OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Can Viaplana

* Per a altres significats, vegeu «Viaplana».
Can Viaplana és una masia del poble de Riells del Fai, en el terme municipal de Bigues i Riells, al Vallès Oriental. Està protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.
Està situada a ponent del nucli principal de Riells del Fai, al costat oest de la carretera davant del lloc on el poble queda a l'altre costat de la BV-1483.

## Descripció

És una masia de grans dimensions, amb molts edificis annexos de diferents èpoques. La construcció principal és de planta baixa, pis i golfes, amb tres cossos perpendiculars a la façana i coberta de teula àrab a dues aigües, amb carener també perpendicular a façana. Tot el recinte està protegit per un muret o, en els punts on no és necessari, pels mateixos cossos annexos.
Les obertures estan emmarcats per pedra de la zona treballada, amb una portalada d'arc de mig punt adovellat. La façana principal està revestida amb calç pintada, decorada amb medallons. Es un d'aquests medallons s'hi pot llegir la data de 1800. Des les construccions annexes, podem determinar que són posteriors a l'edifici principal.

## Història

Aquest mas apareix documentat en el fogatge de 1553, habitat per Joan Viaplana. En un document de l'any 1580 consta que paga rendes al monestir de Sant Miquel del Fai. La casa es degué reformar l'any 1924 com indica la data de la façana i el tipus de finestra del pis superior.
Tradicionalment es dedicava a la pagesia, principalment de les oliveres i del bestiar. En l'actualitat, a més, la casa ha estat transformada en casa dedicada al turisme rural.

## Referències

* 1 2 «Can Viaplana». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 12 juny 2020].
* ↑ «Can Vilaplana». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 29 agost 2020].

## Enllaços externs

* Mas Viaplana, turisme rural
# Antífanes d'Atenes

* Per a altres significats, vegeu «Antífanes».
Antífanes (en llatí Antiphanes, en grec antic Ἀντιφάνης) fou un poeta còmic atenenc que menciona Suides i diu que era posterior a Paneci (Panaetius).
No és esmentat per cap altre autor, llevat que aquest Antífanes fos l'autor, no clarament identificat, de l'obra περὶ Ἑταῖρῶν (Sobre els amics), que cita Ateneu de Nàucratis.

## Referències

* ↑ Antiphanes a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 205
# Can Vicent Bosch

Can Vicent Bosch és una obra modernista d'Arbúcies (Selva) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Situat al bell mig del carrer principal de la vila, fent xamfrà amb el carreró que porta el nom de l'antic propietari, Travessia Vicent Bosch, s'erigeix el gran edifici de tres plantes i golfes, fruit d'una remodelació i ampliació fetes l'any 1907 a una casa ja existent. Aquesta data es pot veure inscrita a la façana lateral.
La porta principal, és d'arc rebaixat, a diferència de la majoria d'obertures que són rectangulars. Està reculada endins, deixant una petita entrada. Al primer i segon pis hi ha tres balcons de ferro amb alguna ornamentació floral, i a les golfes, les finestres són més petites, quadrangulars envoltades en pedra. El més destacable però, són les finestra cantonera de la planta principal, al primer pis, de quart de volta, les dues cantoneres i les dues finestres del segon pis, a l'extrem dret de la façana, de formes irregulars geomètriques amb una petita barana al davant. Ara bé, l'esgrafiat de la façana és el més interessant de l'edifici, que tot i el seu deteriorament, encara es distingeixen els diferents colors amb què es dibuixen les formes geomètriques i vegetals emmarcant les obertures i decorant el paviment. Hi ha un detall, a la cantonada, per sota de la finestra estreta del primer pis, que representa dues inicials sobreposades, seguint una tipologia de lletres modernistes, semblen la L i la C de l'antiga propietària, mare de Vicent Bosch, la Sra. Lucia Costa.
La façana lateral és lleugerament diferent, està acabada amb un semicercle a la part superior i les finestres segueixen el model de formes geomètriques, com les dues a destacar de la façana principal, molt carecterístic del modernisme. Al centre, hi ha quatre finestres emmarcades amb rajol vermell, que detaquen sobre les altres. I per sobre, tres més amb una petita obertura semicircular al damunt. Des d'aquest lateral també s'accedeix a l'edifici, i hi ha una porta de fusta que dona al jardí, des de la qual entren els cotxes.
Corona la casa, una torreta de planta quadrada, des de la qual s'arriba al terrat.

