994. [Consulta: 26 juny 2010].
# Vall de Lis

La vall de Lis (o de Lys en francès) és una petita vall occitana de la part alta de la vall de Luishon, al departament de l'Alta Garona (regió de Migdia-Pirineus).
Aquesta alta vall pirinenca es desenvolupa entorn del mont de Lis (2.234 m), al peu del pic de les Crabioles (3.116 m) i del pic Lesat (3.107 m). A la seva part inferior es troba l'accés a l'estació d'esquí de Superbagnères.
# Medaller dels Jocs Olímpics d'Hivern de 1932

El medaller dels Jocs Olímpics d'Hivern de 1932 presenta totes les medalles lliurades als esportistes guanyadors de les proves disputades en aquest esdeveniment, realitzat entre els dies 4 i 15 de febrer de 1932 a la ciutat de Lake Placid (Estats Units d'Amèrica).
Les medalles apareixen agrupades pels Comitès Olímpics Nacionals participants i s'ordenen de forma decreixent contant les medalles d'or obtingudes; en cas d'haver empat, s'ordena d'igual forma contant les medalles de plata i, en cas de mantenir-se la igualtat, es conten les medalles de bronze. Si dos equips tenen la mateixa quantitat de medalles d'or, plata i bronze, es llisten en la mateixa posició i s'ordenen alfabèticament.

## Medaller

| Jocs Olímpics d'hivern de 1932 | Jocs Olímpics d'hivern de 1932 | Jocs Olímpics d'hivern de 1932 | Jocs Olímpics d'hivern de 1932 | Jocs Olímpics d'hivern de 1932 | |
| Posició | CON | | | | Total |
| 1 | Estats Units | 6 | 4 | 2 | 12 |
| 2 | Noruega | 3 | 4 | 3 | 10 |
| 3 | Canadà | 1 | 1 | 5 | 7 |
| 4 | Suècia | 1 | 2 | 0 | 3 |
| 5 | Finlàndia | 1 | 1 | 1 | 3 |
| 6 | Àustria | 1 | 1 | 0 | 2 |
| 7 | França | 1 | 0 | 0 | 1 |
| 8 | Suïssa | 0 | 1 | 0 | 1 |
| 9 | Alemanya | 0 | 0 | 2 | 2 |
| 10 | Hongria | 0 | 0 | 1 | 1 |
| Total | Total | 14 | 14 | 14 | 42 |
# Quentin Bryce

Quentin Bryce AD CVO (Brisbane, Queensland, 23 de desembre de 1942) és una política australiana que fou Governador general d'Austràlia entre el 2008 i el 2014 i governadora de Queensland entre el 2003 i el 2008. Va néixer a Brisbane, com Quentin Strachan. Va viure els primers anys de la seva vida a Ilfracombe (Queensland) i va viure també a diverses altres ciutats d'Austràlia. Va estudiar a la Universitat de Queensland, on es va llicenciar en dret.
El 1978 va crear el nou National Women's Advisory Council. Va tenir diversos càrrecs, com el de primera directora del Queensland Women's Informations Service, la directora de Queensland del Human Rights and Equal Opportunity Commission i de la Sex Discrimination Commissioner federal el 1988. El 2003 va ser declarada Dama de l'orde honorífic de cavalleria Venerable Orde de Sant Joan de Jerusalem, de la qual ja n'era oficial el 1988.
Bryce passà a ser la governadora de Queensland el 2003. El 2008 es convertí en la Governadora General d'Austràlia.

## Honors

* 1988 - Oficiala de l'Orde d'Austràlia. Pel servei a la comunitat, sobretot a les dones i els nens.
* 2000 - Australian Sports Medal per servei al cricket femení.
* 2003 - Companion de l'Orde d'Austràlia
* 2003 - Dama de la Venerable Orde de Sant Joan de Jerusalem

## Referències

* ↑ Hollar, Sherman «Quentin Bryce». Encyclopædia Britannica [Consulta: 24 juny 2017].
* ↑ «The Honourable Dame Quentin Bryce AD CVO and Mr Michael Bryce AM AE». Governor-General's of the Commonwealth of Australia. Arxivat de l'original el 27 de març 2017. [Consulta: 24 juny 2017].
# Casatejada

Casatejada és un municipi de la província de Càceres, a la comunitat autònoma d'Extremadura (Espanya).