## Història

L'edifici el feu construir la família Bosch. Lucía Costa era la mare de Vicent Bosch, un important empresari de l'època, amo de la fàbrica d'Anís del Mono de Badalona. Aquest tenia com a xofer i home de confiança a Francisco Valiente, qui heretà la casa, el pare de l'actual propietària Adela Valiente.
Les façanes s'han conservat però l'interior està totalment reformat, actualment, l'edifici acull quatre habitatges, totes habitades per la família Valiente. A principis del segle xx, era una casa senyorial, amb una gran escalinata central que distribuïa les dependència dels diferents pisos. Els actuals propietaris recorden una immensa biblioteca sota l'escala, a la planta baixa, avui desapareguda.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «Can Vicent Bosch». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 24 setembre 2017].
# Andreu Castillejos i Furió

Andreu Castillejos i Furió (Elx, 1942 - Sant Vicent del Raspeig, 11 de desembre de 2013) fou un fotògraf, pintor i activista social valencià.

## Biografia

Andreu Castillejos començà a treballar a l'edat de deu anys en un taller de fundició. Fou professor de pintura al col·legi públic Eugeni D´Ors als anys 80 i, anys més tard, a l'Escola de Pintura de l'Hort del Xocolater d'Elx.
Castillejos estigué compromès amb les lluites socials, solidàries i culturals. Fou un decidit defensor de la llengua i cultura del País Valencià i fou soci i president honorífic del Casal Jaume I d'Elx. Exercí una intensa tasca social i solidària en organitzacions de suport a l'Amèrica Llatina, Palestina (participà en una expedició de la Flotilla de la Llibertat) i moviments ciutadans.
El 3 de febrer del 2017 l'Ajuntament d'Elx adoptà la decisió de canviar el nom del carrer José María Pemán pel d'Andreu Castillejos.

## Carrera artística

El 1966 realitzà la seua primera exposició a Cartagena, i fou l'inici d'una llarga carrera. Avui la seua obra s'exposa en museus i sales d'arreu de l'estat espanyol: Museu Popular d'Art Contemporani de Vilafamés (Castelló), el Museu d'Art Contemporani d'Elx, el Museu d'Art Contemporani de l'Alt Aragó, el Museu de San Telmo de Sant Sebastià i el Museu Estatal de Dibuix Castell de Larrés d'Osca.
El 1987, fundà amb Joan Llorens i Casto Mendiola el grup Esbart Zero, el qual realitzà exposicions en llocs com Nicaragua, Dinamarca, França i Cuba.
Castillejos publicà diversos llibres amb il·lustracions i fotografies i en publicaren l'obra diverses revistes nacionals i internacionals. Fou reconegut amb guardons nacionals com el Premi del Saló de Bocairent, el Premi del Saló de l'Escala, a Girona, el Premi del Saló d'Eibar, el Premi del Saló de Tarragona i obtingué el primer premi al certamen convocat per l'Editorial de Barcelona Grup del Llibre el 1999.
Destaca de la seua obra fotogràfica les instantànies que feu del Misteri d'Elx, donant així una visió renovada de La Festa. Aquesta dedicació al Misteri el portà a realitzar-ne exposicions i retrospectives, com la realitzada el 1986, i impulsada per la Generalitat Valenciana, Món i Misteri de la Festa d'Elx. Castillejos fou també membre del Patronat del Misteri.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Castillejos Furió, Andreu» (en castellà). Memoria Digital de Elche, 05-11-2013. [Consulta: 21 juliol 2022].
* ↑ «Ha mort a la edat de 71 anys el pintor i fotògraf Andreu Castillejos Furió». Acció Cultural del País Valencià, 12-12-2013. [Consulta: 21 juliol 2022].
* 1 2 «Fallece Andreu Castillejos, el artista del compromiso social y solidario» (en castellà). Las Províncias, 12-12-2013. [Consulta: 21 juliol 2022].
* ↑ «Agraïment pel carrer dedicat a Andreu Castillejos». Diari La Veu, 08-02-2017. [Consulta: 21 juliol 2022].
* ↑ «Andreu Castillejos Furió será pasajero en la Flotilla de la Libertad» (en castellà). El Periòdic, 06-09-2012. [Consulta: 21 juliol 2022].
# Can Mariano

Can Mariano és una masia de Breda (Selva) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Masia aïllada i actualment convertida en restaurant.
Consta de tres cossos i té una coberta a doble vessant. Consta de planta baixa i pis. Façana arrebossada i pintada de color groc, amb alguns detalls de fulles pintades de color verd, al voltant de la porta principal i d'algunes finestres. Destaca una finestra de la façana principal amb llinda de pedra i una inscripció: 1726. Al cos de l'esquerra hi ha una finestra amb forja on hi apareix: "any 1902 M.A.M." A la dreta, a més, trobem un pou de pedra.
El restaurant es troba envoltat de jardí i té places d'aparcament.

## Història

L'antic propietari de la casa era Antoni Ayma Planes, actualment la propietària és Maria Teresa Riera Ayma, i els actuals inquilins ara hi tenen un restaurant.

## Referències

* 1 2 3 4 «Can Mariano». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 29 agost 2017].
# Antonio Álvarez Lleras

Antonio Álvarez Lleras (Bogotà, 1892-1956) fou un dramaturg colombià, fundador del Teatre modern a Colòmbia, i autor prolífic; va emprar el pseudònim de Joaquín Zuluaga en tots els seus escrits.
Va realitzar els seus estudis secundaris en l'Institut de la Salle, a Santafé de Bogotà. En 1910 va cursar un any de Dret a la Facultat de Lleis de la Universitat Nacional. Finalment va triar la carrera d'Odontologia, i va obtenir el títol al Col·legi Dental de Santafé de Bogotà en 1913, institució de la qual va ser rector, així com de l'Institut Dental Colombià.
També va ocupar el càrrec de cònsol de Colòmbia a Cadis (Espanya) en els anys 1927-1928. Va pertànyer a l'agrupació literària denominada Sociedad Arboleda, que va florir a Colòmbia entre 1910 i 1915. Álvarez Lleras va ser membre de la Societat d'Autors, membre de nombre i tresorer de l'Acadèmia de la Llengua i membre corresponent de la Reial Acadèmia Espanyola.
Va obtenir el primer premi del concurs convocat per la Companyia de Camila Quiroga el 1927, amb la seva obra El Zarpazo. També va participar en el repertori organitzat per la mateixa companyia durant les gires realitzades per Puerto Rico, Cuba, Mèxic, Nova York i París, i va estar en l'exposició Iberoamericana de Sevilla. El 1944 va fundar la seva pròpia companyia de teatre, anomenada Renacimiento. Amb la seva comèdia Fuego Estraño, Álvarez Lleras va obtenir el primer premi en el concurs de la Societat d'Autors de Colòmbia el 1912 i la medalla d'or que li va atorgar el Govern Nacional en el camp cultural.
Entre les seves obres destaquen Viboras sociales (1911), Como los muertos (1916), que va aconseguir gran popularitat, Los mercenarios (1924), El Zarpazo (1946) i Almas de ahora (1945). De caràcter còmic són Alma joven (1912) i Fuego estraño (1912). Durant la seva permanència a Cadis, va escriure la seva novel·la Ayer nada más (1930) i dos volums de poesia: Sonatina de otoño i Ensoñadores.

## Referències

Biografia a "Biografias i Vidas"
# Cantó de Montberol

El cantó de Montberol és un cantó francès del departament del Charente, situat al districte d'Angulema. Té 14 municipis i el cap és Montberol.