## Demografia

Evolución demográfica de Casatejada entre 1996 y 2007 :
| 1996 | 1998 | 1999 | 2000 | 2001 | 2002 | 2003 | 2004 | 2005 | 2006 | 2007 |
| 1.338 | 1.277 | 1.305 | 1.319 | 1.344 | 1.264 | 1.240 | 1.324 | 1.324 | 1.341 | 1.354 |
# Susan Haack

Susan Haack (Anglaterra, 1945) és una professora de filosofia i dret a la Universitat de Miami als Estats Units. Ha escrit obres en diferents àmbits filosòfics, incloent lògica, filosofia del llenguatge, epistemologia i metafísica. El seu pragmatisme es desprèn del de Charles Sanders Peirce. La contribució més important de Haack a la filosofia és la seva teoria epistemològica, el fundherentisme, que és el seu intent d'evitar els problemes lògics del fundacionalisme pur (que és susceptible a la regressió a l'infinit) i el coherentisme pur (que és susceptible a la circularitat). Ella il·lustra aquesta idea amb la metàfora dels mots encreuats. Una versió molt simplificada d'aquest producte de la següent manera: trobar una resposta amb una pista és similar a una font fonamental (basada en l'evidència empírica). Assegurar-se que les paraules estan mútuament entrellaçades sensiblement, és anàleg a la justificació per la coherència. Tots dos són components necessaris en la justificació del coneixement.
Va escriure un assaig titulat 'Ens pragmatitzem ...': són converses i diàlegs entre Peirce i Rorty, integrades en la seva totalitat per les cotitzacions de tots dos filòsofs. Ella va exercir el paper de Peirce. Haack va publicar un assaig vigorós en el nou criteri, tenint excepció fort per a molts dels punts de vista de Rorty, especialment la seva pretensió de ser una mena de pragmàtic.
Haack (1998) és molt crítica amb l'opinió que hi ha una perspectiva femenina en el raonament, la lògica, el mètode científic, i la veritat científica, que indica que moltes crítiques feministes de la ciència i la filosofia com interessats en què els resultats de la investigació científica és "políticament correcte". Ha escrit per a la revista Free Inquiry i del "Consell per l'Humanisme Secular". El treball de Haack ha estat revisat i citat en la premsa popular,, així com en revistes acadèmiques.

## Enllaços externs

* Susan Haack Arxivat 2010-01-20 a Wayback Machine. a la pàgina de la Universitat de Miami.
* Entrevista a Susan Haack
# Teràpia de substitució d'opioides

La teràpia de substitució d'opioides (TSO, o tractament amb agonistes opioides o TAO) és un tractament en el qual s'administra agonistes opioides (com la metadona i la buprenorfina) a pacients que presenten amb addicció als opioides.
Els beneficis d'aquest tractament inclouen una experiència més manejable de l'abstinència, una millora cognitiva, la prevenció o l'adherència al tractament de VIH/SIDA (sovint associada); i menor delinqüència o problemes econòmics (per l'adquisició il·legal dels opioides).
La durada de la TSO varia d'un individu a un altre en funció de la seva fisiologia, entorn ambiental i qualitat de vida.

## Referències

* ↑ «Opioid Agonist Therapy» (en anglès canadenc). Center for Addiction and Mental Health (CAMH), 2016. [Consulta: 2 febrer 2021].
* 1 2 Making the Choice, Making It Work: Treatment for Opioid Addiction. Toronto, Canada: Center for Addiction and Mental Health (CAMH), 2016, p. 19. ISBN 978-1-77114-357-8.

## Enllaços externs

* «Tractament amb Agonistes Opioïdes (TAO)». [Consulta: 10 juliol 2023].
# Lakhamané

Lakhamané és una població de Mali a la regió de Kayes. Té uns cinc mil habitants.
El seu nom vol dir en soninke "la casa dels Lakhami" que foren el clan o família a qui al-Hadjdj Umar va donar la població quan la va conquerir després de 1860. Els lakhmani eren khassonkes i la van adquirir a canvi de 40 esclaus i altres regals. Hi viuen peuls, soninkes, khassonkes, maures i bambares. Els Lakhmani o Sanga-Khasso són una de les principals famílies del Khasso (les altres són els Almamya, Guimbaya, Safréa i Hawa Dembaya). S'hi celebra fa uns anys un festival de creacions i activitats locals en un gran espectacle de color i bellesa; també inclou seriosos debats sobre temes de gran interès per la gent. Això compensa que a la ciutat no es pugui veure encara la televisió per manca de senyal.
Lakhmane fou capital alternativa del Diangounté, estant situada a pocs quilòmetres a l'oest de Farabougou, la capital tradicional. Va passar a França el 1891 amb la resta de Kaarta.

## Referències

* Festival de Lakhmane
# Astarabad

«Astarabad o Astarabadh» té aquests significats:
* Astarabad, nom anterior de Gorgan (ciutat)
* Província d'Astarabad, província de Pèrsia sota els qajars
* Badia d'Astarabad, important badia de la mar Càspia
# Vall de Kymi

La Vall de Kymi (Kymenlaakso en finès, Kymmenedalens en suec) és una regió (maakunta/landskap) de Finlàndia compresa a l'antiga província de Finlàndia del Sud. La ciutat més important d'aquesta regió és Kouvola. La capital és Kotka.

## Municipis

La regió de la Vall de Kymi està dividida en 7 municipis i en negreta hi ha les ciutats.
| Subregió de Kouvola: Iitti (Itis) Kouvola | Subregió de Kotka-Hamina: Hamina (Fredrikshamn) Kotka Miehikkälä Pyhtää (Pyttis) Virolahti (Vederlax) |

## Referències

* ↑ «Kymenlaakson maakuntasuunnitelma 2005-2015». Kymenlaakso.fi. Arxivat 2017-11-07 a Wayback Machine.
# Martín de los Heros y de las Bárcenas

Martín María Pedro José Francisco de los Heros y de las Bárcenas (Manzaneda de la Sierra, Carranza, Encartaciones de Biscaia, 8 de novembre de 1783 – Madrid, 14 de març de 1859) va ser un polític liberal basc.

## Biografia

Va entrar en la carrera de les armes, en el Cos de Guàrdies de Corps. Va participar en la Guerra del francès, acabant la contesa amb el grau de Tinent Coronel. En 1818 va ser nomenat alcalde Ad Honorem de Valmaseda.
Va estar en la rebel·lió que va donar lloc al Trienni liberal a Las Cabezas de San Juan, sent tinent coronel. La reacció absolutista de 1823 el va obligar a viure exiliat fins a 1834. En 1835 va ser nomenat ministre de la Governació. En 1836 va ser elegit diputat de les Constituents i, novament ministre, però aquesta vegada de Fomento General del Regne. En 1840 va ser designat director de la Biblioteca Nacional d'Espanya i Intendent de la Reial Casa i Patrimoni de la Corona d'Espanya. Va ser separat de la seva comesa en 1843, en 1845 fou nomenat senador vitalici i es va retirar fins a 1854 a Valmaseda, d'on va tornar arran de la revolució, per ser novament Intendent de la Reial Casa. Va dimitir en 1856. Té carrer dedicat a Madrid. En 1847 fou un dels primers acadèmics de la Reial Acadèmia de la Història
Va morir a Madrid en 1859, quan era conseller d'Estat. Va ser autor de diversos escrits, entre ells la Historia de Valmaseda. En 1898 les seves restes mortals van ser traslladats al panteó de la família Hernández situat al cementiri de Valmaseda (Biscaia) pel seu nebot i hereu Juan Bautista de Hernández y Gorrita.