## Municipis

* Charreç
* Escuras
* Aimostier
* Folhada
* Grassac
* Mainzac
* Marton
* Montberol
* Orjaduelh
* Rauseda
* Sent German de Montberol
* Sent Sornin
* Souffrignac
* Volton

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1949-1955 | Émile Bricq | ARS |
| 1955-1961 | M. Groulade | PCF |
| 1961-1992 | Pierre Lacour | Divers droite, després CD, després UDF-CDS |
| 1992- | Michel Boutant | PS |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2007 |
| - | 7.188 | 7.126 | 7.106 | 7.012 | 6.745 | 6.936 |
# Antonio Álvarez Pérez

Antonio Álvarez Pérez, més conegut com a Ito (Almendralejo, Extremadura, 21 de gener de 1975) és un exfutbolista espanyol que jugava com a migcampista. Va ser internacional amb la selecció espanyola.

## Trajectòria

Va iniciar la seva carrera en el club de la seva localitat natal, el CF Extremadura d'Almendralejo. Allí va viure el fulgurant ascens de la modesta entitat extremenya, que en tres temporades (de 1993 a 1996) va assolir dos ascensos, passant de Segona Divisió B a Primera. El seu debut en la màxima categoria va tenir lloc el 9 de setembre de 1996, en un partit contra el Reial Betis.
Ito va ser un dels puntals de l'equip extremeny aquesta temporada, jugant 39 dels 42 partits de lliga, en els quals va assolir un gol. A pesar del descens a final de temporada, Ito va poder seguir jugant en Primera, ja que el seu rendiment va cridar l'atenció del Celta de Vigo, que es va fer amb els seus serveis. El seu pas per Vigo va durar una temporada, en la qual va ser titular indiscutible i va contribuir a la classificació del club celeste per a la Copa de la UEFA.
L'estiu de 1998 va fitxar pel Reial Betis, club en el qual va romandre sis temporades, arribant-hi a ser capità. La temporada 2004/05, després de ser descartat pel club andalús, va fitxar pel RCD Espanyol de Barcelona. En la seva primera temporada el club blanc-i-blau va assolir classificar-se per a la Copa de la UEFA, després d'una destacada temporada lliguera que va concloure en cinquè lloc. La següent temporada els periquitos van conquistar la quarta Copa del Rei de la seva història, i Ito va ser titular en la final guanyada al Reial Saragossa per 4 a 1.
Els èxits van continuar en la seva tercera temporada en el club català, que es va proclamar subcampió de la Copa de la UEFA. Després d'aquesta temporada, en la qual va perdre la titularitat en el centre del camp, Ito va abandonar l'Espanyol per a incorporar-se al Córdoba CF de la Segona Divisió.

## Selecció

Ha estat internacional absolut en una ocasió amb Espanya. José Antonio Camacho el va fer debutar en un partit amistós contra Rússia el 23 de setembre de 1998.
Anteriorment, el 1998, va ser campió de l'Eurocopa sub-21 amb la selecció espanyola de la categoria, jugant com a titular la final davant Grècia.
# Antoniotto Adorno de Pallavicino

Antoniotto Adorno de Pallavicino (Silvano d'Orba 28 de juny de 1585-Castelletto d'Orba 20 de novembre de 1632) fou fill de Girolamo Adorno de Pallavicino. Va succeir al pare i fou el segon marquès de Pallavicino, Borgo, Busalla, Borgo Fornari i Pietra, segon comte de Silvano d'Orba Superior i Inferior i Castelletto d'Orba, comte palatí del Sacre Romà Imperi, baró de Caprarica, senyor de Cantalupo, Prato i Montessoro, i consenyor de Frassinello i Casorzo que li foren transferits pel pare l'11 de setembre de 1632 però només va exercir dos mesos. El va succeir el seu germà Barnaba Cesare Adorno de Pallavicino.
# Can Pèlec