## Obres

* Memorias sobre la administración de la casa de la reina
* Bosquejo de un viaje histórico e instructivo de un español en Flandes (1835)
* Historia de Valmaseda

## Referències

* ↑ Martín de los Heros a mcn biografías
* ↑ Biografia a xtec.es
* ↑ Fitxa del Senat
# Quentin Breese

Quentin Terancy "Baby" Breese (Leonardville, Kansas, 8 de juliol de 1918 - San Diego, Califòrnia, el 21 d'agost del 1962) fou un boxejador estatunidenc.
Breese començà a boxejar de molt jove a l'escola i va fer el seu primer combat com a professional el 1937. Va esdevenir una celebritat local.
La seva fama el va portar a Hollywood, on va treballar d'actor en diverses pel·lícules com: City for Conquest (1940), de James Cagney i Golven Gloves (1940), de Robert Ryan, col·laborant en les escenes de boxa.
Continuà treballant en films fins al començament de la Segona Guerra Mundial, en què hi va participar, enrolat a la Marina dels Estats Units. La guerra li va deixar seqüeles físiques importants per la seva carrera pugilística, que feren que es retirés després de perdre uns quants combats.
Al llarg de la seva carrera pugilística, que el va portar a 19 estats i a Mèxic, va aconseguir 91 victòries i 27 derrotes.
Va morir a San Diego, Califòrnia, el 21 d'agost del 1962. Aquesta ciutat el va recordar posant-lo a la San Diego Hall of Champions, al Parc Balboa.
# Al Sawadi, Oman

Al Sawadi (o simplement Sawadi) és una ciutat turística a prop de Masqat, Oman. És un dels llocs més famosos d'Oman. Té una platja preciosa. És una destinació turística molt freqüentada.

## Referències

* Walker, J.. Oman, UAE & Arabian Peninsula. Lonely Planet, 2007, p. 240. ISBN 9781741045468. Walker, J.. Oman, UAE & Arabian Peninsula. Lonely Planet, 2007, p. 240. ISBN 9781741045468. Walker, J.. Oman, UAE & Arabian Peninsula. Lonely Planet, 2007, p. 240. ISBN 9781741045468.
# La mort de l'escolà

La mort de l'escolà és una composició coral d'Antoni Nicolau amb text de Jacint Verdaguer.
De caràcter popular i riquesa harmònica, fou estrenada per l'Orfeó Català l'1 de gener de 1900. El poema és un dels més populars dels que Verdaguer dedicà al monestir de Montserrat i s'inspirà en un fet real, la història d'un escolà al qual li toca el seu violí màgicament mentre puja al cel.

## Referències

* ↑ Vallès, 1977, p. 72.
* ↑ Panisello, Joan. Jacint Verdaguer: home, poeta, romàntic. L'Abadia de Montserrat, 2003. ISBN 8484155080.

## Bibliografia

* Vallès, Edmon. La cultura contemporància a Catalunya (1888-1931). Catalunya ; Illes Balears: la Caixa de Catalunya i Balears, 1977.
# Barilius pakistanicus

Barilius pakistanicus és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids que es troba al Pakistan.

## Referències

* ↑ Hamilton F. [Buchanan] 1822. An account of the fishes found in the river Ganges and its branches. Edimburg i Londres. Fishes Ganges . i-vii + 1-405. Pls. 1-39.
* ↑ BioLib
* ↑ FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Mirza, M.R., 2000. A contribution to the fishes of the River Kurram with proposal of a new subfamily Aspidoparinae (Cyprinidae). Sci. Int. (Lahore) 12(4):355-357.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Vall de Linars

Vall de Linars o Valdelinars (en castellà i oficialment, Valdelinares; en aragonès, Val de Linars; en xurro, Valdrinares) és un municipi de l'Aragó, situat a la província de Terol i enquadrat a la comarca de Gúdar-Javalambre. Aquest municipi té un clima d'alta muntanya el que fa possible que hi hagi una estació d'esquí del grup Aramón.