Can Pèlec és un edifici del municipi de Vilobí d'Onyar (Selva) que juntament amb Can Pèlec Vell havia conformat un complex de cinc habitatges. Forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

La casa principal és de dues plantes amb vessants a laterals i cornisa catalana. El portal és rectangular amb llinda monolítica. Les obertures són quadrangulars de pedra. Al capdamunt del carener de la teulada té una figura escultòrica que representa un ocell. Aquesta casa que data del segle xviii s'hi van anar adossant diferents edificacions.
L'any 1946 es va fer una capella adossada al costat esquerre de la façana principal dedicada a la Sagrada Família. És una construcció de planta rectangular i absis poligonal d'estil historicista, amb elements neogòtics i neoromànics. El portal és adovellat d'arc de mig punt i a sobre hi ha un rossetó quatrilobulat. Coronant la façana hi ha un campanar d'espadanya acabat amb uns pinacles. Al mur de l'esquerra hi ha una petita obertura d'arc apuntat, amb vitralls i una reixa de protecció decorativa de ferro colat.
A la façana posterior, entre el segle xviii i XIX, s'hi va fer una nova construcció de grans dimensions de tres plantes i vessants a laterals. El portal i les finestres de la primera planta són quadrangulars amb llinda monolítica, mentre que el pis superior presenta obertures simples. Al costat esquerre hi ha una construcció de tres plantes acabada amb un porxo a dues vessants sostingut per pilars i amb barana de gelosia de rajol. A l'altre costat del camí, exempt, s'alça el graner de rajol de tipus basilical que correspon al segle xix.

## Història

Aquest mas pertany al terme municipal de Sant Dalmai però li correspon la parròquia d'Estanyol. Van arribar a haver-hi cinc famílies vivint en les diferents parts del complex. El mas sempre ha estat propietat de la mateixa família. L'any 1911 l'Institut Agrícola Català Sant Isidre li va lliurar un diploma i una medalla d'or per haver transformat els boscos de la finca en avellaners. L'any 1946 es va fer una capella perquè el fill de la casa, Mn. Enric Pèlach i Feliu, bisbe del Perú, pogués dir-hi missa.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 8 «Can Pèlach Nou». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 6 octubre 2014].
# Carabassera d'esponja

La carabassera d'esponja (Luffa aegyptiaca) abans es deia Luffa cylindrica, és una espècie de planta del gènere Luffa que es cultiva pel seu fruit que és una esponja vegetal de bany. El fruit sembla un cogombre i quan encara és jove és comestible, però per a fer esponges es fan servir els fruits completament madurs. És una espècie nativa del nord d'Àfrica però es troba en molts llocs de clima tropical. També es cultiva com planta ornamental.

## Referències

* Luffa aegyptiaca at Floridata

## Enllaços externs

* Multilingual taxonomic information at the University of Melbourne
* Luffa aegyptiaca Picture Arxivat 2013-01-06 at Archive.is
# Arab

* No s'ha de confondre amb àrab.
Arab és una població dels Estats Units a l'estat d'Alabama. Segons el cens del 2007 tenia 7.691 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Arab tenia 7.174 habitants, 3.012 habitatges, i 2.075 famílies. La densitat de població era de 216,9 habitants/km².
Dels 3.012 habitatges en un 31,2% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 54,3% hi vivien parelles casades, en un 11,3% dones solteres, i en un 31,1% no eren unitats familiars. En el 28,2% dels habitatges hi vivien persones soles el 13,7% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,35 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,87.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 23,9% tenia menys de 18 anys, un 7,2% entre 18 i 24, un 27,6% entre 25 i 44, un 23,6% de 45 a 60 i un 17,8% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 40 anys. Per cada 100 dones hi havia 87,2 homes. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 82,8 homes.
La renda mediana per habitatge era de 36.716 $ i la renda mediana per família de 45.761 $. Els homes tenien una renda mediana de 32.425 $ mentre que les dones 24.265 $. La renda per capita de la població era de 20.035 $. Aproximadament el 8,2% de les famílies i el 10% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Annual Estimates of the Population for Incorporated Places in Alabama». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
# Apogon hartzfeldii

Apogon hartzfeldii és una espècie de peix de la família dels apogònids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 10 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba des de les Filipines i Palau fins a Borneo, nord-oest d'Austràlia i el Mar d'Arafura.

## Referències

* ↑ AQUATAB.NET
* 1 2 «Apogon hartzfeldii» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).

## Bibliografia

* Bleeker, P. 1852. Bijdrage tot de kennis der ichthyologische fauna van de Moluksche Eilanden. Visschen van Amboina en Ceram. Natuurkd. Tijdschr. Neder. Indië v. 3: 229-309.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A.: The World Encyclopedia of Fishes, 2a edició, Londres: Macdonald. Any 1985.
# Carabassera de pelegrí

La carabassera vinatera o de pelegrí (Lagenaria siceraria o Lagenaria vulgaris), en anglès calabash és una cucurbitàcia que o bé pot ser usada com a verdura quan encara no ha madurat o bé utilitzada com ampolla o pipa.
La carabassa vinera va ser una de les primeres espècies cultivades del món.

## Origen i dispersió

Segons alguns el seu origen és africà i per a altres asiàtic en zones subtropicals. Ja es cultivava a Europa abans del descobriment d'Amèrica, en canvi, les altres cucurbitàcies cultivades venen d'Amèrica.

## Usos

Com a verdura el seu ús és freqüent al sud de la Xina fregida o en sopa se'n diu hulu o huzi en mandarí. En la gastronomia japonesa normalment es ven assecada en tires i és un ingredient del sushi.
A Birmània també se'n mengen les fulles bullides acompanyades de salsa de peix fermentada (nga peet).
A l'Amèrica central se'n mengen les seves llavors torrades i se'n fa una mena d'orxata.
A l'Índia a més de menjar-se-la en fan instruments musicals com els anomenats tanpura, veena, etc.
Altres usos són per a fer-ne tasses, bols i portar aigua, o altres coses, com per a atrapar peixos. A Jamaica és una referència per l'estil rastafari.

## Oli

De les llavors, per pressió, se n'extreu un oli amb diversos usos, és comestible i medicinal.

## Toxicitat

Com altres membres de les cucurbitàcies la carbassera vinera conté cucurbitacina que és citotòxica.

## Imatges

* Llavors
* Fent instruments musicals
* Flor
* Recipient per a beure
* Llàntia
* Llàntia
* Lagenaria siceraria var peregrina Museum specimen

## Referències

* ↑ «carabassera». Diccionari de la llengua catalana de l'IEC. Institut d'Estudis Catalans.
* ↑ Erickson, David L.; Smith, Bruce D.; Clarke, Andrew C.; Sandweiss, Daniel H.; Tuross, Noreen «An Asian origin for a 10,000-year-old domesticated plant in the Americas». PNAS, 102, 51, 20-12-2005, pàg. 18315–18320. DOI: 10.1073/pnas.0509279102. PMC: 1311910. PMID: 16352716 [Consulta: 17 novembre 2009].
* ↑ Landsberg, Steven. «The History of an Indian Musical Instrument Maker».
* ↑ Adhyaru-Majithia, Priya «Not all bitter veggies are good, they can kill you: Doctors». DNA. Bhaskar Group, 13-03-2010 [Consulta: 9 juliol 2010].
* ↑ Chandra, Neetu «Toxin in lauki kills diabetic city scientist». India Today. Living Media, 09-07-2010 [Consulta: 9 juliol 2010].

## Enllaços externs

* How Bottle Gourds were bought to America by Native Americans
* How to make bottle gourd foliage and gourd stew Arxivat 2011-07-15 a Wayback Machine.
* http://www.gourdzette.com/ Arxivat 2009-06-14 a Wayback Machine. Gourd Information, Projects, News.
* Multilingual taxonomic information at the University of Melbourne
* Calabashes used for flotation and to store fish during huge Nigerian fish festival