## Referències

* ↑ Guinot, Enric. Pergamins, processos i cartes reials: Documentació dispersa valenciana del segle xiii. València: Universitat de València, 2010, p. 227 i 228. ISBN 978-84-370-8295-0 [Consulta: 13 febrer 2021].

## Enllaços externs

* Informació sobre les pistes d'esquí
# Martín el gautxo

Martín el gautxo (títol original en anglès:Way of a Gaucho) és una pel·lícula estatunidenca de Jacques Tourneur estrenada el 1952. Ha estat doblada al català.

## Argument

1875, Argentina. Les aventures del gautxo Martin Peñalosa en lluita contra l'autoritat, i els seus amors amb Teresa Chavez, una aristòcrata. Després d'assabentar-se de la mort del seu pare, Miguel decideix tornar amb la seva família i els seus amics. Durant la festa que se celebra, hi ha una lluita a mort, en la que el seu amic Martín mata el seu rival.

## Repartiment

* Rory Calhoun: Martín Peñalosa
* Gene Tierney: Teresa Chávez
* Richard Boone: Major Salinas
* Hugh Marlowe: Don Miguel Aleondo
* Everett Sloane: Falcón
* Enrique Chaico: pare Fernández
* Jorge Villoldo: Valverde

## Producció

* Originalment estava previst que Henry King dirigís la pel·lícula, amb Tyrone Power al paper principal. King finalment no pogué fer la pel·lícula, no volent anar a l'Argentina mentre la seva dona estava malalta. Power va refusar el paper, no volent interpretar més papers de costums.
* La pel·lícula va ser rodada a l'Argentina, en gran part perquè els beneficis que havia fet la Fox en aquest país no podien ser repatriats als Estats Units per un control de canvis.

## Referències

* ↑ «Martín el gautxo». esadir.cat.
* ↑ «Way of a Gaucho». The New York Times.
* 1 2 Chris Fujiwara, Jacques Torner: the cinema of nightfall , Edició. McFarland 1998 ISBN 0-7864-0491-4, p.|198
* ↑ Los Angeles Examiner del 28 de juny de 1951, citat a la fitxa de la pel·lícula al lloc de l'AFI
# Al Shamal (municipi)

Al Shamal (àrab: الشمال, ax-Xamāl) és un dels vuit municipis o baladiyyes que formen l'Estat de Qatar. La seva capital i ciutat més poblada és Madinat ash Shamal, literalment ‘Ciutat del Nord'.
Té una àrea de 902 km² i una població de 7.975 habitants (2010), amb una densitat de 8.8/km². La seva capital és la ciutat de Madinat ash-Shamal coneguda també com a Ar Ru'ays, considerada com una de les principals ciutats de Qatar. Tot i que la població és de poc més de 5.000 habitants, Ash Shamal va ser la seu proposada de l'Estadi Al-Shamal amb capacitat per a 45.330 persones, un dels 12 llocs que s'havien postulat per hostatjar partits de la Copa Mundial de Futbol de 2022.
Madinat ash Shamal inclou Ras Rakan, el punt més septentrional de la península de Qatar. Limita al sud amb Al Khor.

## Referències

* ↑ «Census 2010». Qatar Statistics Authority, 2010. Arxivat de l'original el 9 de juliol de 2010. [Consulta: 2 maig 2014].
# Insurgència iraquiana

La insurrecció iraquiana es compon d'una barreja diversa de milícies, combatents estrangers, unitats iraquianes o barrejades que s'enfronten als Estats Units que dirigeix la força internacional a l'Iraq i, des del 2003, al govern iraquià, o a la seva propaganda o els seus diners de suport. La lluita apareix tant en els conflictes armats amb els Estats Units i la coalició armada internacional, com amb violència sectària entre els diferents grups ètnics de la població. Els insurgents estan involucrats en una guerra asimètrica i una guerra de desgast contra el govern iraquià recolzat pels EUA i les forces dels EUA, mentre que realitzen també tàctiques coercitives contra rivals o altres milícies.

## Vegeu també

* Insurgència iraquiana després de 2011